Справа № 158/243/25 Провадження №11-сс/802/94/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 31 січня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 31.01.2025 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 в межах кримінального провадження № 0000958, внесеного до ЄРДР 05.09.2024 року, про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України.

ОСОБА_7 , продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 31.03.2025 року включно.

Розмір застави, визначений ухвалою слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 07 вересня 2024 року для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_7 процесуальних обов`язків, залишено без змін.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що заявлені попередні ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України та на наявність яких посилається прокурор, не зменшились, а тому наявні підстави для продовження щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. При цьому, будь-який інший більш м`який запобіжних захід, аніж тримання під вартою, не зможе забезпечити виконання ОСОБА_7 процесуальних обов`язків та дієво запобігти доведеним стороною обвинувачення ризикам.

Обвинувачений ОСОБА_7 на вказане судове рішення подав апеляційну скаргу в якій просить його змінити, застосувавши до нього запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою. Вважає, що прокурор при розгляді клопотання не довів реальність ризиків, які зазначені у поданому клопотанні, оскільки на даний час вони відпали. Посилаючись на те, що ризики перестали існувати, а також на наявність у нього міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання, на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, ОСОБА_7 переконаний, що є підстави для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали та доводи апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та його захисника, які скаргу підтримали у повному обсязі, прокурора, який просив скаргу відхилити через її безпідставність, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Метою запобіжного заходу у виді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.176-178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» запобіжний захід - тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.

Дані вимоги закону при розгляді клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 місцевим судом були дотримані в повній мірі.

При розгляді в суді першої інстанції клопотання про продовження запобіжного заходу прокурор довів обставини, які свідчать про наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати про існування хоча б одного із ризиків про те, що обвинувачений ОСОБА_7 може вчинити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, і що застосований до нього запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою не забезпечить виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків, що вірно встановив суд.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що підставами для продовження строку тримання під вартою стали наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину, а метою можливість переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що з моменту взяття обвинуваченого під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання, не змінилися обставини, які стали підставою для продовження, щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та ті, які дають суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити більш м`який запобіжний захід.

Так, наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не втратили свою актуальність та не змінилися.

На думку апеляційного суду, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_7 обвинувачується, що відносяться до категорії тяжких, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, а також те, що ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, не займається суспільно корисною працею, не має постійного джерела доходів, раніше вчиняв аналогічні злочини майнового характеру, схильний до вживання спиртних напоїв та вчинення правопорушень в стані алкогольного сп`яніння, а також наявність ризиків, які були доведені стороною обвинувачення не дають в даному випадку підстав для обрання щодо обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, як про це просить обвинувачений у своїй апеляційній скарзі.

Доводи ОСОБА_7 про те, що наведені стороною обвинувачення ризики того, що він перебуваючи на волі може вчинити дії, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України нічим не підтверджені, на увагу суду не заслуговують, оскільки повністю спростовується матеріалами провадження, які фактично вказують про протилежне.

Також є такими, що не заслуговують на увагу суду доводи ОСОБА_7 про те, що більш м`який запобіжний захід зможе запобігти ризикам, визначеним у ст.177 КПК України, оскільки враховуючи встановлені обставини, які свідчать про наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, а також особу обвинуваченого, вони є непереконливими.

Усі інші доводи апелянта з приводу незаконності судового рішення в частині продовження строку запобіжного заходу на увагу суду не заслуговують, оскільки не є такими, що зменшували б ризики, які були доведені стороною обвинувачення.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд не вбачає підстав для зміни ухвали суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі обвинуваченого, оскільки ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою.

На підставі викладеного, керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 31 січня 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою з розміром застави, визначеним ухвалою слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 07 вересня 2024 року для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_7 процесуальних обов`язків, - без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді