Вирок

Іменем України

14.04.2025 м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду кримінальне провадження про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Москва, російської федерації, єврея, громадянина України, раніше не судимого, не одруженого, військовослужбовця, у військовому званні солдат, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

солдат ОСОБА_4 , під час проходження військової служби по мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, всупереч вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, не маючи наміру назавжди ухилитися від проходження військової служби, бажаючи проводити час на власний роозсуд, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах воєнного стану, не отримавши дозволу відповідного начальника, в умовах воєнного стану, 02.12.2024 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , без поважних причин перебував поза межами розташування території місця дислокації військової частини НОМЕР_1 до моменту прибуття 21.02.2025 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах воєнного стану військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненому визнав повністю, від дачі показів відмовився.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим, його вина підтверджується зібраними в даному кримінальному провадженні доказами, що долучені прокурором, дійсність та достовірність яких учасниками судового розгляду не оспорюється, однак, на дослідженні яких наполягала сторона захисту, а саме:

-витягом з ЄРДР № 0000191 від 27.01.2025 року;

-витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) ОСОБА_6 від 02.08.2024 №225;

-витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) ОСОБА_6 від 09.09.2024 №265;

-витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) ОСОБА_6 від 29.11.2024 №347;

-витягом з наказу т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) ОСОБА_7 від 12.07.2024 № 350, відповідно до якого ОСОБА_4 самовільно залишив військову частину;

-актом службового розслідування від 14.12.2024 № 2335;

-наказом командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 від 17.12.2024 № 5265 про результати службового розслідування;

-копією військового квитка ОСОБА_4 серії НОМЕР_2 ;

-доповіддю старшого оперативної групи військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_8 від 02.12.2024 №19768 про самовільне залишення військової частини військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 ;

-заявою про вчинення кримінального правопорушення №690/387 від 06.01.2025;

-ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_9 від 21.02.2025 року про застосування до ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Дослідивши в судовому засіданні наведені докази, суд вважає, що вони є належними та допустимими, оскільки вони, кожний окремо, а також в сукупності, прямо підтверджують існування обставин, які мають значення для кримінального провадження, є достовірними, оскільки отримані в порядку, установленому КПК України.

Наведені докази повністю узгоджуються між собою і у своїй сукупності є достатніми для прийняття рішення про винуватість обвинуваченого. Порушень вимог закону щодо відкриття доказів стороні захисту, суд не вбачає.

Розглянувши справу в межах пред`явленого обвинувачення, оцінивши наведені докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясувавши всі обставини, встановлені під час кримінального провадження, перевіривши їх доказами, отриманими на підставі змагальності сторін та свободи у доведенні їх переконливості, дослідженими в судовому засіданні, у їхній сукупності й оціненими з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку суд дійшов висновку про їхню достатність для визнання ОСОБА_4 винуватим в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні та кваліфікує його дії за ч. 5 ст. 407 КК України як самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах воєнного стану військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчиненого в умовах воєнного стану.

У відповідності до вимог ст. 50 КК України при призначенні міри покарання обвинуваченому, суд вважає за необхідне призначити такий захід примусу, який би був відповідною мірою кари за скоєне, сприяв виправленню засудженого та запобігав вчиненню ним інших злочинів.

Згідно з ч.3 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів. Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

Обставинами, які пом`якшують покарання, судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Так, при призначенні ОСОБА_4 покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, вчиненого обвинуваченим в умовах воєнного стану, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину. Також судом враховано стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_4 , його поведінку до та після вчинення інкримінованого йому дій, його сімейний стан, а саме те, що останній у зареєстрованому шлюбі не перебуває, має середню освіту, є військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, у військовому званні «солдат», раніше не судимий, за медичною допомогою до лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не звертався та на відповідних обліках не перебував та не перебуває.

Відповідно до Закону України № 2839-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці», який набрав чинності 27.01.2023 року, посилено кримінальну відповідальність за вчинення військових кримінальних правопорушень та обмежено застосування ст.69 КК України у випадку засудження, зокрема, за кримінальне правопорушення, передбачене ст.407 КК України, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці та внесено зміни до ч. 1 ст. 75 КК України, а саме перелік кримінальних правопорушень, за якими виключається можливість застосування положень ч.1 ст. 75 КК України, доповнено, зокрема, злочином, передбаченим ст. 407 КК України, вчиненим в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Враховуючи наведене, безальтернативний характер санкції ч. 5 ст. 407 КК щодо виду покарання, суд призначає обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі. Разом із цим, суд бере до уваги відсутність обтяжуючих обставин, особу обвинуваченого, позицію прокурора та захисника, і вважає, що для виправлення та перевиховання обвинуваченого достатнім буде покарання на рівні мінімальної межі, визначеної у санкції ч. 5 ст. 407 КК України.

Суд вважає, що саме таке покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст.65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, цілком відповідати тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винного.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Застосований щодо обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою, суд вважає за необхідне залишити до набрання вироку законної сили.

Керуючись ст.ст.373, 374 КПК України суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Запобіжний захід обвинуваченому до вступу вироку у законну силу залишити без змін тримання під вартою.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з 21.02.2025року.

Вирок може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Франківський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1