Провадження № 1-кп/748/331/24
Єдиний унікальний № справи 743/1322/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2024 рокум. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000116від 03 липня 2024 року відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Буянки Ріпкинського району Чернігівської області, громадянина України, з вищою освітою, працюючого головою фермерського господарства «Пащенок», одруженого, має двох неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого ,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 ,

неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_3 03 липня 2024 року приблизно о 14 год. 35 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи мікроавтобусом марки MERCEDES-BENZ Sprinter 513 CD1, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись неподалік будинку № 144 по вул. Шевченка у смт. Ріпки Чернігівського району Чернігівської області у напрямку с. Нові Яриловичі Чернігівського району у світлу пору доби в умовах необмеженої видимості, діючи із злочинною недбалістю, не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, не відреагував на її зміну, перед початком зміни напрямку свого руху та здійсненням маневру повороту ліворуч на вул. Садова у смт. Ріпки Чернігівського району, не надав дорогу мотоциклу марки LIFAN LF 150-2Е, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням неповнолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який рухався у зустрічному з автомобілем напрямку руху у межах смуги свого руху, в результаті чого відбулось зіткнення вказаних транспортних засобів.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди водій мотоцикла неповнолітній ОСОБА_9 , відповідно до висновку судово-медичного експерта № 586 від 27 серпня 2024 року отримав тілесні ушкодження у вигляді політравми: закритої черепно-мозкової травми з забоєм лобних та тім`яних часток головного мозку, дифузним аксональним пошкодженням; закритого багатоуламкового перелому нижньої третини діафіза лівої стегнової кістки; рани в проекції лівого надколінка; рани в першому міжпальцевому проміжку правої стопи; відкритих переломів великогомілкової та малогомілкової кісток лівої гомілки в середній третині, що утворились від ударної дії (дій) твердого (твердих) предмета (предметів) і в сукупності, як наслідку єдиного травматичного процесу в умовах дорожньо-транспортної пригоди, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

У даній дорожній обстановці водій ОСОБА_3 порушив вимоги п. 2.3 (б) (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій забов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі), п. 2.9 (а) (водієві забороняється: керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння), п. 10.1 (перед будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху), п. 16.13 (Перед поворотом ліворуч і розворотом водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються рівнозначною дорогою в зустрічному напрямку прямо чи праворуч) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, що стало причиною та умовою настання події даної дорожньо-транспортної пригоди та перебуває в прямому причинно- наслідковому зв`язку з тілесними ушкодженнями, отриманими потерпілим.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, підтвердивши обставини, викладені в обвинувальному акті. Підтвердив, що дійсно 03 липня 2024 року близько о 14 год. 35 хв. керував мікроавтобусом марки MERCEDES-BENZ Sprinter 513 CD1, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння та рухаючись по вул. Шевченка у смт. Ріпки Чернігівського району Чернігівської області, маючи намір повернути ліворуч у напрямку центра, проявив неуважність, не помітив мотоцикл. який рухався у зустрічному напрямку, та перед початком зміни напрямку свого руху та здійсненням маневру повороту ліворуч не надав дорогу мотоциклу під керуванням потерпілого, в результаті чого відбулась дорожньо- транспортна пригода. Потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження, він сам викликав швидку допомогу та поліцію. Зазначив, що добровільно оплачував лікування потерпілого та відшкодував моральну шкоду у розмірі 500 000 грн. У скоєному щиро розкаявся, зазначив, що одружений, має двох неповнолітніх дітей, приймає активну участь у житті села, у тому числі матеріальну, засудив свою поведінку та просив його суворо не карати.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою всіх учасників судового провадження визнано недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин кримінального провадження та вини обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються.

Дії обвинуваченого, що виразились у порушенні Правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження, органом досудового слідства вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286-1 КК України.

За змістом ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло б досягненню справедливого балансу між правами та свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд з дотриманням вимог ст. 65 КК України, керуючись роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання. Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, надання медичної або іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено. За місцем проживання обвинувачений характеризується позитивно, приймає активну участь у житті села, у тому числі матеріальну, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, до кримінальної відповідальності притягується вперше, щиро розкаявся у вчиненому, визнав вину, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, добровільно відшкодував шкоду потерпілому, неповнолітній потерпілий та законний представник потерпілого не мають матеріальних претензій до обвинуваченого, оскільки шкода їм відшкодована повністю, та заявили про призначення обвинуваченому покарання не пов`язаного з позбавленням волі. За таких обставин суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах, встановлених у санкції ч. 2 ст. 286-1 КК України, яке є достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого та запобігання скоєнню ним нових кримінальних правопорушень та з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керування усіма видами транспортних засобів.

На думку суду таке покарання буде відповідати принципам законності, індивідуалізації, справедливості та співмірності та є достатнім для виправлення та запобігання вчиненню ОСОБА_3 нових кримінальних правопорушень.

Статтею 69 КК України дійсно передбачена можливість призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено санкцією статті за інкриміноване кримінальне правопорушення, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Пункт 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначає, що призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Суд звертає увагу на те, що відшкодування обвинуваченим завданої неповнолітньому потерпілому шкоди і відсутність з його боку та з боку законного представника потерпілого претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого, поведінка обвинуваченого після скоєння кримінального правопорушення, не можуть бути визначальними та такими, що безумовно свідчать про наявність підстав для застосування ст. 69 КК України. Суд звернув увагу на ступінь сп`яніння обвинуваченого під час керування транспортним засобом ( 0, 559% за допомогою апарата Алкотон, в сечі виявлено етанол 0, 64 г/л, в крові 0, 44 г/л, при цьому дослідження проводилось о 16 год. 15 хв, тобто майже через дві години після дорожньо- транспортної пригоди), на довгострокові наслідки травм, отримані неповнолітнім потерпілим внаслідок дорожньо- транспортної пригоди, що є обставинами, що конкретизують стан обвинуваченого під час скоєння кримінального правопорушення та стан потерпілого після дорожньо- транспортної пригоди.

З урахуванням викладеного, суд не приймає позицію сторони обвинувачення та доводи сторони захисту щодо можливості призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, ніж передбачене санкцією статті за інкриміноване йому кримінальне правопорушення із застосуванням ст. 69 КК України та не пов`язаного з позбавленням волі з огляду на суспільну небезпеку інкримінованого ОСОБА_3 діяння у сфері безпеки дорожнього руху і вважає, що позиція потерпілої сторони, яка не наполягала на суворому покаранні обвинуваченому, а також обставина відшкодування потерпілому завданої шкоди, у цій справі не мають вирішального значення, оскільки порушення Правил дорожнього руху особою в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння не випадково було відокремлено законодавцем в окремий склад кримінального правопорушення, саме у зв`язку з його підвищеною суспільною небезпечністю в порівнянні з кримінальним правопорушенням, передбаченим ст. 286 КК України.

Отже, суд приходить до висновку, що застосування положеннь ст. 69 КК України у даному випадку не буде сприяти досягненню мети покарання.

При цьому суд керується правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 09.10.2018 у справі № 756/4830/17-к, що визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Така позиція відповідає і практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

За наведених обставин суд не погоджується і із висновками органу пробації відповідно до якого обвинувачений має середній рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки для суспільства та щодо можливості виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства та вважає, що такий висновок органу пробації не відповідає ступеню тяжкості та суспільній небезпечності вчиненого кримінального правопорушення.

Судові витрати по кримінальному провадженні за проведення проведення інженерно-транспортної експертизи (висновок експерта СЕ-19/125-24/8382-ІТ від 19 липня 2024 року) на суму 3 786 грн. 40 коп.; за проведення інженерно-транспортної експертизи (висновок експерта № СЕ-19/125-24/8381 -IT від 19 липня 2024 року) на суму 3 786 грн. 40 коп.; за проведення інженерно-транспортної експертизи (висновок експерта № СЕ-19/125-24/8499-ІТ від 22 липня 2024 року) на суму 6 058 грн. 24 коп.; за проведення інженерно-транспортної експертизи (висновок експерта № СЕ-19/125-24/10530-ІТ від 13 вересня 2024 року) на суму 7 572 грн. 80 коп., а всього на загальну суму 21 203 грн. 84 коп., слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Ухвалою слідчого судді Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 05 липня 2024 року на автомобіль Mercedes-Benz Sprinter 513 CD1, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ; мотоцикл марки LIFAN LF 150-2Е, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку із закінченням розгляду справи підлягає скасуванню.

Речові докази у кримінальному провадженні:

автомобіль Mercedes-Benz Sprinter 513 CD1, реєстраційний номер НОМЕР_1 , синього кольору, поміщений на зберігання на територію відділення поліції № 2 Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області (смт. Ріпки Чернігівської області, вул. Захисників України, № 71, слід повернути власнику ОСОБА_10 ;

мотоцикл марки LIFAN LF 150-2Е, реєстраційний номер НОМЕР_2 , червоного кольору, який поміщений на зберігання на територію відділення поліції № 2 Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області (смт. Ріпки Чернігівської області, вул. Захисників України, № 71, слід повернути власнику ОСОБА_8 .

На підставі ухвали слідчого судді Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 05 липня 2024 року відносно ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою з правом внесення застави у розмірі 605 600 грн., які були сплачені ОСОБА_10 за квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № 10 від 08 липня 2024 року на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Чернігівській області, а обвинувачений ОСОБА_3 звільнений з-під варти з покладенням на нього відповідних обов`язків. Ухвалами Чернігівського районного суду Чернігівської області від 30 серпня 2024 року та від 28 листопада 2024 року та ухвалою слідчого судді Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 03 жовтня 2024 року продовжено дію обов`язків, передбачених ухвалою слідчого судді Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 05 липня 2024 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Отже, запобіжний захід відносно обвинуваченого до вступу вироку у законну силу слід залишити у виді застави.

Строк покарання обвинуваченому слід відраховувати з моменту його фактичного затримання на виконання вироку суду, у строк покарання ОСОБА_3 слід зарахувати тримання його під вартою з 03 липня 2024 року по 08 липня 2024 року.

Відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України, застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень.

Відповідно до п. п. 8 Порядку внесення коштів на спеціальний рахунок у разі застосування застави як запобіжного заходу, затвердженого постановою КМУ від 11.01.2012 р. № 15, застава повертається заставодавцю лише після припинення дії запобіжного заходу у вигляді застави та постановлення вироку (ухвали), в якому міститься рішення про повернення застави.

Отже, враховуючи, що запобіжний захід до вступу вироку у законну силу у виді застави залишений без змін, застава не була звернена в дохід держави в порядку ч. 8 ст. 182 КПК України та не підлягає зверненню на виконання цього вироку в частині майнових стягнень, сума застави підлягає поверненню заставодавцю після набрання вироком законної сили.

Керуючись ст.ст. 373,374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України та призначити йому покарання за це кримінальне правопорушення у виді позбавлення волі строком на три роки з позбавленням права керувати усіма видами транспортних засобів на строк п`ять років.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити у виді застави.

Зобов`язати ОСОБА_3 не відлучатися за межі території Чернігівського району Чернігівської області без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Строк покарання ОСОБА_3 відраховувати з моменту його фактичного затримання на виконання вироку суду. У строк покарання ОСОБА_3 зарахувати тримання його під вартою з 03 липня 2024 року по 08 липня 2024 року( включно).

Після набрання вироком законної сили повернути застоводавцю ОСОБА_10 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_3 , заставу у розмірі 605 600 (шістсот п`ять тисяч шістсот) гривень 00 копійок, яка була внесена на депозитний рахунок ТУ ДСА в Чернігівській області за ОСОБА_3 на підставі ухвали слідчого судді Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 05 липня 2024 року за квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № 10 від 08 липня 2024 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати у сумі 21 203 грн. 84 коп.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 05 липня 2024 року на автомобіль Mercedes-Benz Sprinter 513 CD1, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_10 та на мотоцикл марки LIFAN LF 150-2Е, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_8 .

Речові докази у кримінальному провадженні:

- автомобіль Mercedes-Benz Sprinter 513 CD1, реєстраційний номер НОМЕР_1 , синього кольору, який поміщений на зберігання на територію відділення поліції № 2 Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області (смт. Ріпки Чернігівської області, вул. Захисників України, № 71 - повернути власнику ОСОБА_10 .

- мотоцикл марки LIFAN LF 150-2Е, реєстраційний номер НОМЕР_2 , червоного кольору, який поміщений на зберігання на територію відділення поліції № 2 Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області (смт. Ріпки Чернігівської області, вул. Захисників України, № 71 - повернути власнику ОСОБА_8 .

На вирок може бути подана апеляція до Чернігівського апеляційного суду через Чернігівський районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1