Провадження № 1-кс/201/5337/2024
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2024 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання слідчого 2 відділення СВ 2 управління ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях ОСОБА_5 , погоджене з прокурором Донецької обласної прокуратури ОСОБА_3 , про обрання на підставі частини шостої статті 193 КПК України запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Вірменії, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч. 7 ст. 111-1, ч. 3 ст. 28 ст. 111-2 КК України, у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001568 від 27.05.2024,

ВСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого, погоджене з прокурором, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_6 , який перебуває на тимчасово окупованій території України, подано до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування слідчий відділ 2 управління (з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях (наказ Т.в.о голови СБ України № 197 від 20.07.2022 «Про визначення місця тимчасової дислокації слідчих підрозділів ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях»). В обґрунтуванні скерованого клопотання зазначено, що у кримінальному провадженні № 0001568 від 27.05.2024 за ознаками злочинів, передбачених ч. 7 ст. 111-1, ч. 3 ст. 28 ст. 111-2 КК України, встановлено, що громадянин України ОСОБА_6 , не пізніше вересня 2022 рок, перебуваючи на території м. Горлівки Донецької області, яка є тимчасово окупованою територією, діючи з прямим умислом та усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, всупереч врегульованим чинним законодавством України суспільним відносинам у сфері національної безпеки України, керуючись антидержавницькими мотивами, в умовах тимчасової окупації, за відсутності фізичного чи психологічного впливу з боку інших осіб, утворив незаконне збройне формування, а саме окремий батальйон спеціального призначення «АрБАТ», який діє у структурі добровольчого батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_2 » так званої «Донецької народної республіки». Після чого, ОСОБА_6 обійняв посаду командира незаконного збройного формування - окремого батальйону спеціального призначення « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». Вказане незаконне збройне формування має організовану структуру військового типу, а саме, має такі ознаки, як єдиноначальність, підпорядкованість, чітку ієрархічність та дисципліну, озброєність вогнепальною зброєю та військовою технікою. Після створення та очолення незаконного збройного формування - окремого батальйону спеціального призначення «АрБАТ» ОСОБА_6 передбачалось, що основною метою цього формування буде пособництво державі-агресору, яке полягатиме в умисних діях, спрямованих на допомогу збройним формуванням держави-агресора, з метою завдання шкоди Україні шляхом добровільного збору, підготовки та передачі матеріальних ресурсів представникам збройних формувань держави-агресора, тобто збройним силам РФ, а саме: безпілотних літальних апаратів, вантажних автомобілів, призначених для перевезення палива для бойових машин (бензовози), приладів нічного бачення та оптики для ведення бойових дій у нічний час доби, бетонних плит, дерев?яних брусів для будівництва укріплень та облаштування бойових позицій та інших матеріальних ресурсів. У свою чергу ОСОБА_6 , розуміючи, що пособництво державі-агресору буде можливе тільки за умови створення під його керівництвом внутрішньо стійкого об?єднання, учасники якого з дотриманням суворої дисципліни та субординації будуть забезпечувати виконання указаних рішень кожен за визначеним ним особисто напрямком протиправної діяльності, вирішив сформувати, не пізніше жовтня 2022 року, на території міста Горлівка Донецької області зі знайомих йому осіб організовану групу, члени якої ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , добровільно вступивши до її складу у вказаний час, мали діяти під його керівництвом. Таким чином, у період не пізніше жовтня 2022 року по липень 2024 року ОСОБА_6 , діючи умисно у складі організованої групи, спільно та узгоджено з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , підготували та передали матеріальні ресурси представникам збройних формувань держави-агресора, тобто збройним силам РФ.

Так, слідчий за погодженням з прокурором просили здійснювати розгляд поданого клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності підозрюваного на підставі ч. 6 ст. 193 КПК України враховуючи достатність підстав вважати, що ОСОБА_6 перебуває на тимчасово окупованій території України, а також те, що йому було повідомлено про підозру у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень, зокрема шляхом опублікування письмового повідомлення про підозру в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора. При цьому сторона обвинувачення посилалась на те, що метою обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного є запобігання спробам вчинити останнім дій, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальні правопорушення, у яких він підозрюється.

У судовому засіданні прокурор підтримав подане клопотання та наполягав на обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_6 на підставі ч. 6 ст. 193 КПК України за його відсутності, враховуючи, що останній перебуває на тимчасово окупованій території України і йому було повідомлено про підозру у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень, зокрема шляхом опублікування письмового повідомлення про підозру в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, а отже є достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжких злочинів, передбачених ч. 7 ст. 111-1, ч. 3 ст. 28 ст. 111-2 КК України.

Захисник під час судового розгляду в режимі відеоконференції заперечував щодо задоволення клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_6 .

Вислухавши думки сторін судового процесу, а також дослідивши зазначене клопотання і долучені до нього матеріали кримінального провадження, суд доходить наступних висновків з таких підстав.

Частиною 6 статті 193 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу його доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

З огляду на доведення прокурором наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний ОСОБА_6 перебуває на тимчасово окупованій території України, слідчий суддя вважає за можливе здійснення розгляду поданого клопотання за відсутності підозрюваного на підставі ч. 6 ст. 193 КПК України.

При цьому слід вважати, що ОСОБА_6 набув статусу підозрюваного відповідно до ст. 42 КПК України та в порядку, передбаченому ст. 278 цього Кодексу як особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено йому внаслідок перебування на тимчасово окупованій території України, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень, зокрема шляхом опублікування письмового повідомлення про підозру в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

У такий спосіб та відповідно до абз. 2 ч. 8 ст. 135 КПК України вказана особа з моменту опублікування письмового повідомлення про підозру у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора вважається такою, яка належним чином повідомлена про підозру.

Оцінюючи обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованих йому злочинів, слідчий суддя виходить з того, що факти, які підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок (рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1994 по справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», від 14.03.1984 по справі «Феррарі-Браво проти Італії», від 30.08.1998 по справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства»). Тобто стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

З матеріалів, доданих до клопотання, вбачається, що ОСОБА_6 підозрюється у добровільній участі громадянина України в незаконних збройних формуваннях, створених на тимчасово окупованій території за ознаками злочину, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, а також у вчинені громадянином України умисних дій, спрямованих на допомогу державі-агресору (пособництві), збройним формуванням держави-агресора, з метою завдання шкоди Україні шляхом передачі матеріальних ресурсів збройним формуванням держави-агресора, скоєним організованою групою, за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 28 ст. 111-2 України. Не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій підозрюваного, виходячи з наявних матеріалів клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про те, що підозра органу досудового розслідування про вчинення ОСОБА_6 злочинів, передбачених ч. 7 ст. 111-1, ч. 3 ст. 28 ст. 111-2 КК України не є очевидно необґрунтованою чи явно недопустимою з огляду на сукупність зібраних на даному етапі розслідування матеріалів кримінального провадження, а саме доказів у вигляді: протоколів допиту свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які підтвердили факт створення ОСОБА_6 на тимчасово окупованій території незаконного збройного формування, яке здійснювало пособництво державі-агресору; протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі вищевказаних свідків, які вказали на фотознімок ОСОБА_6 , як на особу, яку вони впізнали; протоколів огляду комп`ютерних даних від 16 липня 2024 року (два протоколи), 17 липн6я 2024 року, якими зафіксовано інформацію, розміщену в мережі Інтернет, щодо добровільної участі ОСОБА_6 у незаконному збройному формуванні, створеному на тимчасово окупованій території з метою здійснення пособництва державі-агресору, чим в сукупності підтверджується причетність останнього до інкримінованого злочину та його перебування на тимчасово окупованій території Донецької області. Отже вказане може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу.

Згідно з ч. 6 ст. 176 КПК України, яку визнано такою, що відповідає Конституції України (є конституційною), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 7-р(II)/2024 від 19.06.2024, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (тримання під вартою).

Отже, враховуючи, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 7 ст. 111-1, ч. 3 ст. 28 ст. 111-2 КК України під час дії воєнного стану (Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 (затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ) про введення в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, в останнє строк дії воєнного стану продовжено з 05 години 30 хвилин 10 листопада 2024 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента № 740/2024 (затверджений Законом України від 29 жовтня 2024 року № 4024-IX)), то за наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, до останнього може бути застосований лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Так, про наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики того, що підозрюваний ОСОБА_6 може здійснити дії, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчить той факт, що злочинні дії, кваліфіковані за ч. 7 ст. 111-1, ч. 3 ст. 28 ст. 111-2 КК України, у вчиненні яких підозрюється останній, належать до категорії особливо тяжких злочинів проти основ національної безпеки України, максимальна межа санкції одного із яких передбачає покарання у виді позбавлення волі строком на п`ятнадцять років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої, у зв`язку із чим зазначена обставина вже сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваної переховуватися від органів досудового розслідування чи суду та є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування (рішення ЄСПЛ від 26.07.2001 по справі «Ілійков проти Болгарії»), а отже для запобігання спробам здійснити такі дії слід обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваної.

Також слідчий суддя вважає доведеним наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальні правопорушення, у яких він підозрюється. Зокрема обґрунтоване існування таких ризиків підтверджується, по-перше, встановленими фактичними обставинами та вагомістю наявних доказів про вчинення в умовах воєнного стану підозрюваним ОСОБА_6 особливо тяжких злочинів проти основ національної безпеки України на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 (із змінами), по-друге, внаслідок перебування останнього на тимчасово окуповані території України, у зв`язку з чим оголошено його розшук, що під час дії воєнного стану значно ускладнює його відшукання та відповідно перешкоджає досягненню дієвості кримінального провадження, а отже ОСОБА_6 зможе безкарно продовжувати свої злочинні дії проти основ національної безпеки України. Тобто криміногенні фактори і умови вчинення цього злочину дають підстави вважати, що підозрюваний задля уникнення кримінальної відповідальності може намагатись недобросовісно виконувати процесуальні обов`язки, передбачені Кримінальним процесуальним кодексом України.

Роблячи висновок про наявність таких ризиків, суд звертає увагу, що ризики не є фактом, а лише ймовірністю вчинення певних дій, а тому має бути доведено у судовому засіданні саме ймовірність того, що підозрюваний може їх вчинити і суд вважає, що така ймовірність обґрунтовано існує, а тому без застосування відповідних заходів забезпечення кримінального провадження, не перебуваючи під вартою, ОСОБА_6 зможе вжити заходів для перешкоджання досягнення дієвості цього провадження.

Отже наведені вище обставини дають підстави стверджувати про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, проте відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності таких ризиків, слідчий суддя зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вік та стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_6 , міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця проживання, репутацію підозрюваного, його майновий стан та відсутність судимостей у нього. Вказані обставини є актуальним, проте не вирішальним при застосуванні запобіжного заходу, оскільки цим не спростовується існування встановлених вище ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України з метою недотримання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Водночас згідно з абз. 7 ч. 4 ст. 183 КПК України при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_6 , який перебуває на тимчасово окупованій території України, розмір застави не визначається.

Відповідно до ч. 4 ст. 197 КПК України при постановленні ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_6 на підставі частини шостої статті 193 цього Кодексу строк дії цієї ухвали не зазначається.

Підсумовуючи вищевикладене, слідчий суддя доходить висновку про наявність підстав для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_6 на підставі ч. 6 ст. 193 КПК України, після затримання якого і не пізніш як через сорок вісім годин з часу його доставки до місця кримінального провадження слід розглянути за його участі питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 42, 135, 176-178, 183-197, 372, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого, погоджене з прокурором задовольнити.

Обрати стосовно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Після затримання підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і не пізніш як через сорок вісім годин з часу його доставки до місця кримінального провадження розглянути питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановити ухвалу.

Повний текст ухвали буде проголошено учасникам судового провадження о 09 годині 30 хвилин 09 грудня 2024 року.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а підозрюваним який перебуває під вартою в той же строк з моменту вручення копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1