Справа № 740/7385/24
Провадження № 1-кс/740/1108/24
УХВАЛА

про застосування запобіжного заходу

20 грудня 2024 року м. Ніжин

Слідчий суддя Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

- прокурора ОСОБА_3 ,

- підозрюваної ОСОБА_4 ,

- захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ніжині клопотання слідчого Ніжинського РУП ГУ НП в Чернігівській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Ніжинської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася в с. Крути Ніжинського району Чернігівської області, є громадянкою України, заміжня, не працює, має повну загальну середню освіту, раніше не судима, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , у кримінальному провадженні № 0000874 від 18.12.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

установив:

20.12.2024 до суду надійшло вищевказане клопотання, мотивоване тим, що у провадженні СВ Ніжинського РУП ГУ НП в Чернігівській області перебувають матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000874 від 18.12.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що 17.12.2024 близько 22 год. ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в будинку за адресою: АДРЕСА_2 , разом зі співмешканцем ОСОБА_7 , з яким вона проживала однією сім`єю, але не перебувала в шлюбних відносинах, де на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, з особистих мотивів з метою спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, нанесла останньому один удар кулаком в обличчя та після того, як він присів, нанесла йому не менше трьох ударів металевою трубою в ділянку голови, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді забою головного мозку, відкритої внутрішньо черепної травми з переломами кісток мозкового черепа, які за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння, відносяться до тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_7 18.12.2024 року за вищевказаною адресою.

Відповідно до наказу МОЗ України № 6 від 17.01.1995 «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної експертизи» тілесні ушкодження, наявні в ОСОБА_7 у вигляді забою головного мозку, відкритої внутрішньо черепної травми з переломами кісток мозкового черепа, відносяться до тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_7

18.12.2024 о 19 год. 04 хв. ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. 19.12.2024 ОСОБА_4 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, зокрема:

- протоколом огляду місця події від 18.12.2024, під час якого зафіксовано обстановку на місці вчинення кримінального правопорушення та вилучено речові докази;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 18.12.2024, який повідомив обставини вчинення кримінального правопорушення, зокрема, що він був свідком того, як ОСОБА_4 наносила удари ОСОБА_7 металевою трубою;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 18.12.2024, який повідомив обставини вчинення кримінального правопорушення, зокрема, що він був свідком того, як ОСОБА_4 наносила удари ОСОБА_7 металевою трубою;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 18.12.2014, яка повідомила, що знає про обставини вчинення кримінального правопорушення зі слів ОСОБА_9 ;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 18.12.2024, який показав, що проживає по сусідству з ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , та 18.12.2024 дізнався про обставини вчинення кримінального правопорушення від ОСОБА_9 , а саме, що ОСОБА_4 побила металевою трубою ОСОБА_7 ;

- протоколом затримання ОСОБА_4 від 18.12.2024;

- протоколом допиту підозрюваної ОСОБА_4 від 18.12.2024, яка повідомила, що дійсно наносила тілесні ушкодження металевою трубою ОСОБА_7 .

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слід обирати з метою запобігання ризикам, зазначеним у п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 10 років, а тому досудове слідство вважає, що ОСОБА_4 усвідомлюючи вид та розмір покарання, може:

-переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки вчинила тяжкий злочин, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, а тому усвідомлюючи вид та міру покарання, яке їй загрожує, може зникнути з місця проживання та розпочати переховуватись з метою уникнення відповідальності;

-незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні з метою зміни та надання ними додаткових показів з метою уникнення відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення;

-вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, офіційного місця роботи та іншого постійного джерела доходу не має, що свідчить про можливість вчинення нових кримінальних правопорушень проти власності. Також ОСОБА_4 зловживає алкогольними напоями, веде антигромадський спосіб життя, проживає за адресою: АДРЕСА_2 , без реєстрації та жодних правовстановлюючих документів.

Застосування ж більш м`якого запобіжного заходу в даному випадку є неможливим, оскільки не зможе запобігти вказаним у клопотанні ризикам.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання з викладених у ньому обставин та просив задовольнити.

Підозрювана ОСОБА_4 по суті клопотання повідомила, що не вбивала ОСОБА_7 , лише один раз ударила його в обличчя та металевою трубою по голові, але коли лягала спати, він був ще живий. Також заперечила проти задоволення клопотання прокурора та просила застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. Повідомила, що має п`ять дітей, троє з яких неповнолітні, які не проживають з нею та не перебувають на її утриманні, однак вона не позбавлена батьківських прав щодо них, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , однак близько дев`яти років за вищевказаною адресою не проживає, а проживає в с. Крути зі своїм співмешканцем.

Захисник підозрюваної адвокат ОСОБА_5 просила застосувати до підозрюваної ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, посилаючись на те, що хоча підозрювана не має офіційного місця роботи, однак вона підробляє для того, щоб забезпечити нормальні умови для життя, раніше не судима, має 3 неповнолітніх дітей, має зареєстроване місце проживання, за яким можливе її перебування. Також просила урахувати, що ризик вчинення іншого кримінального правопорушення необґрунтований, нічим не підтверджений, оскільки наперед орган досудового розслідування не може знати, що підозрювана знову вчинить кримінальне правопорушення.

Прокурор заперечив проти доводів захисника підозрюваної про можливість застосування до підозрюваної ОСОБА_12 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, оскільки неможливо визначити місце її перебування у разі застосування такого заходу, так як за місцем своєї реєстрації підозрювана не проживає тривалий час, проживає в с. Крути в будинку, який має аварійний стан, який не належить їй на праві власності чи користування. Також суду не надано доказів на підтвердження того, що на утриманні підозрюваної ОСОБА_4 перебувають неповнолітні діти, ураховуючи, що остання не заперечує, що вони з нею не проживають. Крім того, просив урахувати, що підозрювана зловживає алкогольними напоями.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши наявні у справі матеріали, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Згідно зі ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність. Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь вірогідності, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Ураховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), слідчий суддя бере до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування.

У рішенні у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Слідчий суддя, перевіряючи обґрунтованість підозри, вважає, що наявні відомості, які вказують на обґрунтовану підозру та які навіть у сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів, що підтверджується долученими до матеріалів клопотання доказами. Так, зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю відомостей, детальний перелік яких міститься у клопотанні, які долучені до клопотання.

При цьому на стадії розгляду клопотання слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є застосування запобіжного заходу.

Зміст доданих до клопотання доказів об`єктивно зв`язують підозрювану з певним кримінальним правопорушенням, на цьому етапі хоча і не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення ЄСПЛ у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства», рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства»). Відтак, на цей час у кримінальному провадженні існують обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування до особи одного із запобіжних заходів, передбачених ст. 176 КПК України.

Причетність ОСОБА_4 до вчинення вказаного кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувальних заходів.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до підозрюваного має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність, що передбачає недопущення ув`язнення особи до засудження її компетентним судом (пп. «а» п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

У кожному випадку, як підкреслює ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Відповідно до приписів п. 3 і 4 статті 5 Конвенції та практики ЄСПЛ, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо тільки в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою, між тим ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

«Законність» тримання під вартою з погляду національного закону не завжди є вирішальним чинником. ЄСПЛ зазначає, що тримання під вартою протягом зазначеного періоду має відповідати меті пункту 1 статті 5 Конвенції, яка забороняє безпідставне позбавлення свободи («Гаважук проти України», «Мурукін проти України», «Буряга проти України», «Фельдман проти України»).

Затримання особи є настільки серйозним запобіжним заходом, що воно є виправданим, лише якщо інші, менш суворі, заходи були розглянуті та визнанні недостатніми для забезпечення захисту індивідуальних або суспільних інтересів, які можуть вимагати затримання відповідної особи (X. v. Finland).

ЄСПЛ визнав, що абстрактна можливість перешкоджання кримінальному провадженню є недостатньою для обґрунтування обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Виходячи із правової позиції ЄСПЛ при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя, суд у кожному випадку повинен принципово та критично ставитися до доводів прокурора, якими він обґрунтовує необхідність застосування саме цього запобіжного заходу, об`єктивно оцінюючи її переконливість. При цьому прокурор повинен довести, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам передбачених ст. 177 КПК України.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» зазначено, що наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер, та доводитися відповідними доказами.

У рішеннях у справах «Мамедова проти Росії» та «Ковязін проти Росії» ЄСПЛ зазначив, що характер та тяжкість правопорушень можуть відігравати певну роль у виборі запобіжного заходу, але виключно на початкових етапах розслідування, натомість потреба у подальшому обмеженні свободи не може оцінюватись абстрактно і бути обґрунтована виключно тяжкістю інкримінованого злочину чи суворістю майбутнього вироку.

Згідно із ч. 2, 4 ст. 194 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті. Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Дослідивши наявні докази в сукупності, з урахуванням змісту підозри, відомостей про особу підозрюваної, яка, зокрема, раніше не судима, слідчий суддя дійшов висновку, що вказані обставини з урахуванням суворості можливого покарання свідчать про наявність ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні. При цьому слідчий суддя вважає відсутніми підстави для висновків про наявність ризику, указаного в клопотанні, а саме вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки клопотання в цій частині необґрунтоване, ураховуючи відомості про особу підозрюваної, яка раніше не судима.

Разом з цим досліджені під час судового засідання ризики свідчать, що менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з тимчасовою ізоляцією, може негативно відобразитися на здійсненні досудового розслідування (у тому числі щодо належного виконання підозрюваною своїх процесуальних обов`язків) і руху кримінального провадження.

На думку слідчого судді, застосування до підозрюваної запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, навіть із застосуванням електронних засобів контролю та при забороні підозрюваній цілодобово залишати житло, не зможе унеможливити спробам переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків. Про обрання відносно підозрюваної особистої поруки не надходило жодної заяви від осіб, які заслуговують на довіру. Застосування до підозрюваної особистого зобов`язання не забезпечить належної поведінки підозрюваної і не зменшить наявність ризиків та не зможе перешкодити їх реалізації.

Отже, слідчий суддя погоджується з доводами прокурора про недостатність застосування до підозрюваної більш м`якого запобіжного заходу.

За таких обставин, клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню, такий запобіжний захід є співмірним з існуючими ризиками станом на час розгляду клопотання, відповідає особі підозрюваної і зможе забезпечити на відміну від інших більш м`яких запобіжних заходів належне виконання нею процесуальних обов`язків. Застосування запобіжного заходу до ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою є пропорційним легітимній меті, яка ставиться до застосування запобіжних заходів, а відтак, слідчий суддя вважає за можливе клопотання задовольнити.

Водночас на підставі ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановлені ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування. А тому, на думку слідчого судді, відсутні підстави для можливості призначення застави як альтернативи запобіжному заходу у виді тримання під вартою.

Керуючись ст. 2, 7, 22, 176 - 178, 182 - 184, 193, 194, 196, 376 КПК України, слідчий суддя

ухвалив:

Клопотання задовольнити.

Застосувати до підозрюваної ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави до 15 лютого 2025 року.

Строк тримання під вартою ОСОБА_4 обчислювати з 18 грудня 2024 року 19 год. 04 хв.

Копію ухвали негайно вручити під розписку підозрюваній ОСОБА_4 та направити для виконання до Ніжинського РУП ГУ НП в Чернігівській області.

Органу досудового розслідування повідомити рідних підозрюваної ОСОБА_4 про обрання стосовно неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Чернігівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а підозрюваною у той же строк з дня вручення їй копії ухвали.

Подання апеляційної скарги на ухвалу зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1