Справа №707/1501/24
Провадження №1-кп/707/86/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2025 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001734 від 23.05.2024, щодо:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Руська Поляна Черкаського району Черкаської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , маючого судимість згідно з вироком Драбівського районного суду Черкаської області від 17.12.2024 (покарання у виді штрафу в сумі 1020 грн.), обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 22.05.2024 о 13 год. 22 хв., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , порушуючи ст. 30 Конституції України, відповідно до якої кожному гарантується недоторканість житла, а саме не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку не інакше як за мотивованим рішенням суду, без будь-якого дозволу та всупереч волі законного володільця, реалізуючи виниклий умисел на незаконне проникнення до іншого володіння особи, діючи умисно та усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, за відсутності визначених законом підстав, проник на подвір`я, а в подальшому через віконний отвір до підсобного приміщення, яке належить ОСОБА_5 , чим вчинив незаконне проникнення до іншого володіння особи.

Таким чином, ОСОБА_4 згідно зі зміненим обвинувальним актом обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану, поєднане з проникненням у приміщення.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні вищенаведених дій визнав повністю, а також визнав обставини, викладені в обвинувальному акті, щиро розкаявся. Вказав, що у травні 2024 року дійсно проник до домоволодіння своєї родички, звідки викрав болгарку, які пізніше продав троюрідному брату. Вирок Драбівського районного суду Черкаської області він не виконав, штраф не сплатив. Він має двох малолітніх дітей, проте не надає їм матеріального утримання. Грошей він зараз немає, знаходиться під вартою у зв`язку з підозрою у вчиненні іншого правопорушення.

Враховуючи те, що обвинувачений у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у зміненому обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор і потерпіла також не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши учасникам судового провадження положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним продовження дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Суд, врахувавши визнання обвинуваченим всіх обставин, які викладені у зміненому обвинувальному акті, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні дій, які вказані у зміненому обвинувальному акті, при обставинах, викладених у зміненому обвинувальному акті, доведена повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 162 КК України передбачена кримінальна відповідальність за незаконне проникнення до житла чи до іншого володіння особи, незаконне проведення в них огляду чи обшуку, а так само незаконне виселення чи інші дії, що порушують недоторканність житла громадян.

Об`єктивна сторона ч. 1 ст. 162 КК полягає, серед іншого, в незаконному проникненні до житла чи іншого володіння особи, зокрема, у незаконному проникненні до приміщення.

Під незаконним проникненням до житла чи іншого володіння особи потрібно розуміти будь-яке вторгнення, здійснене всупереч волі законного володільця, за відсутності визначених законом підстав чи з порушенням у встановленому законом порядку.

Зважаючи на спосіб вчинення протиправних дій, а саме скоєння їх шляхом проникнення через віконний отвір до підсобного приміщення, та враховуючи, що ОСОБА_4 усвідомлював, що приміщення, до якого він протиправно проник, перебуває у володінні іншої особи, суд вважає за необхідне кваліфікувати дії ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 162 КК України як незаконне проникнення до іншого володіння особи.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого правопорушення за ч. 1 ст. 162 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії кримінальних проступків, особу обвинуваченого, який вину визнав, за місцем проживання характеризується негативно, у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра на обліку не перебуває, має судимість за вчинення аналогічного правопорушення, має двох малолітніх дітей, яким не надає матеріального утримання.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлено, такі обставини в обвинувальному акті не вказані.

На підставі викладених обставин, з урахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, враховуючи вимоги ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень і що більш суворий вид покарання з числа передбачених за скоєне кримінальне правопорушення призначається лише у випадку, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а також враховуючи ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, їх наслідки, особу обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 162 КК України покарання у виді обмеження волі на мінімальний строк. Призначення ОСОБА_4 більш м`якого покарання або застосування звільнення від відбування покарання з випробуванням не буде достатнім для виправлення обвинуваченого з урахуванням характеру правопорушення.

Згідно із ч. 1, 4 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

За правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно (ч. 3 ст. 72 КК України).

Суд зазначає, що з огляду на положення ст. 72 КК України до покарання у виді штрафу при призначенні покарання за сукупністю злочинів не може бути застосований принцип складання, тоді як поглинення покарання у виді штрафу іншими більш суворими покараннями кримінальним законом не заборонено.

Остаточне покарання обвинуваченому з урахуванням покарання у виді штрафу за вироком Драбівського районного суду Черкаської області від 17.12.2024 має бути визначено за правилами ч. 1, 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим із остаточним призначенням покарання у виді обмеження волі.

Враховуючи те, що стосовно обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування щодо нього запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 слід рахувати з дня набрання вироком законної сили та самостійного прибуття ним у заклад для відбування покарання або затримання його з метою доставлення в такий заклад. В строк відбування покарання за цим вироком не може бути зараховано строк утримання обвинуваченого під вартою в рамках іншого кримінального провадження, вирок в якому ще не ухвалено.

Цивільний позов під час розгляду цієї справи заявлений не був.

Долю судових витрат суд вирішує на підставі ст.ст. 118-124 КПК України.

Питання про речові докази суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. 368-370, ст. 373, ст. 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, і призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ч. 1, 4 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання у виді штрафу, призначеного вироком Драбівського районного суду Черкаської області від 17.12.2024, більш суворим покаранням у виді обмеження волі, остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня набрання вироком законної сили та самостійного прибуття ним у заклад для відбування покарання або затримання його з метою доставлення в такий заклад.

Не обирати запобіжний захід в цьому кримінальному провадженні щодо ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили.

Речові докази, а саме:

- диск лазерної системи зчитування DVD-R «MyMedia», 16x, 4,7 Gb/120 min, на якому міститься відеозапис з камер відеоспостереження «Reolink», що за адресою: с. Руська Поляна, вул. Дружби, 117, який приєднано до матеріалів кримінального провадження залишити в матеріалах кримінального провадження;

- болгарку марки «Craft» модель «CAG-125/1300 L», яка передана на відповідальне зберігання ОСОБА_5 залишити ОСОБА_5 за належністю.

Стягнути з ОСОБА_4 процесуальні витрати на залучення експерта у зв`язку з проведенням судової експертизи № СЕ-19/124-24/8070-ТВ від 27.05.2024, яка згідно з довідками в загальній сумі складають 1514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) гривень 56 копійок, в дохід держави (реквізити для сплати - отримувач: ГУК у Черк.обл./Черкаськ.р-н/24060300, код отримувача (ЄДРПОУ): 37930566, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), номер рахунку: UA0023477, код класифікації доходів бюджету: 24060300, найменування коду класифікації доходів бюджету: інші надходження).

На вирок суду протягом 30 днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Черкаський районний суд Черкаської області.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Суддя ОСОБА_1