У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

25 грудня 2024 р. м. Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

захисника підозрюваного ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Солом`янського районного суду м. Києва скаргу захисника ОСОБА_3 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 , на Повідомлення про підозру від 19.11.2021 року у кримінальному провадженні №0000127, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.01.2021 року за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України,

ВСТАНОВИВ:

«18» вересня 2024 року до Солом`янського районного суду м. Києва надійшла скарга захисника ОСОБА_3 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 , на повідомлення слідчого про підозру.

«19» вересня 2024 року (на підставі протоколу повторного автоматичного визначення слідчого судді) скарга та додані до неї матеріали надійшли слідчому судді ОСОБА_1 .

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 від 24 вересня 2024 року відкрито провадження за скаргою та призначено її судовий розгляд.

Скарга захисника обгрунтована тим, що Солом`янським УП ГУ НП в місті Києві здійснюється досудове розслідування по кримінальному провадженню №0000127 від 18.01.2021 року за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України. Процесуальне керівництво за досудовим розслідуванням здійснюється Солом`янською окружною прокуратурою міста Києва. Як слідує з матеріалів справи, 19.11.2021 року, під час проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні №0000127 від 18.01.2021 року, ОСОБА_5 було повідомлено про підозру, про те що він вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 статті 289 КК України, а саме незаконне заволодіння транспортним засобом, вартість якого у двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян. Стороною захисту на повідомлення про підозру була подана скарга з мотивів того, що таке повідомлення здійснено не в день складання самого повідомлення про підозру, вручене не особою, яка безпосередньо склала дане повідомлення та таке повідомлення не було особисто вручене підозрюваному або його родичам. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 22.06.2022 року по справі №760/1571/22, провадження №1-кс/760/772/22 в задоволенні скарги відмовлено повністю. Відповідно до повідомлення про підозру від 19.11.2021 року слідує, що ОСОБА_5 у невстановлений слідством час, вирішив незаконно заволодіти транспортним засобом. З цією метою він розробив злочинний план, який полягав у пошуку транспортного засобу, який він з імітацією поведінки добросовісного покупця, збирається купити в розстрочку та після повного погашення боргу переоформить право власності. В ході здійснення пошуку ОСОБА_5 стало відомо, що наглядно знайома ОСОБА_6 бажає продати належний їй автомобіль марки AUDI A6, 2017 року випуску, д/н НОМЕР_1 , вартістю 14 000 доларів США. В подальшому, ОСОБА_5 усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, та настання суспільно-небезпечних наслідків та свідомо бажаючи їх настання, створюючи хибне враження, про добросовісність своїх намірів, 07.09.2021 року за адресою: м. Київ, пр-кт Відрадний, 95, звернувся до ОСОБА_6 , яка є власником автомобіля, з пропозицією придбати належний їй автомобіль в розстрочку, а саме деякий час поїздити та 21.09.2020 року виплатити його вартість у розмірі 14 000 доларів США. ОСОБА_6 перебуваючи в довірливому стані, погодилася на вказані умови, так як ОСОБА_5 викликав у неї довіру. Реалізуючи злочинний умисел направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_5 , діючи умисно, з корисливих спонукань, усвідомивши, що особа, яка надала йому в користування автомобіль не зможе виявити та припинити його злочинні дії, вирішив незаконно звернути вищезгаданий автомобіль на свою користь, розпорядившись ним на власний розсуд, а саме продати. Бажаючи отримати матеріальну вигоду від продажу автомобіля ОСОБА_5 висловив пропозицію про продаж автомобіля раніше незнайомому ОСОБА_7 з яким 07.12.2020 року домовився про зустріч. Продовжуючи свою злочинну діяльність ОСОБА_5 , 07.12.2020 року прибув до місця за адресою: Полтавська область, м. Горішні Плавні, вул. Строна, 11а, біля ТСЦ5348, де зустрівся з ОСОБА_7 якому за суму в розмірі 12500 доларів США продав автомобіль AUDI A6, 2017 року випуску, д/н НОМЕР_1 , та передав ключ від нього, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 та документи щодо продажу транспортного засобу. Такими діями останній наніс матеріальний збиток у розмірі 14000 доларів США потерпілій ОСОБА_6 , що згідно курсу НБУ на 07.09.2020 року становило 388 220 гривень. Таким чином, слідчий вважає, що ОСОБА_5 , своїми умисними діями, які виразилися у незаконному заволодінні транспортним засобом, вартість якого у двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 статті 289 КК України. Вважає, що повідомлення про підозру у вказаному провадженні є необґрунтованим, слідчим зроблено передчасний висновок щодо наявності в діях ОСОБА_5 , складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України. За нормами п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржено повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником. Аргументація порушень. Підозрою є обґрунтоване припущення слідчого та/або прокурора про вчинення особою кримінального правопорушення. Право підозрюваного «знати, у вчинені якого кримінального правопорушення його підозрюють», що визначено пунктом 1 частини третьої статті 42 КПК України, кореспондує обов`язок сторони обвинувачення довести це до його відома, повідомити про наявність підозри та роз`яснити її зміст. Повідомлення про підозру - один з найважливіших етапів стадії досудового розслідування, що становить систему процесуальних дій та рішень слідчого або прокурора, спрямованих на формування законної і обґрунтованої підозри за умови забезпечення особі, яка стала підозрюваним, можливості захищатись усіма дозволеними законом засобами і способами. Цим актом у кримінальному провадженні вперше формулюється та обґрунтовується підозра конкретної особи у вчиненні кримінального правопорушення. Викладена у письмовому повідомленні підозра є підґрунтям для виникнення системи кримінально-процесуальних відносин та реалізації засади змагальності у кримінальному провадженні, і у такий спосіб з`являються можливості для підозрюваного впливати на наступне формулювання обвинувачення. Сформульована підозра встановлює межі, в рамках яких слідчий зможе найефективніше закінчити розслідування, а підозрюваний, його захисник та законний представник одержують можливість цілеспрямованіше реалізовувати функцію захисту. З моменту повідомлення особі про підозру слідчий, прокурор набувають щодо підозрюваного додаткових владних повноважень, а особа, яка отримала статус підозрюваного, набуває процесуальних прав та обов`язків, визначених статтею 42 КПК України. Загальний порядок повідомлення про підозру передбачений главою 22 КПК України, яка має назву «Повідомлення про підозру» та складається з таких статей: «Випадки повідомлення про підозру» (стаття 276); «Зміст письмового повідомлення про підозру» (стаття 277); «Вручення письмового повідомлення про підозру» (стаття 278). Отже, саме така побудова глави дає підстави зробити висновок, що законодавець пов`язує процесуальну діяльність із повідомлення про підозру з сукупністю процесуальних дій слідчого та/або прокурора, зміст яких полягає у встановленні юридичних і фактичних підстав для повідомлення про підозру (стаття 276 КПК), складанні письмового процесуального документа (повідомлення про підозру) (стаття 277 КПК) та його врученні особі (стаття 278 КПК). У відповідності до п.п. 4-6 статті 277 КПК України, повідомлення про підозру має містити такі відомості: зміст підозри (п.4); правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність (п.5); стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру (п.6). Складаючи повідомлення про підозру, слідчим не взято до уваги, що відповідно до матеріалів кримінального провадження, а саме з заяви про вчинене кримінальне правопорушення, Протоколів допиту потерпілої ОСОБА_6 від 18.01.2021 року та від 05.02.2021 року, а також з протоколу допиту її чоловіка, свідка ОСОБА_8 , слідує що останні добровільно передали автомобіль ОСОБА_5 , що між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 була досягнута угода про купівлю-продаж цього автомобіля; про розрахунок в розстрочку на протязі місяця до 21.09.2020 року та добровільно передані ОСОБА_5 : - автомобіль марки «AUDI A6» VIN: НОМЕР_3 , 2012 року випуску, д.н.з НОМЕР_1 ; технічний паспорт на автомобіль та ключи від нього, і лише після того як ОСОБА_5 після спливу одного місяця, частково, не розрахувався за куплений автомобіль, написали заяву до поліції. Отже з самого початку розслідування кримінального правопорушення, після відібрання заяви про вчинене правопорушення, допитів потерпілої та її чоловіка, слідчому достовірно було відомо, що попередня кваліфікація злочину має бути за ст. 190 КК України, але ніяк не ст.289 КК України, яка на відміну від ст.190 КК України є особливо тяжким злочином. Зазначене в повідомлені про підозру, що ОСОБА_5 заздалегідь вирішив заволодіти транспортним засобом, розробив для цього злочинний план та почав пошук продавців, а в наступному звернувся до ОСОБА_6 , викликав у неї довіру та усвідомлюючи, що остання не зможе виявити та припинити його злочинні дії, бажаючи отримати неправомірну винагороду, продав автомобіль, - ґрунтується на припущеннях та на внутрішній уяві слідчого, будь якими доказами не підтверджено та не відповідає дійсності. Більш до того, відповідно до складу злочину передбаченого ст. 289 КК України, - безпосереднім об`єктом злочину є суспільні відносини, які забезпечують безпеку дорожнього руху механічного транспорту (Розділ XI кримінальні правопорушення проти безпеки руху та експлуатації транспорту). Додатковим обов`язковим об`єктом виступають відносини власності на транспортний засіб, що виникають між власником і невласниками. Об`єктивна сторона цього злочину виражається в незаконному заволодінні транспортним засобом. Це означає, що винна особа всупереч або поза волею власника (користувача), протиправно вилучає транспортний засіб, не маючи на нього ані дійсного, ані передбачуваного права. Незаконне заволодіння транспортним засобом може вчинюватись з будь-яких мотивів та з будь-якою метою. Винний при цьому може прагнути або обернути транспортний засіб на свою чи інших осіб користь, або тимчасово його використати. Як слідує з п.п.15-19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» - незаконне заволодіння транспортним засобом (ст. 289 КК) слід розуміти як умисне, протиправне вилучення його з будь-якою метою у власника або законного користувача всупереч їх волі (з місця стоянки чи під час руху) шляхом запуску двигуна, буксирування, завантажування на інший транспортний засіб, примусового відсторонення зазначених осіб від керування, примушування їх до початку чи продовження руху тощо. Цей злочин визнають закінченим з моменту, коли транспортний засіб почав рухатись унаслідок запуску двигуна чи буксирування, а якщо заволодіння відбувається під час руху транспортного засобу, - з моменту встановлення контролю над ним. Суб`єктом злочину, передбаченого ст. 289 КК, не можна визнавати осіб, які є співвласниками або законними користувачами транспортного засобу; працівників підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, котрі без належного дозволу здійснили поїздку на закріпленому за ними транспортному засобі; а також службових осіб, наділених повноваженнями щодо використання чи експлуатації транспортних засобів. Про те, у тексті складеного відносно ОСОБА_5 повідомлення про підозру відсутня правова кваліфікація за ч.3 ст. 289 КК України, яка б узгоджувалась з диспозицією інкримінованої статті, передбаченої законодавцем, що не відповідає вимогам п. 5 ч. 1 ст. 277 КПК України. Виписана слідчим та погоджена прокурором правова кваліфікація за ч.3 ст. 289 КК України у оскаржуваному повідомленні про підозру не містить обов`язкових елементів вказаного злочину, передбачених диспозицією цієї статті КК України. Оцінюючи в сукупності обставини та матеріали, з огляду на тривалість досудового розслідування, враховуючи відсутність у врученому повідомленні про підозру належної правової кваліфікації кримінального правопорушення, яка б відповідала диспозиції ч.3 ст. 289 КК України, відсутність складу злочину - суб`єкта злочину, об`єктивної та суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ч.3 ст.289 КК України, вважає, що складена відносно ОСОБА_5 підозра за ч.3 ст. 289 КК України не здатна переконати стороннього спостерігача, що інкриміноване кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 289 КК України, за викладених у оскаржуваному повідомленні про підозру обставин взагалі мало місце, як подія, та, крім того, що ОСОБА_5 за вказаних обставин може бути причетний до вказаного кримінального правопорушення, тому у розумінні практики Європейського суду з прав людини та положень КПК України оспорюване повідомлення про підозру є очевидно необґрунтованим за ч.3 ст.289 КК України, що є безумовною підставою для скасування повідомлення про підозру ОСОБА_5 від 19.11.2021 року у цій частині. За певних обставин в діях ОСОБА_5 можуть міститися елементи складу злочину, передбаченого ст. 190 КК України - який є тяжким, а не особливо тяжким злочином, або взагалі це може бути цивільно-правовими відносинами. Крім того, кваліфікуючою обставиною ч.3 ст.289 КК України є те, що предметом незаконного заволодіння є транспортний засіб, вартість якого у двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян. В матеріалах кримінального провадження, незважаючи на те, що з моменту складання повідомлення про підозру пройшло майже 3 роки, відсутні будь-які дані про вартість автомобіля марки «AUDI A6» VIN: НОМЕР_3 , 2012 року випуску, д.н.з НОМЕР_1 , будь яка оцінка, або експертиза з цього приводу не призначена та не проведена, а тому вважаємо, що кваліфікація за ч.3 ст.289 КК України ґрунтується на припущеннях та об`єктивно нічим не підтверджується. Зазначене в підозрі, що ОСОБА_5 своїми діями наніс матеріальний збиток у розмірі 14 000 доларів США потерпілій ОСОБА_6 матеріалами справи не підтверджується. Технічний стан та комплектність автомобіля ніхто не досліджував та не фіксував. Таким чином, вважає, що зміст повідомлення про підозру не відповідає вимогам кримінального процесуального закону та повідомлення про підозру не відповідає вимогам п.5 та п.6 ст. 277 КПК України. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, відображеної зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення. Зокрема, слід зауважити, що всупереч вимогам п. 6 ст. 277 КПК України, в повідомленні про підозру від 19.11.2021 року не зазначено стислого викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, часу, місця вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 , а також інших суттєвих обставин, відомих на момент складення вказаного повідомлення, зокрема, відсутні вказівки на зібрані органом досудового розслідування докази, тобто відсутні посилання слідчого на такі докази. Про те, як убачається з матеріалів справи, підозра ОСОБА_5 ґрунтується лише на показах потерпілої ОСОБА_6 та її чоловіка ОСОБА_8 про купівлю-продаж автомобіля ОСОБА_5 , на показах свідка ОСОБА_7 про купівлю автомобіля у раніше незнайомого чоловіка та на слідчої дії пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.09.2021 року, проведеної оперуповноваженим, на якій за версією слідчого останній впізнав ОСОБА_5 . Будь-яких інших доказів причетності ОСОБА_5 до вчинення злочину органами досудового слідства не наведено. 10.12.2021 року постановою слідчого СВ Солом`янського УП ГУ НП у м. Києва ОСОБА_9 досудове розслідування у кримінальному провадженні зупинене, у зв`язку з тим, що ОСОБА_5 переховується від слідства, його місцезнаходження не відоме, також підозрюваного ОСОБА_5 оголошено в розшук. В мотивувальній частині постанови зазначено, що підозрюваний переховується, всі можливі та необхідні слідчі (розшукові) та інші процесуальні дії виконано. Під час досудового слідства по справі проведені такі слідчі дії: Допитано потерпілу ОСОБА_6 , додатковий допит потерпілої (аркуш справи 9- 10 та 44-46), (пояснила, що передала автомобіль ОСОБА_5 в користування з наступним викупом протягом одного місяця, дізналася про переоформлення авто без її участі, ніяких документів на переоформлення автомобіля на будь яку особу не підписувала, а з ОСОБА_10 не знайома); Допитано свідка ОСОБА_8 (аркуш справи 54-59), (пояснив, що його дружина передала автомобіль ОСОБА_5 в користування з наступним викупом протягом одного місяця, але в призначений час останній гроші не передав, став уникати зустрічі, потім вона дізналася про переоформлення авто без її участі, а він за допомогою реєстратора встановив його місцезнаходження в с. Томашівка Сумської області у нового власника ОСОБА_11 після чого повідомив поліцію та разом з ними повернув автомобіль); Допитано свідка ОСОБА_11 , який повідомив, що придбав цей автомобіль 31.12.2020 року, а в березні 2021 року до нього приїхав ОСОБА_8 та повідомив, що цей автомобіль належав йому але він був викрадений. В наступному автомобіль було вилучено; Огляд місця події від 07.03.2021 року під час якого в с. Томашівка Сумської області був оглянутий автомобіль який знаходився у користуванні ОСОБА_11 (аркуш справи 51-53); Огляд місця події від 24.07.2021 року під час якого в с. Томашівка Сумської області був вилучений автомобіль який знаходився у користуванні ОСОБА_11 та переданий ОСОБА_8 ; - Проведена почеркознавча експертиза, Висновком експерта Київського НДЕКЦ МВС України ОСОБА_12 , №СЕ19/111-21/24148-ПЧ від 27.05.2021 року встановлено, що підпис від імені ОСОБА_6 в Договорі комісії №02388 від 07.12.2020 року та на Акті технічного стану транспортного засобу №6230/20/002929 від 07.12.2020 року виконані не ОСОБА_6 , а іншою особою; Допитано свідка ОСОБА_7 від 07.03.2023 року (пояснив, що в грудні 2020 року із сайту Риа, дізнався про продаж автомобіля за 12500 доларів США, зустрівся з чоловіком, домовилися про переоформлення автомобіля, коли останній привіз документи, вони поїхали до Кременчугського МРЕО де переоформили автомобіль, надав стислі відомі йому прикмети чоловіка; За версією слідчого (що не відповідає дійсності), відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.09.2021 року, свідок ОСОБА_7 не начебто впізнав за загальними рисами обличчя, формою носа на фото №1 (фото ОСОБА_5 ) чоловіка у якого він придбав автомобіль; Під час досудового слідства вилучено та долучено до матеріалів справи такі Документи: Договір комісії №02388 від 07.12.2020 року, укладений між ФОП « ОСОБА_10 м.Дніпро, (Комісіонер) та ОСОБА_6 (Комітент) про доручення на продаж автомобіля (аркуш справи 31); Акт технічного стану транспортного засобу №6230/20/002929 від 07.12.2020 року підписаного між ФОП « ОСОБА_10 та ОСОБА_6 (аркуш справи 33); Висновок експертного дослідження №17/4358/2464 від 08.12.2020 року, м.Горішні Плавні, складеного експертом сектору КДТЗ і РД, що їх супроводжують відділу автотехнічних досліджень та криміналістичного дослідження ТЗ Полтавського НДЕКЦ МВС ОСОБА_13 про те, що номер кузову автомобіля не змінювався (аркуш справи 34); Договір купівлі-продажу транспортного засобу №02388 від 07.12.2020 року, укладеним між ФОП « ОСОБА_10 (Комісіонер за договором комісії з ОСОБА_6 та покупцем ОСОБА_7 (аркуш справи 32); Акт огляду реалізованого транспортного засобу №6230/20/002929 від 07.12.2020 року на підставі Договору купівлі-продажу №02388 від 07.12.2020 року між ФОП « ОСОБА_10 ». та ОСОБА_7 (аркуш справи 30); Заява ОСОБА_7 №281717401 від 08.12.2020 року про перереєстрацію автомобіля на нового власника (аркуш справи 30); Інших доказів, які вказують на подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення під час досудового розслідування не зібрано та не встановлено. Як вбачається з матеріалів справи, на адресу слідчого СВ Солом`янського УП ГУ НП у м. Києва ОСОБА_9 , прокурором Київської місцевої прокуратури №9 ОСОБА_14 було надано вказівки по кримінальному провадженню №0000127 від 18.01.2021 року серед яких слідчому доручалося виконати слідчу дію - допитати свідка ОСОБА_10 з обставин укладання договору комісії №02388 від 07.12.2020 року та підписання акту технічного стану транспортного засобу №6230/20/002929 від 07.12.2020 року. Про те, в порушення вимог кримінального процесуального законодавства ці вимоги слідчим не виконано. Крім цього, по справі не допитано ОСОБА_7 з обставин укладання Договору купівлі-продажу транспортного засобу №02388 від 07.12.2020 року, укладеним між ним та ФОП « ОСОБА_10 , а також з приводу підписання акту реалізованого транспортного засобу №6230/20/002929 від 07.12.2020 року. Також, не допитано експерта сектору КДТЗ і РД, що їх супроводжують відділу автотехнічних досліджень та криміналістичного дослідження ТЗ Полтавського НДЕКЦ МВС ОСОБА_13 з приводу складання Висновку експертного дослідження №17/4358/2464 від 08.12.2020 року. Відповідно до ч.1 статті 276 КПК України (випадки повідомлення про підозру), повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. Про те, всупереч вимогам ч. 1 ст. 228 КПК України протокол пред`явлення для впізнання не містить прикмет, ознак чи їх сукупності, за якими свідок ОСОБА_7 упізнав ОСОБА_5 , а тому дані, які містяться у цьому протоколі є недопустимими доказами. При вивченні Протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками вбачається, що на першому аркуші на запитання, чи впізнає він когось з осіб зображених на фотознімках, ОСОБА_7 заявив: Визнаю не фото №1 дану особу. У сукупності доказів, на яких базується підозра, протокол пред`явлення ОСОБА_7 для впізнання за фотознімками відіграє вирішальну роль, він є об`єднуючим, закріплюючим елементом, адже інші показання як потерпілої так і свідків є непрямими доказами, і мають значення для доведення вини ОСОБА_5 лише в сукупності із протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками. Також, усупереч вимогам ч. 1 ст. 228 КПК України зазначений протокол не містить прикмет, ознак чи їх сукупності, за якими свідок ОСОБА_7 упізнав ОСОБА_5 , а тому дані, які містяться у цьому протоколі є недопустимими доказами. В зв`язку з цим, Адвокатом ОСОБА_3 було здійснено виїзд у м. Кременчук, де 22.06.2023 року в порядку п.7 ст.20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» Адвокатом було отримано відомості від ОСОБА_7 (Додаток 4). Під час цієї дії ОСОБА_7 серед іншого повідомив прикмети особи у якої він придбав автомобіль. За його поясненнями прикмет, - прикмети ОСОБА_5 є протилежно відмінні. Крім цього, ОСОБА_7 пояснив, що під час слідчої дії 20.09.2021 року у приміщенні Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області, з 18.00 по 18.20 годин, яку проводив оперуповноважений ОСОБА_15 він повідомив, що нікого серед пред`явлених фотознімків він не впізнає. Оперуповноважений ОСОБА_16 показав йому на фото №1 і запитав - це він? Він відповів, що ні - не він. ОСОБА_16 перепросив ще раз, що нікого не впізнаєш, і він відповів - ні нікого. Серед пред`явлених фотознімків особи, що продала йому автомобіль AUDI A6 2017 року випуску д/н НОМЕР_1 не має. Про це написав у протоколі на першій сторінці і розписався на другій, після цього він пішов. Ніяких понятих під час впізнання не було. Наведене вище свідчить про недопустимість протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками як доказу. Стороною захисту неодноразово подавалися клопотання про допит свідка ОСОБА_7 , а також інших свідків зі сторони захисту, які пояснили б що в грудні 2020 року ОСОБА_5 з міста Києва не виїзжав. В задоволенні таких клопотань було відмовлено. Також, в порядку п.7 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» Адвокатом було отримано відомості від ОСОБА_17 , який серед іншого пояснив, що в грудні 2020 року (в тому числі 7.12.2020 та 8.12.2020 року), ОСОБА_5 проживав у його квартирі і працював у місті Києві. В цей період останній нікуди з м.Києва не виїздив. 19.06.2023 року в порядку п.7 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» Адвокатом було отримано відомості від ОСОБА_5 (Додаток 3). Під час цієї дії ОСОБА_5 серед іншого повідомив, що для забезпечення угоди купівлі-продажу автомобіля він передав ОСОБА_8 (фактичному власнику) частину грошових коштів і застрахував автомобіль від імені ОСОБА_6 (дружини останнього та власницею за документами) на повне каско (від угону, ДТП, пожежі і інше). Договір №06/6765255/1706/20 ним було укладено 08.09.2020 року з ПАТ «Страхова компанія «Провідна». З 21.09.2020 року він не їздив на цьому автомобілі та передав його в користування іншій людині. Ніякого відчуження цього автомобіля він не здійснював та і не мав на це право. З ОСОБА_7 він не знайомий, ніколи з приводу продажу автомобіля з ним не спілкувався, про переоформлення автомобіля дізнався від ОСОБА_8 .. В містах Дніпро та в Полтавській області в грудні 2020 року не був, перебував у цей час в місті Києві і не покидав це місто взагалі, про що можуть засвідчити його знайомі. За те, щоб останній власник ОСОБА_18 повернув автомобіль ОСОБА_8 , він передав йому грошові кошти у сумі 15 000 доларів США. Вказані обставини мають суттєве значення для встановлення фактичних даних під час розслідування кримінального провадження. Все це разом свідчить про невинуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення та про відсутність в його діях будь-якого складу злочину. В зв`язку з цим 30.06.2023 року, рекомендованою кореспонденцією, з описом вкладення, адвокатом ОСОБА_3 до Солом`янської окружної прокуратури міста Києва було направлене клопотання про проведення слідчих дій - допиту ОСОБА_7 та ОСОБА_17 (Додаток 5). 14.07.2023 року, адвокатом ОСОБА_3 отримано постанову про відмову в задоволенні клопотання від 06.07.2023 року, з мотивів того, що кримінальне провадження зупинене у зв`язку з оголошенням підозрюваного ОСОБА_5 у розшук (Додаток 6). 18.07.2023 року, адвокатом ОСОБА_3 на електронну адресу Солом`янської окружної прокуратури міста Києва за допомогою електронного цифрового підпису, було направлене клопотання про відновлення досудового розслідування у кримінальному провадженні та проведення слідчих дій - допиту ОСОБА_7 та ОСОБА_17 (Додаток 7). 27.07.2023 року на електронну адресу адвоката ОСОБА_3 надійшов супровідний лист від імені заступника керівника прокуратури з додатком постановою прокурора Солом`янської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_4 від 20.07.2023 року про відмову в задоволенні клопотання про відновлення досудового розслідування у кримінальному провадженні та проведення слідчих дій (Додаток 8). Виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України та позиції Європейського суду з прав людини, яка відображена у п. 175 рішення від 21.04.2011 р. у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справах «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 р., «Фокс, Кемпбелл Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 р.). У рішенні по справі №34578/97 «Єчюс проти Литви», п. 93, ECHR 2000-IX, Судом встановлено наступне: «Суд нагадує, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу». У рішенні по справі №33492/96 «Яблонський проти Польщі», п. 80, від 21 грудня 2000 р. Судом встановлено, що подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою (sine qua non) належності її продовжуваного тримання під вартою. Але зі спливом певного часу така підозра перестає сама по собі бути виправданням для позбавлення особи свободи, і судові органи повинні вмотивовувати свої рішення про продовження тримання її під вартою іншими підставами. Виходячи з наведеного, зі спливом певного часу з моменту повідомлення особі про підозру в матеріалах кримінального провадження вже мають бути конкретні фактичні дані та інформація, які підтверджують причетність підозрюваного до інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а не абстрактні та узагальнені твердження про обґрунтованість підозри. З аналізу численних рішень ЄСПЛ можна дійти висновку, що обґрунтована підозра передбачає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в можливості вчинення певною особою кримінального правопорушення. Частина 3 ст. 17 КПК резюмує, що підозра не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а отже це покладає на слідчого суддю обов`язок оцінити допустимість і достатність доказів для повідомлення про підозру, зокрема, у контексті п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК. Термін "обґрунтованість" також означає поріг, який підозра повинна подолати, щоб переконати об`єктивного спостерігача у ймовірності звинувачень. Так, п. 4 ст. 5 Конвенції забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які, з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення "законності" позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовували затримання та подальше тримання під вартою. Рішення ЄСПЛ у справах "Джон Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28.10.94 р.; "Ердагоз проти Туреччини" від 21.10.2008 р.; "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30.08.90 р.; "К.-Ф. проти Німеччини" від 27.11.97 р.; "О`Хара проти Сполученого Королівства" від 16.10.2001 р.; "Лабіта проти Італії" від 06.04.2000 р.; "Нечипорук і Йонкало проти України" від 21.04.2011 р., Рішення ЄСПЛ у справі "Кавала проти Туреччини" від 10.12.2019 р., Рішення ЄСПЛ у справі "Єлоєв проти України" від 06.11.2008 р. З метою виконання таких завдань законодавець передбачив, що, наприклад, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний установити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав уважати, що є хоча б один із ризиків, на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК). У разі негативної відповіді слідчий суддя зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу. Єдиним способом установлення цього є безпосереднє дослідження й оцінка доказів та їх джерел слідчим суддею у процесі здійснення судового контролю. Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення. Факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу. В цій скарзі на повідомлення про підозру оцінка доказів матеріалів кримінального провадження здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення. За визначенням Європейського суду з прав людини «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йде мова у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин». Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення. Таким чином, вважає, що зміст повідомлення про підозру не відповідає вимогам кримінального процесуального закону та повідомлення про підозру не відповідає вимогам п. 4, п. 5 та п. 6 ст. 277 КПК України. Наведені обставини та порушення допущені органом досудового розслідування на думку сторони захисту, у своїй сукупності тягнуть за собою підстави для скасування повідомлення про підозру ОСОБА_5 .. На підставі викладеного, просив скасувати повідомлення про підозру від 19.11.2021 року у кримінальному провадженні №0000127 від 18.01.2021 року, якою ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.

Захисник ОСОБА_3 , в судовому засіданні зазначив, що підозра необґрунтована, кримінального правопорушення за ст. 289 КК України не має, оскільки ОСОБА_5 було передано транспортний засіб добровільно, він сплатив за нього, застрахував. Також вказав, що у справі відсутні докази вчинення кримінального правопорушення; всі наявні докази не прямі; проведено впізнання, де особу фактично не впізнано; при спілкуванні захисника зі свідком ОСОБА_7 він повідомив, що не впізнав особу ОСОБА_5 . Захисником ставилось питання щодо відновлення кримінального провадження, однак йому було відмовлено. Крім того, зазначив, що незрозуміло звідки взято текст підозри, оскільки ОСОБА_5 допитано не було, а інші допитані особи цього не розповідали. У вказівках по справі зазначено, що необхідно допитати ФОП ОСОБА_19 , а також особу, яка складала Акт огляду ТЗ, однак, зазначені особи не допитані; чотири роки минуло з моменту повідомлення про підозру однак слідчі дії не вчинені. З врахуванням добровільної передачі транспортного засобу вважає, що склад кримінального правопорушення, передбачений ч. 3 ст. 289 КК України відсутній.

В судове засідання підозрюваний ОСОБА_5 не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Прокурор в судовому засіданні просив у задоволенні скарги відмовити, зазначив, що обґрунтованість підозри підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема: показами свідків, потерпілої, висновком експертизи тощо. Потерпілою було передано автомобіль ОСОБА_5 , він зобов`язаний був сплатити за нього кошти, але перестав виходити на зв`язок та в подальшому здійснив відчуження зазначеного транспортного засобу не маючи на це права, таким чином автомобіль вибув з власності потерпілої незаконним шляхом, шляхом підробки документів. Також, прокурор надав слідчому судді для дослідження в судовому засіданні матеріали кримінального провадження.

Вислухавши захисника та прокурора, дослідивши матеріали справи та кримінального провадження, слідчим суддею було встановлено наступне.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №0000127, 18.01.2021 року до ЄРДР внесено кримінальне провадження з правовою кваліфікацією за ч. 3 ст. 289 КК України, короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення: 07.09.2020 року ОСОБА_5 , знаходячись за адресою: м. Київ, пр. Відрадний, 95, незаконно заволодів автомобілем марки AUDI A6, д.н.з. НОМЕР_1 , вартістю 11000 доларів США, яка належить ОСОБА_6 . Досудовим розслідуванням встановлено, що до вчинення злочину може бути причетний ОСОБА_5 (т.1 к.п. а.с. 212).

Як вбачається з заяви потерпілої, Протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення або таке, що готується від 18.01.2021 року та Протоколів допиту потерпілої ОСОБА_6 від 18.01.2021 року та від 05 лютого 2021 року, 07 вересня 2020 року ОСОБА_5 взяв у неї автомобіль марки Ауді А6 д.н.з. НОМЕР_1 сірого кольору для власного користування, 08 січня 2021 року вона виявила, що автомобіль було знято з реєстрації без її відома, документів щодо продажу ТЗ вона не підписувала (т.1 к.п. а.с. 7, 12 - 13, 46 - 48).

Слідчий суддя зважає на те, що сам по собі факт передачі транспортного засобу потерпілою ОСОБА_6 підозрюваному ОСОБА_5 ніким не оспорюється, як і не оспорюється факт набуття ОСОБА_6 права власності на транспортний засіб AUDI A6 3.0 СЕДАН - В, колір сірий, VIN № кузова, шасі - НОМЕР_3 .

Відповідно до Договору комісії №02388 від 07.12.2020 року, укладеного ФОП ОСОБА_10 (Комісіонером) та ОСОБА_6 (Комітентом), Договору купівлі - продажу транспортного засобу №02388 від 07.12.2020 року, заяви №281717401 від 08.12.2020 року, Акту технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер №6230/20/002929 від 07.12.2020 року, було здійснено продаж транспортного засобу AUDI A6 2012 року випуску, колір сірий, VIN № кузова, шасі - НОМЕР_3 , покупець ОСОБА_7 ; переоформлення транспортного засобу було вчинено в ТСЦ 5348 ( АДРЕСА_1 ) (т.1 к.п. а.с. 32 - 35, 86 - 89).

Відповідно до Акту надання послуг від 08.12.2020 року, медичних документів, потерпіла ОСОБА_6 08 грудня 2020 року перебувала у м. Києві (т.1 к.п. а.с. 43).

Як вбачається з Висновку експерта №СЕ-19/111-21/24148-ПЧ від 27.05.2021 року, проведеної на виконання Постанови про проведення судової почеркознавчої експертизи від 20 травня 2021 року, підпис від імені ОСОБА_6 у стовбці «КОМІТЕНТ» графі «(прізвище, ініціали, підпис уповноваженої особи») в оригіналі договору комісії №02388 від 07.12.2020 між ФОП ОСОБА_20 та ОСОБА_6 щодо продажу транспортного засобу AUDI A6 2012 року випуску - виконаний не ОСОБА_6 , а іншою особою (т.1 к.п. а.с. 93 -98, 101 - 132).

Згідно до Протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27.07.2021 року, свідок ОСОБА_8 впізнав особу ОСОБА_5 , який шахрайським шляхом заволодів автомобілем Ауді А6 д.н.з. НОМЕР_1 (т.1 к.п. а.с. 165 - 167).

Відповідно до Протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.09.2021 року, свідок ОСОБА_7 зазначив, що зможе впізнати чоловіка у якого в грудні 2020 року придбав авто Ауді А6, 2012 р.в., за загальними рисами обличчя, формою носа; свідка попереджено про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України. На запитання чи впізнає він когось з осіб зображених на фотознімках, ОСОБА_7 заявив, що визнає на фото №1 дану особу (т.1 к.п. а.с. 175 - 177).

Слідчий суддя критично сприймає пояснення захисника щодо зазначеного протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками щодо того, що свідок зазначав, що не впізнає особу за фото №1.

Відповідно до ч. ч. 3, 6 - 7 ст. 228 КПК України, особі, яка впізнає, пропонується вказати на особу, яку вона має впізнати, і пояснити, за якими ознаками вона її впізнала; за необхідності впізнання може провадитися за фотознімками, матеріалами відеозапису з додержанням вимог, зазначених у частинах першій і другій цієї статті. Проведення впізнання за фотознімками, матеріалами відеозапису виключає можливість у подальшому пред`явленні особи для впізнання ; фотознімок з особою, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими фотознімками, яких повинно бути не менше трьох. Фотознімки, що пред`являються, не повинні мати різких відмінностей між собою за формою та іншими особливостями, що суттєво впливають на сприйняття зображення. Особи на інших фотознімках повинні бути тієї ж статі і не повинні мати різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі з особою, яка підлягає впізнанню.

З врахуванням наведеного, слідчий суддя дійшов висновку, що пред`явлення особи для впізнання проведено відповідно до вимог КПК України.

На підтвердження обгрунтованості підозри прокурором також було надано слідчому судді Протокол огляду місця події від 07.03.2021 року (т.1 к.п. а.с. 53 - 55, 76 - 77), Протокол додаткового допиту свідка ОСОБА_8 від 17.03.2021 року (т.1 к.п. а.с. 56 - 61), Постанову про оголошення розшуку транспортного засобу від 18.01.2021 року (т.1 к.п. а.с. 62), Постанову про визнання предметів речовими доказами та передачу їх на зберігання від 08.02.2021 року (т.1 к.п. а.с. 63), Протокол тимчасового доступу до речей і документів від 14.05.2021 року (т.1 к.п. а.с. 81 - 84), Ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 25 червня 2021 року справа №760/15279/21 (т.1 к.п. а.с. 150 - 152), Протокол огляду місця події від 24.07.2021 року (т.1 к.п. а.с. 153 - 155), Протокол допиту свідка ОСОБА_11 від 24.07.2021 року (т.1 к.п. а.с. 156 - 160), Протокол допиту свідка ОСОБА_7 від 20.09.2021 року (т.1 к.п. а.с. 174), Протокол допиту свідка ОСОБА_21 від 12.11.2021 року (т.1 к.п. а.с. 202), Протокол допиту свідка ОСОБА_22 від 12.11.2021 року (т.1 к.п. а.с. 203), Постанову про оголошення розшуку підозрюваного від 10.12.2021 року (т.1 к.п. а.с. 208 - 209) та інші матеріали кримінального провадження.

Відповідно до Повідомлення про підозру від 19.11.2021 року ОСОБА_5 повідомлено про те, що він підозрюється у незаконному заволодіння транспортним засобом, вартість якого становить понад двісті п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України (т.1 к.п. а.с. 206 - 207).

Матеріали справи містять копії квитанції від 19.11.2021 року, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення на адресу ОСОБА_5 у м. Кременчук, а також оригінали опису вкладення до листа, квитанцію від 18.02.2022 року та інформацію про відправлення на адресу ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 повідомлення про підозру ОСОБА_5 (т.1 к.п. а.с. 238 - 241).

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_23 від 22 червня 2022 року (справа №760/1571/22), у задоволенні скарги захисника ОСОБА_24 , поданої в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 , на повідомлення від 19.11.2021р., складене слідчим СВ Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_25 , погоджене прокурором Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_26 , про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України в кримінальному провадженні № 0000127 від 18.01.2021р. - відмовлено(т.1 к.п. а.с. 248 - 249).

Слідчим суддею в судовому засіданні було також досліджено копії доказів, долучених захисником до скарги, а саме: клопотання в порядку ст. ст. 93, 220 КПК України (Вих. №77/1/394 від 18.07.2023 року №77/1/377 від 29.06.2023 року), лист Солом`янської окружної прокуратури м. Києва (Вих. №44-10143ВИХ-23 від 27.07.2023 року), Постанову про відмову в задоволенні клопотання від 20.07.2023 року, Лист Солом`янської окружної прокуратури м. Києва (Вих. №44-9090ВИХ-23 від 06.07.2023 року), Постанову про відмову в задоволенні клопотання від 06.07.2023 року, Протокол отримання відомостей в порядку п. 7 ст. 20 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 19.06.2023 року від ОСОБА_5 , Протокол отримання відомостей в порядку п. 7 ст. 20 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 22.06.2023 року від ОСОБА_7 .

Частиною 3 статті 289 КК України встановлена відповідальність, зокрема, за вчинення кримінального правопорушення, яке поляає у незаконному заволодінні транспортним засобом якщо предметом незаконного заволодіння є транспортний засіб, вартість якого у двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Верховним Судом у постанові від 13 січня 2022 року у справі № 521/10497/20 зазначено, що системне тлумачення норм кримінального закону свідчить про те, що під незаконним заволодінням транспортним засобом слід розуміти вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі шляхом запуску двигуна, буксирування, завантаження на інший транспортний засіб, примусового відсторонення зазначених осіб від керування тощо. При цьому закінченим злочин, передбачений ст. 289 КК України, вважається з моменту, коли транспортний засіб почав рухатися внаслідок запуску двигуна, буксирування або ж перевезення на іншому транспортному засобі. Об`єктивна сторона злочину полягає у вчиненні відповідних дій, направлених на незаконне заволодіння транспортного засобу. При цьому воля потерпілого або ігнорується (при таємному заволодінні транспортним засобом), або подавляється (при застосування насильства або погрози його застосування), або фальсифікується (при заволодінні шляхом обману). Із суб`єктивної сторони кримінальне правопорушення, передбачене ст. 289 КК України, характеризується умислом. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони вказаного злочину є мета. Разом з тим правовий аналіз Особливої частини КК України свідчить про те, що мета незаконного заволодіння транспортним засобом законодавцем не конкретизована, а тому намір особи, яка незаконно заволоділа чужим транспортним засобом, може бути направлений на отримання грошової вигоди.

Таким чином, з наведеної правової позиції вбачається, що кримінальне правопорушення, передбачене ст. 289 КК України може бути вчинено, зокрема, шляхом обману.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, зокрема, такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Повідомлення про підозру - один з найважливіших етапів стадії досудового розслідування, що становить систему процесуальних дій та рішень слідчого або прокурора, спрямованих на формування законної і обґрунтованої підозри за умови забезпечення особі, яка стала підозрюваним, можливості захищатись усіма дозволеними законом засобами і способами (постанова Верховного Суду від 13 серпня 2020 року в справі № 200/13490/15-к).

Таким чином, повідомлення про підозру - один з найважливіших етапів стадії досудового розслідування, що становить систему процесуальних дій та рішень слідчого або прокурора, спрямованих на формування законної і обґрунтованої підозри за умови забезпечення особі, яка стала підозрюваним, можливості захищатись усіма дозволеними законом засобами і способами.

Цим актом у кримінальному провадженні вперше формулюється та обґрунтовується підозра конкретної особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Викладена у письмовому повідомленні підозра є підґрунтям для виникнення системи кримінально-процесуальних відносин та реалізації засади змагальності у кримінальному провадженні, і в такий спосіб з`являються можливості для підозрюваного впливати на подальше формулювання обвинувачення.

Сформульована підозра встановлює межі, у яких слідчий зможе найефективніше закінчити розслідування, а підозрюваний, його захисник та законний представник одержують можливість цілеспрямованіше реалізовувати функцію захисту. З моменту повідомлення особі про підозру, особа, яка отримала статус підозрюваного, набуває процесуальних прав та обов`язків, визначених статтею 42 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Подання скарги на повідомлення про підозру є реалізацією підозрюваним прав, закріплених в КПК України, а саме: пунктом 16 ч. 3 ст. 42 та пунктом 10 частини 1 статті 303. Відповідну скаргу слідчому судді може подати підозрюваний, його захисник або законний представник.

Відповідно до ст. 276 КПК України, повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. Особливості повідомлення про підозру окремій категорії осіб визначаються главою 37 цього Кодексу. У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа (особа, якій законом надано право здійснювати затримання) зобов`язані невідкладно повідомити підозрюваному про його права, передбачені статтею 42 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 КПК України, письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором. Повідомлення має містити такі відомості: 1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; 2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; 3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; 4) зміст підозри; 5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; 7) права підозрюваного; 8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Згідно до ч. 1 ст. 278 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 135 КПК України, особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою. У разі якщо особа подала письмову заяву про здійснення виклику в конкретному кримінальному провадженні з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи та/або її окремої підсистеми (модуля), то за наявності технічної можливості така особа викликається шляхом надсилання їй текстових повідомлень у порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи. У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

Як вбачається з матеріалів справи, за адресою: АДРЕСА_2 мешкають батьки ОСОБА_5 .

Таким чином, при розгляді скарги слідчим суддею порушення вимог КПК України встановлено не було.

В Кримінальному процесуальному кодексі України відсутній конкретний перелік підстав для скасування повідомлення про підозру. Однак, з аналізу положень статей 276 - 278 КПК України можна виділити три види підстав для скасування повідомлення про підозру: неналежний суб`єкт складення та вручення повідомлення про підозру; повідомлення про підозру складено слідчим, однак немає відмітки про погодження прокурором (дане повідомлення про підозру є недійсним з моменту його здійснення); зміст повідомлення не містить дату його складання, підпис слідчого або прокурора, який здійснив повідомлення про підозру, або в повідомленні не зазначені права підозрюваного; підозра вручена не уповноваженою особою (підозру має право вручити тільки прокурор, у порядку, визначеному ст. 481 КПК України); порушення процесуального порядку вручення повідомлення про підозру; підставою для скасування повідомлення про підозру також є порушення порядку його вручення, (зокрема факт, що на момент вручення підозри, по кримінальному провадженню закінчився строк досудового розслідування); підставою для скасування повідомлення про підозру є порушення процесу (порядку) здійснення повідомлення про підозру (процесуального статусу підозрюваного (крім випадку затримання) особа набуває не після складання тексту, а лише після вручення повідомлення уповноваженою особою); необґрунтованість підозри; повідомлення про підозру не відповідає вимогам ст. 277 КПК України, не містить правової кваліфікації кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статей (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, що в свою чергу крім порушення вимог КПК є грубим порушенням права на захист; аналіз змісту повідомлення про підозру, не містить виклад обставин та обґрунтування, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в можливій причетності особи до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення; матеріали кримінального провадження не містять жодних даних, які б вказували на заподіяння шкоди, на цій підставі повідомлення про підозру є необґрунтованим та підлягає скасуванню.

Так слідчим суддею встановлено, що обґрунтованість підозри містить у собі два аспекти. Перший стосується питання права: підозра має стосуватися правопорушення, передбаченого законом. Другий - питання факту: мають бути доведені обставини, які за розумного та неупередженого тлумачення викликають підозру щодо причетності певної особи до певного кримінального правопорушення.

Як вбачається з Повідомлення про підозру від 19.11.2021 року ОСОБА_5 було повідомлено про те, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.

Що стосується питання факту, то задля перевірки дотримання стороною обвинувачення цього аспекту, первинним є встановлення саме події кримінального правопорушення, а вже тоді обставин, за яких сторонній спостерігач може з впевненістю сказати, що особа, про яку йдеться, могла вчините правопорушення. При цьому тлумачення поняття «обґрунтованості» буде залежати від усіх обставин справи (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom (Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства) (п. 184 рішення Великої Палати у справі «Мерабішвілі проти Грузії» (Merabishvili v. Georgia) від 28.11.2017, заява № 72508/13).

Обґрунтованість підозри не може встановлюватися in abstracto або ґрунтуватися на суб`єктивних припущеннях, а має підкріплюватися конкретними доказами в кримінальному провадженні.

На підтвердження цього висновку вказує й те, що національне законодавство встановлює перелік випадків повідомлення про підозру (ст. 276 КПК України), якими зокрема є: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Зі змісту оскаржуваного повідомлення про підозру вбачається, що в даному конкретному випадку мало місце застосування п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК України (наявність достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення).

Таким чином, з урахуванням обставин справи, в даному випадку слідчий суддя при перевірці обґрунтованості повідомлення про підозру зобов`язаний перевірити саме наявність достатніх доказів для підозри, тобто первинно встановити факт події кримінального правопорушення, а тільки тоді вже такі факти і обставини, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, тобто не професіонала у сфері права, в існуванні зв`язку між діями ОСОБА_27 та подією кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 91 КПК України, подію злочину слід розуміти як елемент об`єктивної сторони складу злочину, що відбувся у певний час, у певному місці та певним способом.

Слідчий суддя враховує, що для встановлення оцінки обґрунтованості підозри, в жодному випадку не встановлюється причетність особи поза розумним сумнівом, однак національний стандарт оцінки доказів для встановлення обґрунтованості підозри обов`язково включає в себе такі критерії як допустимість, належність та достатність (ст. 94 КПК України зобов`язує слідчого суддю здійснювати оцінку доказів саме за такими критеріями).

Відтак, слідчий суддя надаючи оцінку обґрунтованості оскаржуваної підозри повинен відповісти на питання чи мала місце подія кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, та чи наявні наразі такі докази, які б цю подію підтверджували.

Зважаючи на таке твердження слідчий суддя оцінюючи обґрунтованість підозри звертає увагу на її перший аспект - питання права. Тобто підозра має стосуватися правопорушення, передбаченого законом.

З матеріалів справи вбачається, що мало місце вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 289 КК України. Таким чином, повідомлення про підозру від 19.11.2021 року стосується кримінального правопорушення, передбаченого законом, на підтвердження вчинення кримінальних правопорушень органом досудового розслідування надано до матеріалів справи відповідні докази.

Національне законодавство не містить визначення поняття обґрунтованої підозри, однак відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини в частині того, що «розумна підозра» у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 п.1 (с) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, передбачає «наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин» (рішення «O'Hara v. United Kingdom», заява № 37555/97, від 16 жовтня 2001 року, п. 34).

З точки зору практики Європейського суду з прав людини, обґрунтованість підозри - це певний стандарт доказування, який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182).

При цьому, факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а й пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи (рішення у справі «Murrаy v.United Kingdom», 14310/88, 28.10.1994, п. 55).

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення.

З огляду на зазначене, підозра - це процесуальне рішення, яке приймається на стадії досудового провадження та ґрунтується на зібраних під час досудового розслідування доказах.

Воно ґрунтується на відомостях про причетність особи до вчинення кримінального правопорушення та сформоване на неостаточних результатах розслідування.

Слідчий суддя зважає на те, що твердження викладені захисником у скарзі на повідомлення про підозру спростовані доказами, наданими прокурором для дослідження їх в судовому засіданні.

Слід зауважити, що слідчий суддя на етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, та за якою нормою кримінального кодексу ця особа підлягає відповідальності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті їх оцінки з точки зору достатності й допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи недоведення винуватості особи, а з тією метою, щоб визначити ймовірність причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також те, чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

На підставі доданих до скарги матеріалів слідчий суддя досліджує обґрунтованість підозри щодо кожного діяння, що інкримінується підозрюваному, в загальному механізмі кримінального правопорушення, про яке стверджує сторона обвинувачення.

При цьому, на даній стадії досудового розслідування не є необхідним, щоб органом досудового розслідування було встановлено існування всіх елементів складу злочину, який інкримінується підозрюваному, оскільки, фактично досудове розслідування і здійснюється з тією метою, аби встановити всі чотири елементи складу злочину (суб`єкт, суб`єктивна сторона, об`єкт, об`єктивна сторона), а також встановити всі кваліфікуючі ознаки відповідного злочину. При цьому, правова кваліфікація інкримінованих підозрюваному діянь, на даному етапі притягнення особи до кримінальної відповідальності, не є остаточною та може бути змінена в результаті здійснення подальшого досудового розслідування кримінального провадження.

Згідно з ч. 2 ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на повідомлення про підозру під час досудового розслідування може бути: про скасування повідомлення про підозру (п.1-1) або відмову у задоволенні скарги (п.4).

Як встановлено при розгляді скарги, за своїм змістом повідомлена ОСОБА_5 підозра відповідає вимогам ст. 277 КПК України, при її врученні були дотримані вимоги ст. 278 КПК України, повідомлення про підозру здійснено за наявності достатніх доказів, які давали можливість дійти переконливого висновку, що ОСОБА_5 був причетний до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.

Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку про те, що повідомлення про підозру ОСОБА_5 було здійснено в порядку, передбаченому КПК України, а зміст такого повідомлення відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

За таких обставин, підстави для задоволення скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 276 - 279, 303 - 307, 309, ч. 2 ст. 376 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги захисника ОСОБА_3 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 , на Повідомлення про підозру від 19.11.2021 року у кримінальному провадженні №0000127, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.01.2021 року за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її отримання безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено 27 грудня 2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1