Справа № 740/6663/24
Провадження № 1-кп/740/159/25
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 січня 2025 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ніжині клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу та клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0000542 від 18.07.2024 по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 ,

встановив:

на розгляді суду перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 18.07.2024 за №0000542 щодо ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

07.01.2025 до суду надійшло клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу, в якому останній зазначив, що ОСОБА_3 тримається під вартою з 18.07.2024 та 18.11.2024 відносно нього було продовжено строк тримання під вартою до 16.01.2025 без визначення розміру застави. Посилається на те, що протягом шести місяців перебування ОСОБА_3 під вартою останній зробив належні висновки, засуджує свої дії, щиро кається у скоєному. На час розгляду справи в суді між обвинуваченим та потерпілим ОСОБА_6 відбулось примирення. ОСОБА_3 має на утриманні двох неповнолітніх дітей, крім того, син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є інвалідом з народження та потребує більшої уваги та посиленого піклування. ОСОБА_3 має негативний стан здоров`я, є учасником бойових дій, має батьків похилого віку. Вважає, що вказана соціальна характеристика свідчить про те, що ОСОБА_3 не має жодного наміру ухилятися від суду, має постійне місце проживання. Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту може забезпечити виконання ОСОБА_3 покладених на нього процесуальних обов`язків. Просив змінити обраний відносно ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт з виконанням вимого п.3 с.202 КПК України.

Прокурор у судовому засіданні підтримав клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 на 60 діб без визначення застави, вказавши, що службова характеристика ОСОБА_8 є негативною, після самовільного залишення військової частини, притягувався до адміністративної відповідальності, підсля вчинення кримінального праовпорушення переховувався. Вважає, що більш м`які запобіжні заходи не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Обвинувачений та його захисник у судовому засіданні підтримали подане останнім клопотання про зміну запобіжного заходу із зазначених у ньому підстав та заперечили проти задоволення клопотання прокурора.

Потерпілий просив задовольнити клопотання захисника обвинуваченого та застосувати до нього доманшій арешт.

Заслухавши учасників кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 18.11.2024 строк тримання під вартою ОСОБА_3 продовжено до 16.01.2025 включно.

Відповідно до ч. 1, 3 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Продовження строку тримання під вартою допускається, якщо існуюють обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також коли наявні обставини, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно положень ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; наявність судимостей у обвинуваченого; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; майновий стан обвинуваченого; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки.

Суд враховує особу обвинуваченого ОСОБА_3 , його молодий вік, пред`явлене йому обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, який є тяжким, що карається позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років, а тому суд вважає доведеними ризики, передбачені ст.177 КПК України, як переховування від суду, та ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.

Водночас, суд ураховує і час утримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою та те, що у кримінальному провадженні вже допитаний потерпілий, а тому фактично відсутній ризик впливу на останнього.

ОСОБА_3 раніше несудимий, відомостей про перешкоджання ним кримінальному провадженню суду не надано.

За такого, суд зважає на положення п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 по справі «Харченко проти України» (Заява N40107/02) питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (див., серед інших джерел, рішення у справі «Лабіта проти Італії» (980_009 ) (Labita v. Italy), [GC], N 26772/95, п. 153, ECHR 2000-IV).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.

У клопотанні прокурора як і у висловлених доводах у судовому засіданні не наведено обставин, які б переконливо свідчили, що застосування більш м`якого запобіжного заходу неможливе для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

За таких обставин, оскільки не доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу неможливе для запобігання ризиків в кримінальному провадженні, відсутні дані, що він чинили спроби перешкодити кримінальному провадженню, суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні клопотання прокурора та задоволенн клопотання захисника.

Оскільки судове провадження у даному кримінальному провадженні не завершено та ризики, котрі були підставами для обрання запобіжного заходу, як такого, на час розгляду кримінального провадження не відпали, а тому є достатньо підстав вважати, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту зможе запобігти даним ризикам.

Разом з тим, суд враховує наявність у ОСОБА_3 постійного місця проживання по АДРЕСА_1 та наявність соціальних зв`язків за цією адресою.

З метою забезпечення дієвості даного кримінального провадження виникає необхідність одночасного покладання на обвинуваченого передбачених у ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язків.

Керуючись ст.ст. 181, 194, 197, 199 КПК України, суд

постановив:

клопотання захисника задовольнити.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту заборонивши йому цілодобово залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за винятком випадків необхідності звернення за екстренною (невідкладною) медичною допомогою, слідування та перебування в укритті цивільного захисту в разі оголошення повітряної тривоги.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 такі обов`язки:

- прибувати до суду за кожною вимогою;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілим у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електорнний засіб контролю.

Визначити строк дії ухвали - до 08 березня 2025 року включно.

По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.

Негайно звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з-під варти та доставити до місця проживання: АДРЕСА_1

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_3 , що у разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід. Працівники поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтись в житло, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків.

Копію ухвали вручити ОСОБА_3 негайно після її оголошення й довести до відома виконавців, надіслати для виконання органу поліції за місцем проживання ОСОБА_3 .

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.

У задоволенні клопотання прокурора відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1