Справа 127/2969/25
Провадження 1-кс/127/1419/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року м. Вінниця

Слідчий суддя Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_3 про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , що на даний час належить ОСОБА_4 , за відсутності фіксації судового розгляду за допомогою технічних засобів, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло вищевказане клопотання прокурора ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно.

Клопотання мотивовано тим, що у провадженні слідчого перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002341 від 29.03.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, у зв`язку із чим у органу досудового розслідування постала необхідність у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді накладення арешту на майно.

Під час розгляду, з матеріалів клопотання встановлено, що 01.09.2009 року, ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_6 , під приводом формальної застави квартири АДРЕСА_1 , що належала гр. ОСОБА_7 , ввели її в оману, внаслідок чого дану квартиру продали, чим заподіяли останній матеріального збитку.

Вінницьким районним управлінням поліції до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0002341 від 23.09.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та розпочато досудове слідство.

Так, 03.12.2012 року до ЄРДР було внесено відомості та відкрито кримінальне провадження за № 00000072 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України. Досудове розслідування якого здійснювалось слідчими відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності СВ Вінницького МВ УМВС України у Вінницькій області.

За результатами проведення досудового розслідування вказаного кримінального провадження до Вінницького міського суду Вінницької області направлено обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України та 31.05.2019 Вінницьким міським судом Вінницької області засуджено ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 190 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки та покладено обов`язки передбачені ст. 76 КК України.

Згідно з текстом даного вироку вдалось встановити, що у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_7 шляхом зловживання довірою, так ОСОБА_5 , який являвся керівником приватного підприємства «Санта-Марія» (КОД ЄРДПОУ 14358417, юридична адреса: 24600, Вінницька область, Крижопілський район, вул. Коцюбинського 1, дата анулювання 31.12.2010 р.), діючи умисно, керуючись корисливим мотивом та переслідуючи корисливу мету, зловживаючи довірою та переконуючи ОСОБА_7 у добросовісності своїх намірів, переконав останню укласти договір застави на належну їй на праві приватної власності квартиру з метою отримання грошових коштів та подальшого їх внесення в спільний розвиток бізнесу ОСОБА_5 та онука ОСОБА_7 . ОСОБА_8 , який буде включений до числа керівників приватного підприємства «Санта-Марія».

В подальшому, ОСОБА_7 будучи введеною в оману та перебуваючи в офісному приміщенні приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_2 , уклала договір купівлі- продажу від 01.09.2009р. на належну їй на прав власності квартиру за адресою: АДРЕСА_3 . Після чого, ОСОБА_5 , не маючи наміру вносити кошти в розвиток бізнесу, а саме добування корисних копалин в Горячківському родовищі, в присутності ОСОБА_7 отримав частину грошових коштів в сумі 13 000 доларів США, від ОСОБА_6 , який представляв інтереси Покупця ОСОБА_10 , передав кошти в якості оплати за умови договори купівлі- продажу квартири. Наступного дня, 02.09.2009р. перебуваючи в приміщенні ресторану «Піцерія Челентано», що за адресою: м. Вінниця, вул. Литвиненка 1, ОСОБА_5 , не маючи наміру вносити кошти в розвиток бізнесу, отримав решту грошових коштів в сумі 5000 доларів США, які також надавались ОСОБА_6 від імені Покупця в якості оплати за умовами вищевказаного договору купівлі- продажу.

Разом з тим, 29.03.2016 року, прокурором прокуратури міста Вінниці, юристом 1 класу ОСОБА_11 було винесено постанову про виділення матеріалів досудового розслідування за фактом незаконного заволодіння квартирою АДРЕСА_1 в окреме провадження за № 0002341 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

В ході проведення, досудового розслідування кримінального провадження №0002341 було допитано в якості потерпілого ОСОБА_7 , яка повідомила, що 01.09.2009 року ОСОБА_5 приїхав разом з її онуком ОСОБА_8 до неї в квартиру та зав`язали розмову про те що хочуть зайнятись спільним бізнесом але для цього їм необідні гроші і повідомили їй що вона має їм допомогти, що ОСОБА_12 знає людину яка може все організувати та через два місяці вже всі кошти повернуться та що її квартира буде заставлена на певний час. ОСОБА_12 також повідомив що все буде оформлено лише формально і що він домовився з ОСОБА_6 .. Трохи пізніше, ОСОБА_12 та її онук, приїхали знову до її квартири та повідомили щоб вона збиралась та брала всі необхідні документи і те що їх всіх вже чекають у нотаріуса. Приїхавши до нотаріуса, ОСОБА_12 взяв її паспорт та віддав його секретарю для оформлення. Нотаріус ОСОБА_13 не роз`яснив їй суть договору, пізніше ОСОБА_14 сама помітила що це договір купівлі-продажу а не внесення квартири під заставу, після чого вона заявила що нічого не продає та підписувати нічого не буде, проте нотаріус повідомив що це все формальність та щоб остання не хвилювалась. Сам договір ОСОБА_14 не перечитувала але повірила нотаріусу та підписала даний договір, в подальшому, ОСОБА_15 передав кошти ОСОБА_12 , а перерахувавши ОСОБА_12 поклав їх в кишеню, та повідомив що все добре і те що там 13 000 доларів США. Після чого ОСОБА_16 всі переконували що все добре проте приблизно через пів року до неї зателефонував ОСОБА_12 та повідомив що він передав ОСОБА_15 грошові кошти 2500 доларів США.

Після укладення договору купівлі- продажу квартири за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_7 всеодно продовжувала проживати за вищевказаною адресою, проте в подальшому, 26.04.2012р., у той час коли ОСОБА_14 перебувала в лікарні, їй зателефонувала її донька ОСОБА_17 та повідомила що до її квартири прийшли невідомі особи та почали повідомляти що їх буде примусово виселлено з даної квартири, так як є відповідне рішення суду. Згодом вже було встановлено, що цими людьми був державний виконавець, та ОСОБА_6 , який діяв за доручення поточної власниці квартири ОСОБА_10 , які в свою чергу примусово виселили з квартири батька ОСОБА_18 та її доньку залишивши всі особисті речі та меблі в квартирі.

Відповідно до клопотання ОСОБА_7 поданого до слідчого, вона вважає, що зібрані усі фактами, які перебувають у даному кримінальному провадженні, а також ті факти які були підтвердженні у вироці ОСОБА_5 в межах кримінального провадження №0000072, доводять вину і інших осіб, а тому просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Крім цього, оскільки потерпіла ОСОБА_7 вважає, що договір купівлі- продажу, укладений 01.09.2009р., являється фіктивним, так як в цьому її запевняв нотаріус ОСОБА_9 , вона вважає, що всі подальші державні реєстратори та нотаріуси не мали підстав для здійснення будь-яких дій з квартирою за адресою: АДРЕСА_3 , так, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно 13.11.2014 року о 14:17:35 год. приватний нотаріус ОСОБА_19 на підставі договору купівлі- продажу квартири, серія та номер: 2361, виданий 01.09.2009р., видавник якого приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_9 було здійснено перереєстрацію квартири за адресою: АДРЕСА_3 , здійснила перереєстрацію нерухомого майна, власником якого стала ОСОБА_10 , у зв`язку з чим, потерпіла ОСОБА_7 зазнала значної шкоди, адже вона втратила право на своє нерухоме майно.

В подальшому, приватний нотаріус ОСОБА_19 13.11.2014р. 14:50:38 год. вже на підставі договору купівлі- продажу квартири, серія та номер: 1194, виданий 13.11.2014р., права власності на дану квартиру набула вже ОСОБА_20 .

28.02.2019 державний реєстратор- приватний нотаріус ОСОБА_21 на підставі договору купівлі- продажу, серія та номер: 157, виданий 28.02.2019 р., внесла відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно інформацію про те, що власником даної квартири являється ОСОБА_22 .

В подальшому, 29.10.2024р. державний реєстратор- приватний нотаріус ОСОБА_23 на підставі договору купівлі- продажу серія та номер: 1888, виданий 29.10.2024 р., внесла відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно інформацію про те, що власником даної квартири являється ОСОБА_4 .

Відповідно до клопотання поданого слідчому, ОСОБА_7 зазначає що квартира за вищевказаною адресою являється предметом даного кримінального правопорушення у зв`язку з чим остання просить накласти арешт на дану квартиру, яка на даний момент належить третім особам.

Відповідно до ст. 98 КПК України дані предмети мають значення речового доказу у кримінальному провадженні, оскільки можуть бути використані як докази факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з частиною першою та другою статті 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої та другої статті 64-2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка інші фізична або юридична особи. Третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотання про арешт майна.

У зв`язку з вищевказаним, з метою забезпечення належного розслідування по кримінальному провадженню, зберігання речових доказів та недопущенні можливості їх втрати або знищення виникла необхідність в отриманні дозволу слідчого судді на арешт вилученого майна.

На підставі викладеного, прокурор просила слідчого суддю клопотання задовольнити.

Прокурор в судове засідання не з`явилася, однак попередньо суду надано матеріали кримінального провадження та копії документів на обґрунтування клопотання, а також надала заяву про розгляд клопотання у її відсутність, у якій також зазначила про те, що вказане клопотання підтримує в повному обсязі.

Відповідно до частини другої статті 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

З огляду на вказане, з метою забезпечення арешту майна, власник майна в судове засідання не викликався.

З огляду на зазначене, суд вважає за можливе розглянути клопотання у відсутність учасників процесу, відповідно до вимог частини першої та другої статті 172 КПК України.

Відповідно до частини четвертої статті 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Враховуючи те, що учасники процесуальної дії в судове засідання не з`явились, слідчий суддя вважає за можливе розглянути дане клопотання без застосування технічних засобів фіксування.

Так, згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є засобом чи знаряддям його вчинення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або у випадках, передбачених пунктами 2, 3, 4 частини другою цієї статті, або якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, а також якщо доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.

Забороняється накладати арешт на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання" і статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки".

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

В силу ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову також цивільний позивач.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Проаналізувавши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Як зазначено вище, згідно з частиною першою статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

В ході розгляду, з матеріалів доданих до клопотання не вбачається наявності жодного доказу на предмет наявності підстав, а також обґрунтування того, що потреби досудового розслідування, з часу внесення відомостей до ЄРДР, виправдовують необхідність накладення арешту на майно осіб, які не мають жодного відношення до кримінального провадження.

Також, накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , що на даний час належить ОСОБА_4 , шляхом заборони використання та із забороною у будь-який спосіб розпоряджатись (у тому числі, але не виключно: відчужувати, обтяжувати, передавати в заставу, оренду) та використовувати (у тому числі; але не виключно: вести будь-які будівельно-монтажні, опоряджувальні та будь-які будівельні роботи), повністю позбавляє власника майна користуватися даною квартирою, що призводить до негативних наслідків.

Накладення заборони користування квартирою є порушенням гарантованого Конституцією України права власності, що включає в себе володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Статтею 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477- IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересам та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна віднесено до заходів забезпечення кримінального провадження, тому, для накладання арешту на майно, як захід забезпечення кримінального провадження, обов`язково повинна бути наявна досить обґрунтована підозра.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження та потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручаюся у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, а також може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

З огляду на вищенаведене, враховуючи те, що прокурором не доведено необхідності такого арешту з посиланням на належні, допустимі докази, тому слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання прокурора Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 131, 132, 170, 171, 172, 174, 175 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_3 про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , що на даний час належить ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення, однак її оскарження не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя