17.02.25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(резолютивна частина)

13 лютого 2025 року с. Покотилівка Харківської області

Справа № 635/13386/24

Провадження № 1-в/635/ /2025

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

засудженого ОСОБА_4

адвоката засудженого ОСОБА_5 в режимі ВКЗ

представника ДУ «Хролівський виправний центр (№140)»- ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого та зареєстрованого: АДРЕСА_1

раніше судимого: 08.12.2023 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 111-1 КК України до позбавлення права обіймати посади, пов`язані із виконанням функцій держави та місцевого самоврядування на 10 років,

засудженого 21.02.2024 Дзержинським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.436-2 КК України до 3 років позбавлення волі із виконанням самостійно вироку Жовтневого суду м. Харкова від 08.12.2023. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 15.05.2024 вважати засудженим до 3 років обмеження волі. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 19.12.2024 зараховано строк тримання під вартою з 03.11.2023 до 15.05.2024 та строк слідування під вартою з 16.05.2024 по 04.06.2024 із розрахунку 1 день тримання під вартою відповідає 2 дням обмеження волі.

Початок строку - 03.11.2023 Кінець строку-01.04.2026

УСТАНОВИВ:

До Харківського районного суду Харківської області надійшло подання адвоката ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_8 в порядку п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у відповідності до ст.. 81 КК України.

Клопотання було призначене до розгляду в судовому засіданні.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_8 підтримав клопотання свого адвоката.

Суд розглядав клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання надане засудженим через свого представника. Адміністрація ДУ «Хролівський виправний центр (№ 140)» із клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання в порядку ч. 3 ст. 154 Кримінального виправного кодексу України» не зверталася.

В судовому засіданні представник ДУ «Хролівський виправний центр (№140)» просив вирішити питання про умовно-дострокове звільнення на розсуд суду. В судовому засіданні пояснив, що засуджений не має стягнень та має одне заохочення, працевлаштований на безоплатній роботі у зв`язку з тим, що адміністрація не мала можливості надати йому оплачувану роботу.

Прокурор у судовому засіданні наголосив на тому, що засуджений працював майже увесь час для благоустрою виправного центру, робочий час у такому виді робіт не перевищує п`яти годин на добу, за наданням постійної оплачуваною роботи звернувся усно до адміністрації, задоволився відповіддю про відсутність такої роботи, до прокурора із скаргами на відмову у забезпеченні його постійною роботою не звертався. На думку прокурора такого ставлення до праці, яке показав засуджений не вистачає для висновку про сумлінне ставлення до праці як підстави для умовно-дострокового звільнення. Прокурор також звернув увагу суду лише на одне заохочення ОСОБА_9 наголошуючи на тому, що засуджений мав доводити своє виправлення з першого дня відбування покарання, а відтак, одного заохочення, на його думку замало для підтвердження сумлінної поведінки впродовж доволі значного проміжку часу.

Заслухавши пояснення осіб, що брали участь в судовому засіданні, дослідивши клопотання про умовно-дострокове звільнення з доданими до нього матеріалами, а також особову справу засудженого, суд дійшов наступного висновку.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, відповідно до ст. 81 КК України, після фактичного відбуття засудженим не менше 1/2 строку покарання призначеного судом. ОСОБА_8 відбуває покарання, призначене вироком Дзержинського районного суду м. Харкова. Згідно із перерахунком видів покарання засуджений відбуває покарання у виді обмеження волі, яке починається 03.11.2023 та закінчується 01.04.2026. Із наведеного вбачається, що засуджений відбув половину строку, необхідну для розгляду клопотання про звільнення умовно-достроково.

Засуджений ОСОБА_8 в судовому засіданні мотивував необхідність свого звільнення тим, що він відбув половину покарання у виді обмеження волі та цього строку достатньо для звільнення. Засуджений також наголосив на тому, що опинившись на волі, він видалить свої сторінки у соціальних мережах та не буде вести листування. Засуджений наполягав на тому, що маються підстави для його звільнення, оскільки в нього зростає борг за комунальні послуги за місцем його мешкання, а також його запрошено на роботу.

Суд встановив із матеріалів, доданих до подання та матеріалів особової справи, що ОСОБА_8 перебуває в державній установі «Хролівський виправний центр (№ 140)».

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Перш за все, суд вважає, що вирішення питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе виключно із врахуванням мотивів вчинених кримінальних правопорушень, за які засуджений відбуває покарання, та ступінню втрати ним спрямованості на поведінку, обумовлену цими мотивами.

ОСОБА_8 був засуджений 08.12.2023 за ч. 1 ст. 111-1 КК України за колабораційну діяльність, тобто за публічне заперечення громадянином України здійснення збройної агресії проти України, встановлення та утвердження тимчасової окупації частини території України або публічні заклики громадянином України до підтримки рішень та/або дій держави-агресора, збройних формувань та/або окупаційної адміністрації держави-агресора, до співпраці з державою-агресором, збройними формуваннями та/або окупаційною адміністрацією держави-агресора, до невизнання поширення державного суверенітету України на тимчасово окуповані території України. 21.02.2024 він був засуджений за ч. 2 ст. 236-2 КК України за виготовлення, поширення матеріалів, у яких міститься виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, у тому числі шляхом представлення збройної агресії Російської Федерації проти України як внутрішнього громадянського конфлікту, виправдовування, визнання правомірною, заперечення тимчасової окупації частини території України, а також глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році, представників збройних формувань Російської Федерації, іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих Російською Федерацією, а також представників окупаційної адміністрації Російської Федерації, яку складають її державні органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, та представників підконтрольних Російській Федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України.

Суд вважає суттєвою обставиною те, що Вироком від 08.12.2023 ОСОБА_8 був засуджений за кримінальне правопорушення, вчинене ним у ДУ «Харківський слідчий ізолятор», де він знаходився у зв`язку із розслідуванням кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 236-2 КК України. Обидва кримінальні правопорушення мають однакові мотиви, які характеризують внутрішнє спонукання, спрямоване на завдання шкоди державним інтересам та інтересам суспільства України, а вчинення одного із них в умовах ізоляції суд розцінює, як стійку антиукраїнську позицію.

В судовому засіданні, засуджений ОСОБА_8 пояснив вчинення ним кримінального правопорушення у слідчому ізоляторі, не власною поведінкою, а негативним ставленням до нього слідчого та співробітників слідчого ізолятора.

Згідно з дослідженим у судовому засіданні Вироком від 21.02.2024, ОСОБА_8 визнав свою вину частково, пояснив, що розмістив у себе на сторінці публікації, які були вказані в обвинувальному акті, однак зробив це не навмисно.

Не викликає сумніву, що «ненавмисно» означає, що вчинок стався несподівано або випадково. Але із вироку вбачається, що таких вчинків було декілька і про випадковість не може бути мови. До цих пояснень ОСОБА_9 критично поставився суд при ухваленні вироку, і це дає обґрунтоване переконання у неправдивості заяв про зразкову поведінку після звільнення від відбування покарання суду, який розглядав це клопотання.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Суд не бачить жодної ознаки процесу позитивних змін. Засуджений продовжує давати легковажні обіцянки, покладаючись виключно на силу переконання своїми словами.

Суд зазначає, що поведінка це набір дій, реакцій на середовище (подразники) свідоме та несвідоме. Поведінка визначається факторами середовища, які впливають на людину. Поведінка також частково визначається думками та почуттями, які дають зрозуміти індивідуальну психіку, розкриваючи такі речі, як ставлення та цінності. Засуджений перебуває у державній установі та відбуває покарання у виді обмеження волі. Згідно з порядком відбування покарання він має виконувати вимоги адміністрації щодо свого поводження та дотримуватися дисципліни. Така поведінка не може бути взята за основу при визначенні того, чи можна очікувати від засудженого нового кримінального правопорушення після його звільнення. Отже, наявність заохочень не може бути розцінена судом, як доказ того, що ОСОБА_8 не вчинить нового кримінального правопорушення, опинившись в середовищі користувачів інтернету поза контролем установи виконання покарань, тим більш, що ним вчинялися правопорушення в умовах тримання у слідчому ізоляторі.

Суд звертає увагу на ту, обставину, що ОСОБА_8 двічі засуджувався судом за колабораціоністку діяльність, а здійснення кримінальних правопорушень вчинялося ним в мережі інтренет за допомогою засобів зв`язку.

Пояснення, надані засудженим у судовому засіданні свідчать про те, що ОСОБА_8 вважає доказами втрати ним суспільної небезпеки, виключно надання обіцянок не висловлювати після звільнення у соціальних мережах думок, які б виправдовували агресію рф або принижували громадян України. Клопотання адвоката, надане суду для звільнення також не містить вказівок на жодний вчинок під час відбування покарання, який би виявив зміну думок та почуттів, розкрив би такі речі, як ставлення та цінності засудженого, а головне засвідчив би зміну громадянської позиції засудженого.

Навіть, знаходячись в місці обмеження волі засуджений ОСОБА_8 мав можливість брати участь у волонтерській діяльності або перераховувати гроші на потреби ЗСУ або осіб, яка постраждали внаслідок збройної агресії, отже має доступ до інтернету та засобів зв`язку і зараз, відбуваючи покарання у виді обмеження волі.

Відповідно до Закону України «Про волонтерську діяльність» волонтерська діяльність є формою благодійної діяльності та ґрунтується на принципах законності, гуманності, рівності, добровільності, безоплатності, неприбутковості. Закон визначає низку напрямів волонтерської, яка за зазначеними напрямами може здійснюватися в онлайн-режимі за допомогою мережі Інтернет та інших телекомунікаційних мереж. Одним із напрямків такої діяльності є утвердження української національної та громадянської ідентичності.

Суду не надано жодної вказівки на те, що ОСОБА_8 зробив хоча б спробу приєднатися до такої діяльності, маючи при цьому таку можливість, Суд вважає, що за відсутності таких спроб, засуджений продовжує залишатися поза українською та громадянською ідентичністю, а зміна його позиції не відбулася. Відповідно до характеристики ДУ «Хролівський виправний центр (№140), ОСОБА_8 за характером скритний, емоційний. Відтак, приймаючи до уваги цю характеристику, за відсутності будь-яких конкретних вчинків, суд вважає непереконливими твердження про зміну світогляду та обіцянки не вчиняти у майбутньому непатріотичних дій. Досліджуючи матеріали особової справи засудженого, суд звернув увагу на те, що ОСОБА_8 , повністю використав надані йому можливості для перегляду його вироків але не зробив жодного вчинку, який свідчив про процес позитивних змін у поведінці.

У зв`язку із викладеним, суд вважає надане засудженим у судовому засіданні письмове зобов`язання не вчиняти певних дій та поважати державну символіку України цинічною спробою ввести суд в оману, оскільки таке зобов`язання не передбачає та не може тягти за собою відповідальність у випадку його невиконання, а тому суд відхиляє його у зв`язку з тим, що обіцянка є дієвою лише у випадку носіння на собі відповідальності перед кимось за щось.

Суд зобов`язаний враховувати суспільний інтерес, який полягає у тому щоб в умовах воєнного стану у країні визначним було громадянське почуття, змістом якого є любов до Батьківщини і готовність пожертвувати своїми інтересами заради неї, відданість своєму народові, гордість за надбання національної культури, особливе емоційне переживання своєї приналежності до країни, мови, історії, традицій, готовність діяти в інтересах вітчизни та постати на її захист у разі необхідності. Повернення ОСОБА_9 до життя на волі за відсутності зазначених почуттів та сукупності наведених вище обставин, суд вважає передчасним, а тому доходить до висновку про необхідність відхилення клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_9 .

Враховуюче викладене та керуючись статтями 372, 392, 537, 539 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволення клопотання адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 засудженого за вироком 21.02.2024 Дзержинського районного суду м. Харкова за ст.. 436-2 КК України до 3 років позбавлення волі із виконанням самостійно вироку Жовтневого суду м. Харкова від 08.12.2023, у відповідності до ухвали Харківського апеляційного суду від 15.05.2024 засудженим до 3 років обмеження волі, ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 19.12.2024 із зарахуванням строку тримання під вартою з 03.11.2023 до 15.05.2024 та строк слідування під вартою з 16.05.2024 по 04.06.2024 із розрахунку 1 день тримання під вартою відповідає 2 дням обмеження волі та визначенням кінця відбування строку 01.04.2026 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 7 днів через Харківський районний суд Харківської області, а засудженим в той же строк з дня отримання ним копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1

Харківський районний суд Харківської області

Повний текст ухвали проголошений 17 лютого 2025 року.