Справа № 333/633/25
Провадження № 1-кс/333/1019/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року м. Запоріжжя

Слідча суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 , слідчого: ОСОБА_3 , прокурора: ОСОБА_4 , підозрюваної: ОСОБА_5 , захисника підозрюваної: ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду, клопотання керівника Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_7 , про продовження строку обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, в межах застосованого запобіжного заходу у вигляді застави, заявлене у кримінальному провадженні № 0000737, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 грудня 2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 408, ч. 4 ст. 408 КК України, відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Запоріжжя, громадянки України, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.114-1, ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 408, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 408 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В провадження слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшло вищевказане клопотання процесуального прокурора, яке обґрунтоване наступним.

Першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000737, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 грудня 2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 408, ч. 4 ст. 408 КК України. Процесуальне керівництво у кримінальному провадженні здійснюється групою прокурорів Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони.

Досудовим розслідуванням встановлено, що наказом начальника Головного управління Національної поліції в Запорізькій області від 03.11.2022 № 1175 о/с старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 призначено на посаду старшого інспектора відділу моніторингу Запорізького районного управління поліції.

Відповідно до положень Закону України «Про Національну поліцію» старший інспектор відділу моніторингу Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_5 під час виконання своїх завдань забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяють їх реалізації. Обмеження прав і свобод людини допускається виключно на підставах та в порядку, визначених Конституцією і законами України, за нагальної необхідності і в обсязі, необхідному для виконання завдань поліції.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду та працівників правоохоронних органів» від 23.12.1993 ОСОБА_5 , займаючи на час вчинення кримінального правопорушення зазначену посаду в правоохоронній системі, був представником влади - службовою особою правоохоронного органу, що мав владні повноваження та виконував службові обов`язки, визначені Законом України «Про Національну поліцію».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015, Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сфері охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави (п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про Національну поліцію»).

Таким чином, ОСОБА_5 на момент вчинення кримінального правопорушення здійснював функції представника влади та, відповідно до примітки ч. 1 ст. 364 КК України, був службовою особою органу Національної поліції України.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Національну поліцію», під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема: здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Частиною 1 ст. 62 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейський під час виконання покладених на поліцію повноважень є представником держави.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до Указу Президента України ОСОБА_8 від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому, відповідними Указами Президента України ОСОБА_8 , правовий режим воєнного стану в Україні продовжувався та діє до теперішнього часу.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Згідно з абз. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності. Збройні Сили України забезпечують стримування збройної агресії проти України та відсіч їй, охорону повітряного простору держави та підводного простору у межах територіального моря України у випадках, визначених законом, беруть участь у заходах, спрямованих на боротьбу з тероризмом.

Відповідно до абз. 1 ст. 3 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України мають таку загальну структуру: Генеральний штаб Збройних Сил України; Командування об`єднаних сил Збройних Сил України; види Збройних Сил України - Сухопутні війська, Повітряні Сили, Військово-Морські Сили; окремі роди сил Збройних Сил України - Сили спеціальних операцій, Сили безпілотних систем, Сили територіальної оборони, Сили логістики, Сили підтримки, Медичні сили; окремі роди військ Збройних Сил України - Десантно-штурмові війська, Війська зв`язку та кібербезпеки; органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, що не належать до видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову (направлення) громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.

Відповідно до п.п. 4, 5, 6 Загальних положень Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців регулюються Конституцією України, законами України, цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами. Внутрішня служба - це система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно з цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами. Внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.

Будучи обізнаним про дію особливого періоду на території України, а також діяльність Збройних Сил України, порядок їх комплектування, з метою перешкоджання такій діяльності, з корисливих мотивів, ОСОБА_9 вчиняла дії на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань.

Так, у період часу з 17.01.2025 та по 23.01.2025, ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньо змовою зі своїм чоловіком ОСОБА_10 , використовуючи належний йому транспортний засіб - «Nissan Murano» д.н.з. НОМЕР_1 , реалізуючи заздалегідь розроблений ним злочинний план, вчинила дії направлені на сприяння вчиненню військовослужбовцями ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , самовільного залишення місця несення служби (дезертирству), з місць розташування військових частин НОМЕР_2 та НОМЕР_3 , до заздалегідь обумовлених місць переховування у м. Запоріжжі, де останні планували переховуватись, ухилячись від проходження військової служби, за наступних обставин.

Так, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 17.01.2025, ОСОБА_10 , діючи умисно, з корисливих мотивів та за попередньо змовою зі ОСОБА_5 , під час спілкування засобами телефонного зв`язку досяг домовленості із військовослужбовцем ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проходить військову службу за мобілізацією на посаді солдата резерву запасної роти військової частини НОМЕР_2 , щодо сприяння у вчиненні ним самовільного залишення місця несення служби (дезертирства) з місця розташування військової частини НОМЕР_2 , а саме з території АДРЕСА_2 , за грошову винагороду в сумі 20000 гривень.

Відповідно до досягнутої домовленості, ОСОБА_10 зобов`язався прибути на власному автомобілі марки «Nissan Murano» д.н.з. НОМЕР_1 у заздалегідь обумовлене місце на території Житомирської області, після чого забрати військовослужбовця ОСОБА_11 в якості пасажира вказаного транспортного засобу та доставити його у супроводі ОСОБА_5 , як працівника поліції, до обраного ОСОБА_11 місця на території м. Запоріжжя, де останній планував переховуватись, ухилячись від проходження військової служби, гарантуючи при цьому останньому безперешкодний перетин «блок-постів», розташованих на шляху слідування, уникнення перевірки його документів, шляхом використання ОСОБА_5 , як працівником поліції, свого службового становища.

Так, 17.01.2025 (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено), ОСОБА_5 разом із ОСОБА_10 , діючи з метою реалізації заздалегідь розробленого плану та раніше досягнутої домовленості, пересуваючись на автомобілі марки «Nissan Murano» д.н.з. НОМЕР_1 , прибули в обумовлене місце на території Житомирської області (більш точне місце під час досудового розслідування не встановлено), де їх очікував ОСОБА_11 , виконуючи раніше надані ОСОБА_10 вказівки та поради. У подальшому ОСОБА_11 сів в якості пасажира до автомобіля марки «Nissan Murano» д.н.з. НОМЕР_1 , а ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , діючи узгоджено між собою та відповідно до заздалегідь розробленого плану, маючи на меті виконання раніше досягнутої із військовослужбовцем ОСОБА_11 домовленості, направленої на сприяння вчинення останнім дезертирства, шляхом використання наявного у них транспортного засобу, а також усунення перешкод, шляхом використання службового становища ОСОБА_5 , як працівником поліції, під час можливої поглибленої перевірки документів ОСОБА_11 за маршрутом слідування до місця призначення та проїзду контрольних пунктів пропуску на автомобільних шляхах, направились на вказаному автомобілі до міста Запоріжжя.

При цьому, шляхом слідування до місця переховування, під час зупинок на «блок-постах», з метою уникнення перевірки документів у ОСОБА_11 , а також унеможливлення ідентифікації його працівниками органів правопорядку як особи, яка самовільно залишила місце несення служби, ОСОБА_5 в разі необхідності пред`являла працівникам правоохоронних органів власне службове посвідчення працівника Національної поліції України, а також використовувала встановлені паролі, відомі їй як працівнику поліції, що забезпечувало безперешкодний проїзд транспортного засобу через встановлені «блок-пости».

Після виконання взятих на себе зобов`язань, виконавши всі дії направлені на сприяння ОСОБА_11 у вчиненні ним дезертирства та достававши його у заздалегідь обумовлене місце, ОСОБА_5 та ОСОБА_10 отримали від військовослужбовця ОСОБА_11 грошову винагороду у заздалегідь обумовленій сумі.

В подальшому, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 20.01.2025, ОСОБА_10 , діючи умисно, з корисливих мотивів та за попередньо змовою із ОСОБА_5 , під час спілкування засобами телефонного зв`язку досяг домовленості із військовослужбовцем ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проходить військову службу за мобілізацією на посаді солдата резерву запасної роти військової частини НОМЕР_2 , щодо сприяння у вчиненні ним самовільного залишення місця несення служби (дезертирства) з місця розташування військової частини НОМЕР_2 , а саме з території АДРЕСА_2 , за грошову винагороду в сумі 40000 гривень.

Відповідно до досягнутої домовленості, ОСОБА_10 зобов`язався прибути на власному автомобілі марки «Nissan Murano» д.н.з. НОМЕР_1 у заздалегідь обумовлене місце на території Житомирської області, після чого забрати військовослужбовця ОСОБА_12 в якості пасажира вказаного транспортного засобу та доставити його у супроводі ОСОБА_5 , як працівника поліції, до обраного ОСОБА_12 місця на території м. Запоріжжя, де останній планував переховуватись, ухилячись від проходження військової служби, гарантуючи при цьому останньому безперешкодний перетин «блок-постів», розташованих на шляху слідування, уникнення перевірки його документів, шляхом використання ОСОБА_5 , як працівником поліції, свого службового становища.

Так, 20.01.2025 (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено), ОСОБА_5 разом із ОСОБА_10 , діючи з метою реалізації заздалегідь розробленого плану та раніше досягнутої домовленості, пересуваючись на автомобілі марки «Nissan Murano» д.н.з. НОМЕР_1 , прибули в обумовлене місце на території Житомирської області (більш точне місце під час досудового розслідування не встановлено), де їх очікував ОСОБА_12 , виконуючи раніше надані ОСОБА_10 вказівки та поради. У подальшому ОСОБА_12 сів в якості пасажира до автомобіля марки «Nissan Murano» д.н.з. НОМЕР_1 , а ОСОБА_5 разом із ОСОБА_10 , діючи узгоджено між собою та відповідно до заздалегідь розробленого плану, маючи на меті виконання раніше досягнутої із військовослужбовцем ОСОБА_12 домовленості, направленої на сприяння вчинення останнім дезертирства, шляхом використання наявного у них транспортного засобу, а також усунення перешкод, шляхом використання службового становища ОСОБА_5 , як працівником поліції, під час можливої поглибленої перевірки документів ОСОБА_12 за маршрутом слідування до місця призначення та проїзду контрольних пунктів пропуску на автомобільних шляхах, направились на вказаному автомобілі до міста Запоріжжя.

При цьому, шляхом слідування до місця переховування, під час зупинок на «блок-постах», з метою уникнення перевірки документів у ОСОБА_12 , а також унеможливлення ідентифікації його працівниками органів правопорядку як особи, яка самовільно залишила місце несення служби, ОСОБА_5 , в разі необхідності, пред`являла працівникам правоохоронних органів власне службове посвідчення працівника Національної поліції України, а також використовувала встановлені паролі, відомі їй як працівнику поліції, що забезпечувало безперешкодний проїзд транспортного засобу через встановлені «блок-пости».

Після виконання взятих на себе зобов`язань, виконавши всі дії направлені на сприяння ОСОБА_11 у вчиненні ним дезертирства та достававши його у заздалегідь обумовлене місце, ОСОБА_5 разом із ОСОБА_10 отримали від військовослужбовця ОСОБА_12 грошову винагороду у заздалегідь обумовленій сумі.

В подальшому, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 20.01.2025, ОСОБА_10 , діючи умисно, з корисливих мотивів та за попередньо змовою із ОСОБА_5 , під час спілкування засобами телефонного зв`язку досяг домовленості із військовослужбовцем ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який проходить військову службу за мобілізацією на посаді курсанта 1 навчального взводу 1 навчальної роти 3 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_3 , щодо сприяння у вчиненні ним самовільного залишення місця несення служби (дезертирства) з місця розташування військової частини НОМЕР_3 , а саме з території АДРЕСА_3 , за грошову винагороду в сумі 15000 гривень.

Відповідно до досягнутої домовленості, ОСОБА_10 зобов`язався прибути на власному автомобілі марки «Nissan Murano» д.н.з. НОМЕР_1 у заздалегідь обумовлене місце на території Дніпропетровської області, після чого забрати військовослужбовця ОСОБА_13 в якості пасажира вказаного транспортного засобу та доставити його у супроводі ОСОБА_5 , як працівника поліції, до обраного ОСОБА_13 місця на території м. Запоріжжя, де останній планував переховуватись, ухилячись від проходження військової служби, гарантуючи при цьому останньому безперешкодний перетин «блок-постів», розташованих на шляху слідування, уникнення перевірки його документів, шляхом використання ОСОБА_5 , як працівником поліції, свого службового становища.

Так, 21.01.2025 (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено), ОСОБА_5 разом із ОСОБА_10 , діючи з метою реалізації заздалегідь розробленого плану та раніше досягнутої домовленості, пересуваючись на автомобілі марки «Nissan Murano» д.н.з. НОМЕР_1 , прибули в обумовлене місце на території Дніпропетровської області (більш точне місце під час досудового розслідування не встановлено), де їх очікував ОСОБА_13 , виконуючи раніше надані ОСОБА_10 вказівки та поради. У подальшому ОСОБА_13 сів в якості пасажира до автомобіля марки «Nissan Murano» д.н.з. НОМЕР_1 , а ОСОБА_5 разом із ОСОБА_10 , діючи узгоджено між собою та відповідно до заздалегідь розробленого плану, маючи на меті виконання раніше досягнутої із військовослужбовцем ОСОБА_13 домовленості, направленої на сприяння вчинення останнім дезертирства, шляхом використання наявного у них транспортного засобу, а також усунення перешкод, шляхом використання службового становища ОСОБА_5 , як працівником поліції, під час можливої поглибленої перевірки документів ОСОБА_13 за маршрутом слідування до місця призначення та проїзду контрольних пунктів пропуску на автомобільних шляхах, направились на вказаному автомобілі до міста Запоріжжя.

При цьому, шляхом слідування до місця переховування, під час зупинок на «блок-постах», з метою уникнення перевірки документів у ОСОБА_13 , а також унеможливлення ідентифікації його працівниками органів правопорядку як особи, яка самовільно залишила місце несення служби, ОСОБА_5 , в разі необхідності, пред`являла працівникам правоохоронних органів власне службове посвідчення працівника Національної поліції України, а також використовувала встановлені паролі, відомі їй як працівнику поліції, що забезпечувало безперешкодний проїзд транспортного засобу через встановлені «блок-пости».

Після виконання взятих на себе зобов`язань, виконавши всі дії направлені на сприяння ОСОБА_13 у вчиненні ним дезертирства та достававши його у заздалегідь обумовлене місце, ОСОБА_5 разом із ОСОБА_10 отримали від військовослужбовця ОСОБА_13 грошову винагороду у заздалегідь обумовленій сумі.

В подальшому, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 23.01.2025, ОСОБА_10 будучи адвокатом, діючи умисно, з корисливих мотивів та за попередньо змовою зі своєю дружиною, яка є діючим працівником поліції - ОСОБА_5 , під час спілкування засобами телефонного зв`язку досяг домовленості із військовослужбовцем ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який був залучений до конфіденційного співробітництва з метою викриття їх протиправної діяльності та проходить військову службу за мобілізацією на посаді стрільця 4 взводу 1 роти 3 батальйону військової частини НОМЕР_3 , щодо сприяння у вчиненні ним начебто самовільного залишення місця несення служби (дезертирства) з місця розташування військової частини НОМЕР_3 , а саме з території АДРЕСА_3 , за грошову винагороду в сумі 20000 гривень.

Відповідно до досягнутої домовленості, ОСОБА_10 зобов`язався прибути на власному автомобілі марки «Nissan Murano» д.н.з. НОМЕР_1 у заздалегідь обумовлене місце на території Дніпропетровської області, після чого забрати військовослужбовця ОСОБА_14 в якості пасажира вказаного транспортного засобу та доставити його у супроводі ОСОБА_5 , як працівника поліції, до вказаного ОСОБА_14 місця на території м. Запоріжжя, де останній начебто планував переховуватись, ухилячись від проходження військової служби, гарантуючи при цьому останньому безперешкодний перетин «блок-постів», розташованих на шляху слідування, уникнення перевірки його документів, шляхом використання ОСОБА_5 , як працівником поліції, свого службового становища.

Так, 23.01.2025 (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено), ОСОБА_5 разом із ОСОБА_10 , діючи з метою реалізації заздалегідь розробленого плану та раніше досягнутої домовленості, пересуваючись на автомобілі марки «Nissan Murano» д.н.з. НОМЕР_1 , прибули в обумовлене місце на території Дніпропетровської області (більш точне місце під час досудового розслідування не встановлено), де їх очікував ОСОБА_14 , виконуючи раніше надані ОСОБА_10 вказівки та поради. У подальшому ОСОБА_14 сів в якості пасажира до автомобіля марки «Nissan Murano» д.н.з. НОМЕР_1 , а ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , діючи узгоджено між собою та відповідно до заздалегідь розробленого плану, маючи на меті виконання раніше досягнутої із військовослужбовцем ОСОБА_14 домовленості, направленої на сприяння вчинення останнім дезертирства, шляхом використання наявного у них транспортного засобу, а також усунення перешкод, шляхом використання службового становища ОСОБА_5 , як працівником поліції, під час можливої поглибленої перевірки документів ОСОБА_14 за маршрутом слідування до місця призначення та проїзду контрольних пунктів пропуску на автомобільних шляхах, направились на вказаному автомобілі до міста Запоріжжя.

При цьому, шляхом слідування до місця переховування, під час зупинок на «блок-постах», з метою уникнення перевірки документів у ОСОБА_14 , а також унеможливлення ідентифікації його працівниками органів правопорядку як особи, яка самовільно залишила місце несення служби, ОСОБА_5 , в разі необхідності, пред`являла працівникам правоохоронних органів власне службове посвідчення працівника Національної поліції України, а також використовувала встановлені паролі, відомі їй як працівнику поліції, що забезпечувало безперешкодний проїзд транспортного засобу через встановлені «блок-пости».

Після виконання взятих на себе зобов`язань, виконавши всі дії направлені на сприяння ОСОБА_14 у вчиненні ним дезертирства та достававши його у заздалегідь обумовлене місце, ОСОБА_5 та ОСОБА_10 отримали від військовослужбовця ОСОБА_14 грошову винагороду у заздалегідь обумовленій сумі.

Таким чином, ОСОБА_5 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньо змовою зі своїм чоловіком ОСОБА_10 , систематично сприяла, шляхом надання порад та вказівок, використання транспортного засобу, а також шляхом вжиття заходів направлених на усунення перешкод, вчиненню самовільного залишення місця несення служби (дезертирства) військовослужбовцями військових частин НОМЕР_2 та НОМЕР_3 , тим самим вчинила умисні дії направлені на зменшення чисельності особового складу Збройних Сил України в умовах воєнного стану, чим перешкоджала здійсненню їх законної діяльності та створювала загрозу неможливості виконання ними поставлених завдань.

Таким чином, ОСОБА_5 , за викладених вище обставин, підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України - перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період.

Крім того досудовим розслідуванням встановлено, що наказом начальника Головного управління Національної поліції в Запорізькій області від 03.11.2022 № 1175 о/с старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 призначено на посаду старшого інспектора відділу моніторингу Запорізького районного управління поліції.

Відповідно до положень Закону України «Про Національну поліцію» старший інспектор відділу моніторингу Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_5 під час виконання своїх завдань забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяють їх реалізації. Обмеження прав і свобод людини допускається виключно на підставах та в порядку, визначених Конституцією і законами України, за нагальної необхідності і в обсязі, необхідному для виконання завдань поліції.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду та працівників правоохоронних органів» від 23.12.1993 ОСОБА_5 , займаючи на час вчинення кримінального правопорушення зазначену посаду в правоохоронній системі, був представником влади - службовою особою правоохоронного органу, що мав владні повноваження та виконував службові обов`язки, визначені Законом України «Про Національну поліцію».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015, Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сфері охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави (п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про Національну поліцію»).

Таким чином, ОСОБА_5 на момент вчинення кримінального правопорушення здійснював функції представника влади та, відповідно до примітки ч. 1 ст. 364 КК України, був службовою особою органу Національної поліції України.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Національну поліцію», під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема: здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Частиною 1 ст. 62 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейський під час виконання покладених на поліцію повноважень є представником держави.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до Указу Президента України ОСОБА_8 від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому, відповідними Указами Президента України ОСОБА_8 , правовий режим воєнного стану в Україні продовжувався та діє до теперішнього часу.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Досудовим розслідуванням встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_2 солдата ОСОБА_11 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду солдата резерву запасної роти військової частини НОМЕР_2 .

Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, солдат ОСОБА_11 , відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі Статуту), ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України (надалі Статуту), бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Разом з цим, солдат ОСОБА_11 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо вирішив вчинити військовий злочин, та в якості пособників вчинення якого залучив ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , за наступних обставин.

Так, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 17.01.2025, ОСОБА_10 будучи адвокатом, діючи умисно, з корисливих мотивів та за попередньо змовою із ОСОБА_5 , яка є діючим працівником поліції, під час спілкування засобами телефонного зв`язку досяг домовленості із військовослужбовцем ОСОБА_11 , щодо сприяння у вчиненні ним самовільного залишення місця несення служби (дезертирства) з місця розташування військової частини НОМЕР_2 , а саме з території АДРЕСА_2 , за грошову винагороду в сумі 20000 гривень.

Відповідно до досягнутої домовленості, ОСОБА_10 зобов`язався прибути на власному автомобілі марки «Nissan Murano» д.н.з. НОМЕР_1 у заздалегідь обумовлене місце на території Житомирської області, після чого забрати військовослужбовця ОСОБА_11 в якості пасажира вказаного транспортного засобу та доставити його у супроводі ОСОБА_5 , як працівника поліції, до обраного ОСОБА_11 місця на території м. Запоріжжя, де останній планував переховуватись, ухиляючись від проходження військової служби, гарантуючи при цьому останньому безперешкодний перетин «блок-постів», розташованих на шляху слідування, уникнення перевірки його документів, шляхом використання ОСОБА_5 , як працівником поліції, свого службового становища.

Так, 17.01.2025 (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено), ОСОБА_5 разом із ОСОБА_10 , діючи з метою реалізації заздалегідь розробленого плану та раніше досягнутої домовленості, пересуваючись на автомобілі марки «Nissan Murano» д.н.з. НОМЕР_1 , прибули в обумовлене місце на території Житомирської області (більш точне місце під час досудового розслідування не встановлено), де їх очікував ОСОБА_11 , виконуючи раніше надані ОСОБА_10 вказівки та поради. У подальшому ОСОБА_11 сів в якості пасажира до автомобіля марки «Nissan Murano» д.н.з. НОМЕР_1 , а ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , діючи узгоджено між собою та відповідно до заздалегідь розробленого плану, маючи на меті виконання раніше досягнутої із військовослужбовцем ОСОБА_11 домовленості, направленої на сприяння вчинення останнім дезертирства, шляхом використання наявного у них транспортного засобу, а також усунення перешкод, шляхом використання службового становища ОСОБА_5 , як працівником поліції, під час можливої поглибленої перевірки документів ОСОБА_11 за маршрутом слідування до місця призначення та проїзду контрольних пунктів пропуску на автомобільних шляхах, направились на вказаному автомобілі до міста Запоріжжя.

При цьому, шляхом слідування до місця переховування, під час зупинок на «блок-постах», з метою уникнення перевірки документів у ОСОБА_11 , а також унеможливлення ідентифікації його працівниками органів правопорядку як особи, яка самовільно залишила місце несення служби, ОСОБА_5 в разі необхідності пред`являла працівникам правоохоронних органів власне службове посвідчення працівника Національної поліції України, а також використовувала встановлені паролі, відомі їй як працівнику поліції, що забезпечувало безперешкодний проїзд транспортного засобу через встановлені «блок-пости».

Після виконання взятих на себе зобов`язань, виконавши всі дії направлені на сприяння ОСОБА_11 у вчиненні ним дезертирства та достававши його 17.01.2025 у заздалегідь обумовлене місце, ОСОБА_5 та ОСОБА_10 отримали від військовослужбовця ОСОБА_11 грошову винагороду у заздалегідь обумовленій сумі, а останній після цього свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до місця служби та військової частини не приймав та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв та незаконно перебував за межами місця служби на території м. Запоріжжя.

Таким чином, ОСОБА_5 , за викладених вище обставин, підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 408 КК України, який кваліфіковано як: пособництво у дезертирстві, тобто самовільному залишенні місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчиненому в умовах воєнного стану.

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_2 солдата ОСОБА_12 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду солдата резерву запасної роти військової частини НОМЕР_2 .

Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, солдат ОСОБА_12 , відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі Статуту), ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України (надалі Статуту), бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Разом з цим, солдат ОСОБА_12 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо вирішив вчинити військовий злочин, та в якості пособників вчинення якого залучив ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , за наступних обставин.

Так, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 20.01.2025, ОСОБА_10 , діючи умисно, з корисливих мотивів та за попередньо змовою із ОСОБА_5 , під час спілкування засобами телефонного зв`язку досяг домовленості із військовослужбовцем ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проходить військову службу за мобілізацією на посаді солдата резерву запасної роти військової частини НОМЕР_2 , щодо сприяння у вчиненні ним самовільного залишення місця несення служби (дезертирства) з місця розташування військової частини НОМЕР_2 , а саме з території АДРЕСА_2 , за грошову винагороду в сумі 40000 гривень.

Відповідно до досягнутої домовленості, ОСОБА_10 зобов`язався прибути на власному автомобілі марки «Nissan Murano» д.н.з. НОМЕР_1 у заздалегідь обумовлене місце на території Житомирської області, після чого забрати військовослужбовця ОСОБА_12 в якості пасажира вказаного транспортного засобу та доставити його у супроводі ОСОБА_5 , як працівника поліції, до обраного ОСОБА_12 місця на території м. Запоріжжя, де останній планував переховуватись, ухилячись від проходження військової служби, гарантуючи при цьому останньому безперешкодний перетин «блок-постів», розташованих на шляху слідування, уникнення перевірки його документів, шляхом використання ОСОБА_5 , як працівником поліції, свого службового становища.

Так, 20.01.2025 (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено), ОСОБА_5 разом із ОСОБА_10 , діючи з метою реалізації заздалегідь розробленого плану та раніше досягнутої домовленості, пересуваючись на автомобілі марки «Nissan Murano» д.н.з. НОМЕР_1 , прибули в обумовлене місце на території Житомирської області (більш точне місце під час досудового розслідування не встановлено), де їх очікував ОСОБА_12 , виконуючи раніше надані ОСОБА_10 вказівки та поради. У подальшому ОСОБА_12 сів в якості пасажира до автомобіля марки «Nissan Murano» д.н.з. НОМЕР_1 , а ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , діючи узгоджено між собою та відповідно до заздалегідь розробленого плану, маючи на меті виконання раніше досягнутої із військовослужбовцем ОСОБА_12 домовленості, направленої на сприяння вчинення останнім дезертирства, шляхом використання наявного у них транспортного засобу, а також усунення перешкод, шляхом використання службового становища ОСОБА_5 , як працівником поліції, під час можливої поглибленої перевірки документів ОСОБА_12 за маршрутом слідування до місця призначення та проїзду контрольних пунктів пропуску на автомобільних шляхах, направились на вказаному автомобілі до міста Запоріжжя.

При цьому, шляхом слідування до місця переховування, під час зупинок на «блок-постах», з метою уникнення перевірки документів у ОСОБА_12 , а також унеможливлення ідентифікації його працівниками органів правопорядку як особи, яка самовільно залишила місце несення служби, ОСОБА_5 , в разі необхідності, пред`являла працівникам правоохоронних органів власне службове посвідчення працівника Національної поліції України, а також використовувала встановлені паролі, відомі їй як працівнику поліції, що забезпечувало безперешкодний проїзд транспортного засобу через встановлені «блок-пости».

Після виконання взятих на себе зобов`язань, виконавши всі дії направлені на сприяння ОСОБА_11 у вчиненні ним дезертирства та достававши його у заздалегідь обумовлене місце, ОСОБА_5 та ОСОБА_10 отримали від військовослужбовця ОСОБА_12 грошову винагороду у заздалегідь обумовленій сумі, а останній після цього свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до місця служби та військової частини не приймав та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв та незаконно перебував за межами місця служби на території м. Запоріжжя.

Таким чином, ОСОБА_5 , за викладених вище обставин, підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 408 КК України, який кваліфіковано як: пособництво у дезертирстві, тобто самовільному залишенні місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчиненому в умовах воєнного стану.

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_3 солдата ОСОБА_13 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_3 , поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду курсанта 1 навчального взводу 1 навчальної роти 3 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_3 .

Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, солдат ОСОБА_13 відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі Статуту), ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України (надалі Статуту), бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Разом з цим, солдат ОСОБА_13 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо вирішив вчинити військовий злочин, та в якості пособників вчинення якого залучив ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , за наступних обставин.

Так, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 20.01.2025, ОСОБА_10 , діючи умисно, з корисливих мотивів та за попередньо змовою із ОСОБА_5 , під час спілкування засобами телефонного зв`язку досяг домовленості із військовослужбовцем ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який проходить військову службу за мобілізацією на посаді курсанта 1 навчального взводу 1 навчальної роти 3 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_3 , щодо сприяння у вчиненні ним самовільного залишення місця несення служби (дезертирства) з місця розташування військової частини НОМЕР_3 , а саме з території АДРЕСА_3 , за грошову винагороду в сумі 15000 гривень.

Відповідно до досягнутої домовленості, ОСОБА_10 зобов`язався прибути на власному автомобілі марки «Nissan Murano» д.н.з. НОМЕР_1 у заздалегідь обумовлене місце на території Дніпропетровської області, після чого забрати військовослужбовця ОСОБА_13 в якості пасажира вказаного транспортного засобу та доставити його у супроводі ОСОБА_5 , працівника поліції, до обраного ОСОБА_13 місця на території м. Запоріжжя, де останній планував переховуватись, ухилячись від проходження військової служби, гарантуючи при цьому останньому безперешкодний перетин «блок-постів», розташованих на шляху слідування, уникнення перевірки його документів, шляхом використання ОСОБА_5 , працівником поліції, свого службового становища.

Так, 21.01.2025 (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено), ОСОБА_5 разом із ОСОБА_10 , діючи з метою реалізації заздалегідь розробленого плану та раніше досягнутої домовленості, пересуваючись на автомобілі марки «Nissan Murano» д.н.з. НОМЕР_1 , прибули в обумовлене місце на території Дніпропетровської області (більш точне місце під час досудового розслідування не встановлено), де їх очікував ОСОБА_13 , виконуючи раніше надані ОСОБА_10 вказівки та поради. У подальшому ОСОБА_13 сів в якості пасажира до автомобіля марки «Nissan Murano» д.н.з. НОМЕР_1 , а ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , діючи узгоджено між собою та відповідно до заздалегідь розробленого плану, маючи на меті виконання раніше досягнутої із військовослужбовцем ОСОБА_13 домовленості, направленої на сприяння вчинення останнім дезертирства, шляхом використання наявного у них транспортного засобу, а також усунення перешкод, шляхом використання службового становища ОСОБА_5 , як працівником поліції, під час можливої поглибленої перевірки документів ОСОБА_13 за маршрутом слідування до місця призначення та проїзду контрольних пунктів пропуску на автомобільних шляхах, направились на вказаному автомобілі до міста Запоріжжя.

При цьому, шляхом слідування до місця переховування, під час зупинок на «блок-постах», з метою уникнення перевірки документів у ОСОБА_13 , а також унеможливлення ідентифікації його працівниками органів правопорядку як особи, яка самовільно залишила місце несення служби, ОСОБА_5 , в разі необхідності, пред`являла працівникам правоохоронних органів власне службове посвідчення працівника Національної поліції України, а також використовувала встановлені паролі, відомі їй як працівнику поліції, що забезпечувало безперешкодний проїзд транспортного засобу через встановлені «блок-пости».

Після виконання взятих на себе зобов`язань, виконавши всі дії направлені на сприяння ОСОБА_13 у вчиненні ним дезертирства та достававши його у заздалегідь обумовлене місце, ОСОБА_5 та ОСОБА_10 отримали від військовослужбовця ОСОБА_13 грошову винагороду у заздалегідь обумовленій сумі, а останній після цього свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до місця служби та військової частини не приймав та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв та незаконно перебував за межами місця служби на території м. Запоріжжя.

Таким чином, ОСОБА_5 , за викладених вище обставин, підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 408 КК України, який кваліфіковано як: пособництво у дезертирстві, тобто самовільному залишенні місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчиненому в умовах воєнного стану.

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_3 солдата ОСОБА_14 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_3 , поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду стрільця 4 взводу 1 роти 3 батальйону військової частини НОМЕР_3 .

Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, солдат ОСОБА_14 відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі Статуту), ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України (надалі Статуту), бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Так, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 23.01.2025, ОСОБА_10 , діючи умисно, з корисливих мотивів та за попередньо змовою із ОСОБА_5 , під час спілкування засобами телефонного зв`язку досяг домовленості із військовослужбовцем ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (який був залучений до конфіденційного співробітництва з метою викриття їх протиправної діяльності), щодо сприяння у вчиненні ним начебто самовільного залишення місця несення служби (дезертирства) з місця розташування військової частини НОМЕР_3 , а саме з території АДРЕСА_3 , за грошову винагороду в сумі 20000 гривень.

Відповідно до досягнутої домовленості, ОСОБА_10 зобов`язався прибути на власному автомобілі марки «Nissan Murano» д.н.з. НОМЕР_1 у заздалегідь обумовлене місце на території Дніпропетровської області, після чого забрати військовослужбовця ОСОБА_14 в якості пасажира вказаного транспортного засобу та доставити його у супроводі ОСОБА_5 , як працівника поліції, до вказаного ОСОБА_14 місця на території м. Запоріжжя, де останній начебто планував переховуватись, ухилячись від проходження військової служби, гарантуючи при цьому останньому безперешкодний перетин «блок-постів», розташованих на шляху слідування, уникнення перевірки його документів, шляхом використання ОСОБА_5 , як працівником поліції, свого службового становища.

Так, 23.01.2025 (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено), ОСОБА_5 разом із ОСОБА_10 , діючи з метою реалізації заздалегідь розробленого плану та раніше досягнутої домовленості, пересуваючись на автомобілі марки «Nissan Murano» д.н.з. НОМЕР_1 , прибули в обумовлене місце на території Дніпропетровської області (більш точне місце під час досудового розслідування не встановлено), де їх очікував ОСОБА_14 , виконуючи раніше надані ОСОБА_10 вказівки та поради. У подальшому ОСОБА_14 сів в якості пасажира до автомобіля марки «Nissan Murano» д.н.з. НОМЕР_1 , а ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , діючи узгоджено між собою та відповідно до заздалегідь розробленого плану, маючи на меті виконання раніше досягнутої із військовослужбовцем ОСОБА_14 домовленості, направленої на сприяння вчинення останнім дезертирства, шляхом використання наявного у них транспортного засобу, а також усунення перешкод, шляхом використання службового становища ОСОБА_5 , як працівником поліції, під час можливої поглибленої перевірки документів ОСОБА_14 за маршрутом слідування до місця призначення та проїзду контрольних пунктів пропуску на автомобільних шляхах, направились на вказаному автомобілі до міста Запоріжжя.

При цьому, шляхом слідування до місця переховування, під час зупинок на «блок-постах», з метою уникнення перевірки документів у ОСОБА_14 , а також унеможливлення ідентифікації його працівниками органів правопорядку як особи, яка самовільно залишила місце несення служби, ОСОБА_5 , в разі необхідності, пред`являла працівникам правоохоронних органів власне службове посвідчення працівника Національної поліції України, а також використовувала встановлені паролі, відомі їй як працівнику поліції, що забезпечувало безперешкодний проїзд транспортного засобу через встановлені «блок-пости».

Після виконання взятих на себе зобов`язань, виконавши всі дії, які ОСОБА_5 та ОСОБА_10 вважали необхідними кримінального правопорушення до кінця, доставивши ОСОБА_14 у заздалегідь обумовлене місце та отримавши за сприяння у вчиненні дезертирства від військовослужбовця ОСОБА_14 грошову винагороду в обумовленій сумі, проте кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі, оскільки останніх було викрито та затримано на місці події працівниками правоохоронних органів.

Таким чином, ОСОБА_5 , за викладених вище обставин, підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 408 КК України, який кваліфіковано як: закінчений замах на пособництво у дезертирстві, тобто самовільному залишенні місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчиненому в умовах воєнного стану.

23.01.2025 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Запоріжжя, громадянку України, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму, затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.114-1, ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 408, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 408 КК України.

24.01.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень.

25.01.2025 ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя підозрюваній ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 23.03.2025, з можливістю внесені застави у розмірі 242240 гривень.

27.01.2025 ОСОБА_5 звільнено з-під варти у зв`язку із внесенням застави і покладено обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання (місця дислокації підрозділу) та/або місця роботи (несення військової служби);

- утримуватися від спілкування із свідками та іншими особами з приводу обставин вчинення інкримінованого йому злочину;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Досудове розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про обрання запобіжного заходу з покладенням на підозрюваного обов`язків завершити не виявляється можливим, у зв`язку з великим обсягом та специфікою процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування. Разом з тим, під час досудового розслідування встановлено, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були враховані слідчим суддею під час обрання 25.01.2025 відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, не зменшились, не змінились та існують на теперішній час.

На підставі вищевказаного, слідчий просить продовжити строк дії обов`язків, покладених на підозрювану ОСОБА_5 , в межах застосованого запобіжного заходу у вигляді застави, та в межах строку досудового розслідування, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання (місця дислокації підрозділу) та/або місця роботи (несення військової служби);

- утримуватися від спілкування із свідками та іншими особами з приводу обставин вчинення інкримінованого йому злочину;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

В судовому засіданні прокурор і слідчий підтримали дане клопотання та просили його задовольнити.

Підозрювана та її захисник заперечували відносно даного клопотання прокурора, вважають ризики, передбачені ст. 177 КПК України наразі відсутні. Вважають, що обов`язок щодо не спілкування підозрюваною з іншими особами з приводу обставин вчинення інкримінованого їй злочинів, не деталізований, а поняття інші особи узагальнене.

Слідча суддя, вислухав пояснення прокурора, слідчого, підозрюваного та його захисника, дослідивши матеріали клопотання, дійшла висновку, що клопотання процесуального прокурора підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 7 ст. 194 КПК України, обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

Першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000737, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 грудня 2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 408, ч. 4 ст. 408 КК України. Процесуальне керівництво у кримінальному провадженні здійснюється групою прокурорів Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони.

23.01.2025 р. ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України, а 24.01.2025 р. їй вручено підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.114-1, ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 408, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 408 КК України. Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні зазначених вище інкримінованих кримінальних правопорушень підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами.

25.01.2025 ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя підозрюваній ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 23.03.2025, з можливістю внесені застави у розмірі 242240 гривень.

27.01.2025 р. ОСОБА_5 звільнено з-під варти у зв`язку із внесенням застави і покладено обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання (місця дислокації підрозділу) та/або місця роботи (несення військової служби);

- утримуватися від спілкування із свідками та іншими особами з приводу обставин вчинення інкримінованого йому злочину;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

17.03.2025 р. строк досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні, в порядку передбаченому законодавством, продовжено до трьох місяців, а саме до 23.04.2025 р.

ОСОБА_10 в межах цього кримінального провадження підозрюється у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочину, за останній зокрема передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від п`яти до 12 років.

Підставою для покладання на підозрюваного вищевказаних обов`язків, стала наявність ризиків, що він може:

- переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

- знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

- незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні;

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

- вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Наразі досудове розслідування у кримінальному провадженні ще не завершене, збираються докази та проводяться слідчі дії. Обставин, які б свідчили що існуючі вищевказані ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були підставою для обрання діючого запобіжного заходу, зникли чи зменшилися, слідчим суддею не встановлено. Враховуючи особу підозрюваної, яка є працівником поліції, що свідчить про наявність в неї певних зв`язків в сфері правоохоронних органах, а також конкретні обставини інкримінованих злочинів за версією органу досудового розслідування, слідча суддя погоджується, що продовжують існувати ризики переховування підозрюваної від суду та перешкоджання кримінальному провадженню, в тому числі і у вигляді незаконного впливу на свідків. При цьому слідча суддя погоджується зі стороною захисту, що формулювання обов`язку щодо не спілкування підозрюваною з іншими особами з приводу обставин інкримінованих їй кримінальних правопорушень некоректне, оскільки поняття «інші особи» є узагальненим, тому може мати різні неоднозначні тлумачення, зокрема щодо спілкування між підозрюваною та її захисником, іншим підозрюваним у справі ОСОБА_10 , з яким вона перебуває у шлюбі, тощо.

З огляду на вищевказане, слідча суддя дійшла висновку, що недоцільно продовжувати строк обов`язку підозрюваної щодо її не спілкування з іншими особами відносно обставин інкримінованих кримінальних правопорушень.

В судовому засіданні встановлено, що підозрювана здала на зберігання у відповідні органи влади свій паспорт, який надавав їй право виїзд на межі України, тому продовжувати строк щодо обов`язку підозрюваного здати цей документ, слідча суддя вважає недоцільним.

В іншій частині, заявлені в клопотанні вимоги, слідча суддя вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню

Керуючись ст. 194 КПК України, слідча суддя -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання керівника Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_7 , про продовження строку обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, в межах застосованого запобіжного заходу у вигляді застави, заявлене у кримінальному провадженні № 0000737, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 грудня 2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 408, ч. 4 ст. 408 КК України, відносно підозрюваної ОСОБА_5 , - задовольнити частково.

Продовжити строк дії нижченаведених обов`язків, покладених на підозрювану ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку застосованого відносно неї запобіжного заходу у вигляді застави, в межах строку досудового розслідування у цьому провадженні, тобто до 23.04.2025 р. включно, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- утримуватися від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні.

В іншій частині, заявлені вимоги, - залишити без задоволення.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на процесуального прокурора у цьому кримінальному провадженні.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її винесення до Запорізького апеляційного суду.

Слідча суддя: ОСОБА_1