Справа № 466/8410/24
Провадження № 1-кп/466/371/25
У Х В А Л А

23 січня 2025 року Шевченківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу щодо обвинуваченого за ч. 2 ст. 307 КК України ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в :

В процесі розгляду судового провадження за обвинувальним актом у кримінальному провадженні № 0000567 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України , від прокурора поступило клопотання про продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою , оскільки термін дії такого завершується 03.02.2025 року. Зазначає, що особа обгрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину , за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років. Ризики. Які стали підставою для обрання такого виду запобіжного заходу на даний час продовжують існувати, відтак обрати більш м`який запобіжний захід неможливо.

В судовому засіданні прокурор підтримала заявлене клопотання.

Захисник ОСОБА_5 та обвинувачений просили відмовити у задоволенні клопотання прокурора. Зазначили, що запобіжний захід у виді домашнього арешту повністю б забезпечив належну процесуальну поведінку ОСОБА_4 , який не має наміру уникати відповідальності за скоєне.

Заслухавши думку учасників процесу з приводу заявленого клопотання, суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який, передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

Строк дії ухвали Шевченківського райсуду м. Львова від 05.12.24 , якою було визначено даний вид запобіжного заходу закінчується, а на даний час ризики, передбачені п.1, п.5 ч.1 ст.177 КПК України, які були наявні при обранні запобіжного заходу не змінилися. Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, судом встановлено, що доводи прокурора, викладені в клопотанні, є обґрунтованими, а заявлені ризики об`єктивно існують.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених п.1, п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Відповідно до ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали, згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що обставини справи виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Клопотання прокурора узгоджується з правовою позицією, викладеною у рішенні Європейського суду з прав людини у справі за скаргою «Москаленко проти України», де зазначено, що обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла первісно виправдовувати його тримання під вартою. Необхідність забезпечити належний хід провадження (зокрема, для отримання показань свідків) також була достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою. Також вказано, що суворість покарання, яке може бути призначене, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо ОСОБА_4 обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує. Зокрема, за матеріалами даного провадження ОСОБА_4 обвинувачуються у незаконному придбанні та зберіганні особливо небезпечних психотропних речовин з метою збуту та у їх збуті , що вчинено повторно .В умовах оголошеного в країні воєнного стану згаданий злочин становить загрозу суспільству. Тобто дана категорія справ викликає великий публічний інтерес.

За таких умов, суд приходить до висновку про необхідність продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Судом враховувалися й доводи сторони захисту стосовно того, що обвинувачений не має намірів переховуватись від суду.

Разом з тим, на противагу цим доводам, суд вважає, що на даний час, вказані обставини не можливо віднести до тих достатніх стримуючих чинників, які у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на переховування від суду, або вчинення ним іншого кримінального правопорушення, тобто визнати ці обставини такими, що можуть гарантувати запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З врахуванням вищенаведеного, а також шляхом перевірки всіх обставин, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість застосування виняткового запобіжного заходу, суд приходить до висновку про необхідність продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому на 60 днів, так як більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належного виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Положення КПК та практика ЄСПЛ орієнтують на такі критерії, які слід врахувати при визначені розміру застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій; даних про особу обвинуваченого ; встановлені ризики, передбачених статтею 177 КПК; «професійне середовище» підозрюваного; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин) шкода, завдана кримінальним правопорушенням тощо.

З урахуванням наведеного, матеріалів судового провадження , застава , визначена раніше обвинуваченому здатна забезпечити виконання ним покладених на нього обов`язків та запобігти встановленим ризикам. Підстав для зменшення розміру застави суд не вбачає.

Керуючись ст. 376 КПК України, суд,-

постановив :

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк запобіжного заходу обвинуваченому за ч. 2 ст. 307 КК України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою , строком на 60 днів до 24 березня 2025 року включно.

У відповідності до положень ст. ст. 182, 183 КПК України, визначити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу в межах 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (3028,00грн.), що становить 151 400,00 грн.

У разі внесення застави у вищевказаному розмірі крім обов`язків обвинуваченого, визначених ст.42 КПК України, встановити обвинуваченому ОСОБА_4 такі обов`язки:

- не відлучатись з м.Львова без дозволу прокурора чи суду;

- повідомляти прокурора або суд про зміну місця свого проживання та роботи;

- утримуватись від спілкування з свідками, експертами у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду з України і в`їзду в Україну.

Строк дії ухвали в частині виконання обов`язків два місяці.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Галицької окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_3 .

На ухвалу протягом семи діб з дня виготовлення повного тексту може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду.

Повний текст ухвали виготовлено та оголошено 24 січня 2025 року, о 13 год. 00 хв.

Суддя ОСОБА_1