Подільський районний суд міста Києва
Справа № 758/2553/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2025 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

та його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ УП в метрополітені ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 , яке погоджено із прокурором Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні №0002654, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.12.2024 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України, -

встановив:

До Подільського районного суду міста Києва надійшло клопотання слідчого СВ УП в метрополітені ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 , яке погоджено із прокурором Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні №0002654, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.12.2024 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 .

В обґрунтування клопотання посилається на те, що ОСОБА_4 підозрюється в продажі товарів (предметів) гуманітарної допомоги, з метою отримання прибутку, вчиненому у значному розмірі, за попередньою змовою групою осіб під час воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 2012 КК України.

Так, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому, термін дії воєнного стану Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» неодноразово продовжувався та діє по теперішній час.

Положеннями статті 1 Закону України «Про гуманітарну допомогу» визначено, що гуманітарна допомога - цільова адресна безоплатна допомога у грошовій або натуральній формі, у вигляді безповоротної фінансової допомоги або добровільних пожертвувань, або допомога у вигляді виконання робіт, надання послуг, що надається іноземними та вітчизняними донорами з мотивів гуманності отримувачам гуманітарної допомоги в Україні або за кордоном, які потребують допомоги у зв`язку із соціальною незахищеністю, матеріальною незабезпеченістю, скрутним фінансовим становищем, введенням воєнного або надзвичайного стану, виникненням надзвичайної ситуації або тяжкою хворобою конкретної фізичної особи, а також для підготовки до збройного захисту держави та її захисту у разі збройної агресії або збройного конфлікту.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про гуманітарну допомогу», не відносяться до гуманітарної допомоги підакцизні товари, крім, у тому числі: транспортних засобів, що надходять у період проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ у Донецькій та Луганській областях для отримання і використання Збройними Силами України, Національною гвардією України, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями, Службою безпеки України, Міністерством внутрішніх справ України, Державною прикордонною службою України, Державною службою України з надзвичайних ситуацій, Державною спеціальною службою транспорту, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України для забезпечення проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ у Донецькій та Луганській областях.

У той же час, статтею 12 Закону України «Про гуманітарну допомогу» встановлено, що особи, винні у порушенні законодавства про гуманітарну допомогу, несуть відповідальність згідно із законами України. Порушеннями законодавства про гуманітарну допомогу, що тягне за собою кримінальну або адміністративну відповідальність згідно із законом, є: використання гуманітарної допомоги не за цільовим призначенням; використання гуманітарної допомоги з метою отримання прибутку; нерозміщення та/або несвоєчасне розміщення спеціально уповноваженими державними органами з питань гуманітарної допомоги рішення про визнання товарів (предметів) гуманітарною допомогою на своєму офіційному веб-сайті; не направлення та/або несвоєчасне направлення спеціально уповноваженими державними органами з питань гуманітарної допомоги рішення про визнання товарів (предметів) гуманітарною допомогою до митних органів, податкових органів та інших державних органів; порушення органами, які безпосередньо проводять заходи офіційного контролю щодо товарів (предметів) гуманітарної допомоги, строків проведення відповідних видів контролю товарів (предметів) гуманітарної допомоги. Товари (предмети) гуманітарної допомоги, які продаються за грошові кошти або передаються за інші види компенсації, та (або) виручка, отримана за такий продаж, вилучаються або конфіскуються у встановленому законом порядку.

Разом з тим, положеннями статті 1 Закону України «Про гуманітарну допомогу» визначено, що отримувачами гуманітарної допомоги зокрема є благодійні організації, утворені у порядку, визначеному Законом України "Про благодійну діяльність та благодійні організації".

Відповідно до ст. 3, 5 ЗУ "Про благодійну діяльність та благодійні організації" цілями благодійної діяльності є надання допомоги для сприяння законним інтересам бенефіціарів у сферах благодійної діяльності, визначених цим Законом, а також розвиток і підтримка цих сфер у суспільних інтересах. Зокрема сферами благодійної діяльності, серед інших - є сприяння обороноздатності та мобілізаційній готовності країни, захисту населення у надзвичайних ситуаціях мирного і воєнного стану.

Благодійники спільно чи індивідуально можуть здійснювати благодійну діяльність на підставі добровільного вибору одного або кількох таких її видів зокрема : - безоплатна передача у власність бенефіціарів коштів, іншого майна, а також безоплатне відступлення бенефіціарам майнових прав; - безоплатна передача бенефіціарам права користування та інших речових прав на майно і майнові права.

Статтею 6 ЗУ «Про благодійну діяльність та благодійні організації» благодійною пожертвою визнається безоплатна передача благодійником коштів, іншого майна, майнових прав у власність бенефіціарів для досягнення певних, наперед обумовлених цілей благодійної діяльності, відповідно до цього Закону.

В порушення вказаних вимог законодавства України, під час дії воєнного стану введеного на всій території України, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, але не пізніше 07.03.2024, у ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виник злочинний умисел спрямований на отримання незаконного прибутку з метою власного збагачення, шляхом продажу предметів гуманітарної допомоги, а саме транспортних засобів, ввезених на територію України в спрощеному порядку, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 953 від 05.09.2023 «Деякі питання пропуску та обліку гуманітарної допомоги в умовах воєнного стану», та до вказаної протиправної дії вона залучила ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та інших невстановлених на теперішній час осіб.

Для реалізації протиправної діяльності, ОСОБА_8 разом з

невстановленими на теперішній час особами, розробила злочинний план, який полягав у ввезені на територію України транспортних засобів під видом гуманітарної допомоги для використання Благодійною організацією «Благодійний фонд «Центр хелп груп» (), та подальшому продажі вказаних транспортних засобів фізичним особам в тому числі військовослужбовцям Збройних Сил України за готівкові грошові кошти.

Так, з метою реалізації своєї протиправної діяльності ОСОБА_8 разом з невстановленими на теперішній час особами, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, але не пізніше 07.03.2024, незаконно заволоділи кваліфікованим електронним підписом керівника «Благодійний фонд «Центр хелп груп» () ОСОБА_10 , який помер внаслідок хвороби 07.03.2024 (актовий запис про смерть № 4335 від 08.03.2024), та в умовах дії воєнного стану, організували прибуття до місця перетину державного кордону у пунктах пропуску в межах зони діяльності Державної митної служби України транспортних засобів FORD, VIN НОМЕР_1 і «MITSUBISHI PAJERO», VIN НОМЕР_2 та подальше ввезення даних транспортних засобів на митну території України, як предмету гуманітарної допомоги, отримувачем якого є Благодійна організація «Благодійний фонд «Центр хелп груп» ().

В подальшому, продовжуючи реалізовувати злочинний умисел направлений на отримання прибутку від продажу предметів гуманітарної допомоги, діючи за попередньої змовою із невстановленими особами та на виконання спільного злочинного плану, ОСОБА_8 доручила ОСОБА_9 , та ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що такі транспортні засоби є предметом гуманітарної допомоги та чинним законодавствам існує заборона щодо їх продажу та передбачена відповідальність за такі дії, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 17.02.2025 підшукати покупців на транспортні засоби FORD TRANSIT, VIN НОМЕР_1 та «MITSUBISHI PAJERO», VIN НОМЕР_2 .

В подальшому, 17.02.2025, маючи інформацію від свого знайомого про те, що ОСОБА_9 здійснює продаж автомобілів, ОСОБА_11 , який мав на меті придбати транспортні засоби для власних потреб, у тому числі для подальшої безоплатної їх передачі Збройним силам України звернувся до останнього. Таким чином, цього ж дня, між ОСОБА_11 та ОСОБА_9 було проведено зустріч за адресою м. Київ, вул. Оноре де Бальзака, 4-А. Надалі під час зустрічі ОСОБА_9 провів демонстрацію наявних для продажу автомобілів, зокрема FORD TRANSIT, VIN НОМЕР_1 і «MITSUBISHI PAJERO», VIN: НОМЕР_2 . Також в ході розмови, ОСОБА_9 повідомив, що вартість вищевказаних транспортних засобів встановлена ОСОБА_8 , від якої існує необхідінсть в отриманні дозволу щодо їх продажу. У подальшому, в цей же день, ОСОБА_11 у присутності ОСОБА_9 зателефонував ОСОБА_8 , від якої отримав дозвіл на придбання вищевказаних транспортних засобів за 16 800 доларів США, а ОСОБА_9 вказівку про їх продаж.

Реалізовуючи протиправний умисел направлений на отримання прибутку від продажу товару (предмету) гуманітарної допомоги та подальшого розподілу такого прибутку між собою та іншими невстановленими особами, 19.02.2025 ОСОБА_9 за вказівкою ОСОБА_8 , перебуваючи за адресою м. Київ, вул. Оноре де Бальзака, 4-А, зустрівся з ОСОБА_11 . Під час вказаної зустрічі ОСОБА_11 передав ОСОБА_9 грошові кошти у сумі 16 800 доларів США, як оплату за купівлю транспортних засобів FORD TRANSIT, VIN НОМЕР_1 і «MITSUBISHI PAJERO», VIN НОМЕР_2 , які є предметом гуманітарної допомоги. Зазначені грошові кошти ОСОБА_9 за попередньою домовленістю повинен був передати ОСОБА_4 для подальшої передачі ОСОБА_8 , з метою їх розподілу між всіма учасниками групи.

У результаті вказаних кримінально протиправних дій ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , та інші невстановлені на теперішній час особи, фактично отримали та могли розпоряджатися незаконним прибутком у розмірі 16 800 доларів США, що згідно з п. 2 примітки до ст. 201-2 КК України у триста п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян та становить значний розмір.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, зокрема:протоколами допитів свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ; ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 ;протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_9 ;копією рішення слідчого судді Городоцького районного суду Львівської області ОСОБА_16 від 14.05.2024, в межах кримінального провадження №0000149 від 11.05.2024, відкритого за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (справа № 441/1244/24);копією рішення слідчого судді Городоцького районного суду Львівської області ОСОБА_16 від 10.06.2024, в межах кримінального провадження №0000149 від 11.05.2024, відкритого за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (справа № 441/1244/24);протоколом огляду «Телеграм» від 16.12.2024;протоколом огляду від 24.12.2024;протоколом огляду від 06.01.2025;протоколом огляду місцевості в порядку ст. 237 КПК України від 17.12.2024; матеріалами НСРД (протоколи проміжних етапів проведення НСРД);протоколом затримання ОСОБА_9 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення від 19.02.2025;протоколом обшуку від 19.02.2025;речовими доказами.

Отже, за результатами досудового розслідування здобуто достатніх доказів, щодо вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 2012 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України віднесене до категорії тяжкого кримінального правопорушення (злочину).

Орган досудового розслідування вважає, що з метою забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та виконання процесуальних рішень у справі, необхідно застосувати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також не зможуть запобігти спробам:

Переховуватись від органів досудового розслідування та суду. ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення яке віднесено до категорії тяжкого кримінального правопорушення (злочину), за яке передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п?яти до семи років з конфіскацією майна. Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» та «Бессієв проти Молдови», в яких зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Крім того, ОСОБА_4 являється громадянином республіки Молдова, на території України офіційно не працює та не має постійного джерела доходу, зазначене не перешкоджатиме останньому покинути місце проживання, з метою ухилення від кримінальної відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення.

Крім того, необхідно зазначити, що затримання громадянина Молдови ОСОБА_4 в порядку ст. 208 КПК України відбулося на підставі п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України, а саме отримання органом досудового слідства оперативної інформації від працівників ДВБ НПУ про те, що наявні підстави вважати, що можлива втеча громадянина Молдови ОСОБА_4 за межи України з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Таким чином, усвідомлюючи тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, з метою уникнення відповідальності за інкриміноване органом досудового розслідування кримінальне правопорушення ОСОБА_4 може переховуватись від органу досудового розслідування та, в подальшому, від суду.

Незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні

На теперішній час, під час досудового розслідування допитано в якості свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ; ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні ОСОБА_9 .

Крім того, не встановлено та не допитано всіх інших можливих свідків у даному кримінальному провадженні, в тому числі осіб, які до цього часу здійснювали купівлю предметів гуманітарної допомоги - транспортних засобів, реалізованих на їх користь ОСОБА_4 та ОСОБА_9 за вказівкою ОСОБА_8 .

За таких обставин, ОСОБА_4 , з метою уникнення кримінальної відповідальності, може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, а також ще не допитаних осіб.

Оцінюючи можливість впливу на свідків орган досудового розслідування виходить із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від свідків та дослідження їх судом.

Вказане надає підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість незаконного впливу зі сторони підозрюваного на свідків з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними свідчень.

Вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

На теперішній час не встановлені всі особи, з якими ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_4 за попередньою змовою вчиняли даний злочин, у зв`язку з чим, такий ризик, як продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється останній, є реальним та обґрунтованим.

Зокрема, цей ризик підтверджується такими обставинами:

Невстановленість усіх співучасників. Відсутність інформації про всіх можливих співучасників унеможливлює ефективний контроль за діями підозрюваного, що може сприяти продовженню злочинної діяльності.

Можливість узгодження дій із невстановленими особами. Перебуваючи на свободі або під більш м`яким запобіжним заходом, підозрюваний може встановити контакт із іншими співучасниками та вживати заходів для подальшої реалізації злочинного плану або приховування слідів злочину.

Відсутність гарантій припинення злочинної діяльності. У разі відсутності належного контролю підозрюваний може продовжити вчиняти аналогічні або нові кримінальні правопорушення, використовуючи доступні йому ресурси та зв`язки.

Звертаючись із клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 органом досудового розслідування на підставі зібраних матеріалів кримінального провадження враховано вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 2012 КК України, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

На думку органу досудового розслідування з урахуванням матеріального становища підозрюваного, необхідною і достатньою буде застава в розмірі 681 300 гривень, що складає 225 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028 х 225 = 681 300), що фактично дорівнює сумі за яку ОСОБА_9 , та ОСОБА_4 реалізували транспортні засоби, які є предметами гуманітарної допомоги.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, з мотивів у ньому наведених та просив його задовольнити, вказав на обґрунтованість підозри та доведеність ризиків, викладених у клопотанні.

Захисник підозрюваного ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечив щодо задоволення клопотання, вказав на необґрунтованість підозри, жодного згадування про те, що ОСОБА_17 має відношення до установчих документів, підпису даного Фонду, жодної згадки про те, що ОСОБА_17 приймав участь у продажі авто, отримував грошові кошти чи погоджував умови, чи займався організацією пригону автомобілів для ЗСУ немає. Вважає, що відсутні підстави для застосування будь-якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 . Також вказує на те, що підозрюваний є громадянином Молдови і вірним вважати його ім`я як ОСОБА_18 , а також про безпідставність затримання, оскільки у протоколі затримання від 21.02.2025 року підставою зазначений п. 3 ст. 615 КПК України, однак у клопотанні п. 6 ст. 615 КПК України. Слідчим не доведено недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою. З огляду на відсутність обгрунтованої підозри та очевидну відсутність підстав для застосування запобіжного заходу просив у задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відмовити.

Підозрюваний ОСОБА_4 підтримав думку захисника.

До участі в розгляді клопотання для підозрюваного ОСОБА_4 був залучений перекладач ОСОБА_19 .

Дослідивши клопотання та долучені до нього матеріали кримінального провадження, заслухавши думку учасників, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Частиною 1 ст. 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Виходячи зі змісту зазначених норм вбачається, що виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а застосування таких заходів завжди пов`язане з необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділом УП в метрополітені ГУНП у м.Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0002654, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.12.2024 року.

19 лютого 2025 року ОСОБА_4 затримано.

21 лютого 2025 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передабченого ч. 3 ст. 201-2 КК України.

Стороною обвинувачення на підтвердження обґрунтованості підозри та наявності ризиків, визначених ст.177 КПК України та вказаних у клопотанні долучено рапорт ст. о/у ДВБ НП України від 21.11.2024 року, протокол огляду телеграм-каналу від 16.12.2024 року, протоколи допиту свідків, протокол огляду телефону від 21.02.2025 року, протокол обшуку, протоколи проміжного етапу проведення негласної слідчої (розшукової) дії, та інші докази.

Таким чином, із долучених до клопотання та досліджених судом письмових доказів вбачається, що наявні достатні підстави, які поза розумним сумнівом свідчать про причетність ОСОБА_20 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Суд також звертає увагу на те, що «обґрунтована підозра», відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Разом із цим, слід зауважити, що на даному етапі провадження слідчий суддя не має процесуальних повноважень вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Розглядаючи питання наявності ризиків, на які посилалась сторона обвинувачення у клопотанні та позицію захисту, слідчий суддя зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності підстав, зазначених ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, які зазначені ст. 178 КПК України (ч. 1 ст. 178 КПК України).

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу враховую: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваною кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється.

Зокрема, інкриміноване ОСОБА_20 кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 201-2 КК України, відповідно до вимог ст. 12 КК України, є тяжким злочином, санкцією якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до семи років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна, тому, усвідомлюючи тяжкість покарання підозрюваний може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Підозрюваний ОСОБА_20 є уродженцем та громадянином Республіки Молдови, одружений, зареєстрований в АДРЕСА_1 , фактично проживає в АДРЕСА_2 , має неповнолітню дитину, ФОП, не судимий.

Крім того, слідчий суддя вважає встановленим та доведеним існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: незаконного впливу на свідків та інших підозрюваних у даному кримінальному провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Разом з тим, керуючись правилами ч. 5 ст. 182, ст. 183 КПК України, знаходить правові підстави для визначення підозрюваному ОСОБА_4 застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що на думку суду буде достатнім та співмірним для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, і таким, що не суперечить положенням КПК України.

На підставі п. 1, 2, 3, 4, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України слід покласти на підозрюваного ОСОБА_4 у разі внесення застави, наступні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора, суду за кожною вимогою; не відлучатися із м. Києва без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування із свідками та іншими підозрюваними; здати на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Керуючись, ст. 176-178, 182, 183, 193, 194, 196, 376 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання слідчого СВ УП в метрополітені ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 , яке погоджено із прокурором Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні №0002654, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.12.2024 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України- задовольнити.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 (шістдесят) днів, починаючи з моменту фактичного затримання, тобто з 19 лютого 2025 року по 19 квітня 2025 року включно.

Одночасно визначити ОСОБА_4 заставу у розмірі 80 (вісімдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 грн. 00 коп. (двісті сорок дві тисячі двісті сорок грн. 00 коп.), яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 у разі внесення застави наступні обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора, суду за кожною вимогою;

2) не відлучатися із м. Києва без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання;

4) утримуватися від спілкування із свідками та іншими підозрюваними;

4) здати на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії ухвали та обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити до 22 квітня 2025 року включно.

Контроль за виконанням ухвали покласти на уповноважених осіб Подільської окружної прокуратури м. Києва.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголосити 24.02.2025 об 11 год. 55 хв.

Cлідчий суддя Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_1