Справа № 489/2591/22
Провадження № 1-кп/489/547/25
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Ухвала

іменем України

26 лютого 2025 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Миколаєва клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру в кримінальних провадженнях №0000660 від 13.06.2022 та №0001246 від 03.12.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, щодо

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва Миколаївської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, зі слів проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

з участю прокурора ОСОБА_4 , особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 ,

встановив:

Відповідно до клопотань - 28.05.2022 близько 05:00 год. ОСОБА_3 , знаходячись біля буд. 50-А по вул. 12-Поздовжня м. Миколаєва Миколаївської області, діючи в умовах воєнного стану, введеного в Україні Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 2102-ІХ, який неодноразово продовжувався та діє до теперішнього часу, шляхом вільного доступу, таємно викрав двоколісний трюковий самокат «Best Scooter S 00149», вартістю 850 грн, який належить ОСОБА_6 . Після того, ОСОБА_3 з місця скоєння суспільно-небезпечного діяння зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 850 грн.

Таким чином, ОСОБА_3 своїми діями вчинив суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

Крім того, 02.12.2022 близько 17:50 год. ОСОБА_3 , знаходячись в приміщенні магазину ТОВ «Епіцентр-К» по вул. Херсонське шосе, 1, м. Миколаєва Миколаївської області, діючи в умовах воєнного стану, введеного в Україні Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 2102-ІХ, який неодноразово продовжувався та діє до теперішнього часу, шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав жіночу куртку, вартістю 483,33 грн, яка належала ОСОБА_7 . Після того, ОСОБА_3 з місця скоєння суспільно-небезпечного діяння зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв ОСОБА_7 матеріальну шкоду на суму 483,33 грн.

Таким чином, ОСОБА_3 своїми діями вчинив суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та захисник вважали необхідним закрити кримінальне провадження на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність вчинених діянь.

Прокурор не заперечував проти закриття кримінального провадження.

Законний представник в судове засідання неодноразово не з`явився, просивши здійснити розгляд судового провадження в його відсутність.

Вирішуючи питання щодо можливості розгляду кримінального провадження без участі законного представника особи, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, суд доходить таких висновків.

Відповідно до статті 506 КПК України, особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, користується правами підозрюваного та обвинуваченого в обсязі, який визначається характером розладу психічної діяльності чи психічного захворювання відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи, та здійснює їх через законного представника, захисника.

Відповідно до статті 44 КПК України, якщо підозрюваним, обвинуваченим є неповнолітній або особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною чи обмежено дієздатною, до участі в процесуальній дії разом з ним залучається його законний представник. Як законні представники можуть бути залучені батьки (усиновлювачі), а в разі їх відсутності - опікуни чи піклувальники особи, інші повнолітні близькі родичі чи члени сім`ї, а також представники органів опіки і піклування, установ і організацій, під опікою чи піклуванням яких перебуває неповнолітній, недієздатний чи обмежено дієздатний

Стаття 507 КПК України містить імперативний припис про обов`язкову участь в такому кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру лише захисника.

Згідно з положеннями ст. 512 КПК України, Судовий розгляд здійснюється одноособово суддею в судовому засіданні за участю прокурора, обов`язковою участю фізичної особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, її законного представника та захисника згідно із загальними правилами цього Кодексу.

Із системного аналізу вказаних статей Кримінального процесуального кодексу слідує, що залучення законного представника до участі в процесуальній дії разом із підозрюваним чи обвинуваченим є обов`язковим лише у разі, якщо повнолітню особу, яка має статус підозрюваного чи обвинуваченого, визнано у встановленому законом порядку недієздатною чи обмежено дієздатною.

Натомість дані на підтвердження того, що ОСОБА_3 судом визнано недієздатною або обмежено дієздатною особою суду не надані.

При цьому, в судовому засіданні присутній захисник, участь якого є обов`язковою, який користується процесуальними правами особи, захист якої він здійснює, а тому підстави вважати порушенням права ОСОБА_3 на захист через відсутність законного представника під час судового розгляду відсутні, у зв`язку з чим суд вважає можливим здійснювати розгляд кримінального провадження без участі законного представника особи, відносно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру.

Зазначені висновки суду про можливість розгляду кримінального провадження без участі законного представника особи, відносно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, за відсутності даних про визнання її недієздатною чи обмежено дієздатною, узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Верховного суду від 16.05.2018 у справі № 468/660/17-к.

Вислухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 479-2 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

Згідно з п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо: втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Положеннями ч. 1 ст. 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. Зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Судом встановлено, що на час вчинення інкримінованих ОСОБА_3 суспільно небезпечних діянь ст. 51 КУпАП «Дрібне викрадення чужого майна» передбачала настання адміністративної відповідальності за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати (ч. 1 ст. 51) та повторне протягом року вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню (ч. 2 ст. 51). При цьому, викрадення чужого майна вважалося дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Відповідно до п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ, статті 169 Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Згідно зі ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2022 рік», у 2022 році станом на 1 січня був установлений прожитковий мінімум для працездатної особи в розмірі 2481 грн.

За такого, у 2022 році станом на час вчинення інкримінованих ОСОБА_3 діянь за кожним епізодом протиправної діяльності кримінальна відповідальність наставала за викрадення чужого майна шляхом крадіжки на суму, яка перевищувала 248,1 грн (2481 х 50% х 0,2).

Однак, станом на даний час ст. 51 КУпАП «Дрібне викрадення чужого майна» діє в редакції Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 № 3886-IX, який набрав чинності 09.08.2024, та передбачає настання адміністративної відповідальності за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 1 ст. 51) та дію, передбачену частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч. 2 ст. 51).

Таким чином, на теперішній час кримінальна відповідальність за викрадення чужого майна шляхом крадіжки настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно зі ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

За такого, оскільки Законом України від 18.07.2024 № 3886-IX пом`якшена кримінальна відповідальність через підвищення розміру вартості майна - предмета кримінального правопорушення до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тому він поширюється відповідно до положень статей 8 та 58 Конституції України як норм прямої дії на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання чинності таким законом.

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 22.08.2024 у справі № 567/507/23, згідно з якими після набрання чинності Законом України від 18.07.2024 № 3886-IX особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У зв`язку з цим, кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Таким чином, внесені Законом України від 18.07.2024 № 3886-IX зміни до ст. 51 КУпАП призвели до декриміналізації діяння щодо викрадення майна, вартість якого станом на час його викрадення шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати становить менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, у зв`язку з чим дія вказаного Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння кримінальним правопорушенням меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

За такого, у зв`язку з декриміналізацією станом на даний час кримінальна відповідальність передбачена за викрадення у 2022 році чужого майна шляхом крадіжки на суму, яка перевищує 2481 грн (2481 х 50% х 2).

Натомість згідно з клопотаннями, ОСОБА_3 викрав шляхом крадіжки майно, вартість якого, станом на дату вчинення інкримінованих йому діянь становить менше 2481 грн за кожним епізодом протиправної діяльності, внаслідок чого вчинені ним діяння на теперішній час не належать до кримінальних правопорушень (суспільно небезпечних діянь) і тому не передбачають настання кримінальної відповідальності.

При цьому, положеннями КПК України не передбачено дій суду у випадку встановлення під час розгляду клопотання про застосування до особи примусових заходів медичного характеру факту втрати чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, за вчинення якого особою вирішується питання щодо застосування примусових заходів медичного характеру.

Натомість, відповідно до ч. 1 ст. 512 КПК України, судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється згідно із загальними правилами цього Кодексу.

Згідно з ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.

Відповідно до ст. 7 КПК України, однією із засад кримінального провадження є диспозитивність (ст. 26 КПК України), за якою сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Також відповідно до закріпленого у ст. 22 КПК України принципу змагальності, сторона обвинувачення і сторона захисту самостійно обстоюють їхні правові позиції, права, свободи і законні інтереси засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

За такого, суд, керуючись вищевказаними загальними засадами кримінального провадження та положеннями ч. 1 ст. 512 КПК України, та з урахуванням думки сторони обвинувачення та захисту доходить висновку, що в даному кримінальному провадженні при розгляді клопотання про застосування до особи примусових заходів медичного характеру на вказані правовідносини також розповсюджуються положення ч. 3 ст. 479-2 та п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, що покращуватиме становище особи, відносно якої розглядаються клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру.

Таким чином, оскільки під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з клопотаннями про застосування примусових заходів медичного характеру, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діянь, та особа і її захисник згодні на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, тому вказане є підставою для закриття кримінального провадження на цій підставі.

Цивільні позови не заявлялися.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.

Витрати на залучення експертів відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Керуючись статтями 284, 370, 374, 376, 479-2 КПК України, суд

постановив:

Кримінальні провадження №0000660 від 13.06.2022 та №0001246 від 03.12.2022 з клопотаннями про застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який вчинив суспільно небезпечні діяння, передбачені ч. 4 ст. 185 КК України, - закрити на підставі пункту 4-1 частини першої статті 284 КПК України у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Речові докази:

- картонну коробку від самокату «Best Scooter S 00149» - повернути потерпілій ОСОБА_6 ;

- куртку виробництва «Blend She, she dares» - залишити у потерпілої ОСОБА_7 ;

- оптичні носії з відеозаписами - залишити в матеріалах судового провадження.

На ухвалу протягом семи днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Миколаєва.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1