Справа № 461/2453/25
Провадження № 1-кс/461/1934/25
УХВАЛА

31.03.2025 року слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі:

представника заявника ОСОБА_3

слідчого ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні скаргу захисника ОСОБА_3 , який діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_5 , на постанову слідчого про відмову у задоволенні клопотання про проведення додаткової комісійної судово-медичної експертизи,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду зі скаргою на постанову слідчого СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 про відмову в задоволенні клопотання про проведення додаткової комісійної судово-медичної експертизи. В обґрунтування скарги покликається на те, що 25 .03. 2025 року, в інтересах підозрюваної ОСОБА_5 , він звернувся до слідчого із вказаним клопотанням з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_5 . Однак, 26.03.2025 року слідчим було винесено постанову про відмову у задоволенні такого клопотання.

Заявник зазначає, що оскаржувана постанова слідчого є формальною та немотивованою, не містить посилання на положення КПК України які аргументують підстави відмови, відтак винесена в порушення вимог п.2 ч.5 ст.110 КПК України. Зокрема, посилання слідчого на неможливість проведення слідчих дій з огляду на завершення досудового розслідування не відповідають дійсності, оскільки стороні захисту обвинувальний акт не вручено, такий до суду не направлено, а тому досудове розслідування не завершено.

Додатково вказав, що о 02 годині 43 хвилини 29 січня 2025 року ОСОБА_5 в приміщенні приймального покою КП "Центральна міська лікарня Червоноградської міської ради надала свої біологічні зразки сечі для визначення стану сп`яніння на підставі скерування працівників поліції, а тому незрозумілою є повторна вимога слідчого про відібрання таких біологічних зразків. Окрім того, слідчим цього ж дня близько 21:41 год. було відібрано відповідні зразки, однак такі на дослідження комісії експертів не надавались, що призвело до формування не об`єктивних висновків.

З урахуванням вищевикладеного, просив суд скасувати постанову слідчого про відмову у задоволенні клопотання про проведення додаткової комісійної судово-медичної експертизи та зобов`язати останнього призначити таку експертизу.

Заявник в судовому засіданні просив скаргу задовольнити.

Слідчий в судовому засіданні просив у задоволенні скарги відмовити. Зазначив, що 13.03.2025 року прокурором було видано доручення про завершення досудового розслідування, а стороні захисту надано матеріали кримінального провадження для ознайомлення, а тому проведення слідчих (розшукових) дій є неможливим. Також вказав, що надання на експертизу біологічних зразків, вилучених після понад 20 годин після моменту ДТП, як цього просить заявник, є нерепрезентативним та недоцільним.

Дослідивши скаргу та долучені до неї матеріали, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Слідчим суддею встановлено, що у провадженні ВРЗуСТ СУ ГУНП у Львівської області знаходиться кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000110 від 29.01.2024 року, за повідомленою підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України.

25.03.2025 року захисник ОСОБА_3 , в інтересах підозрюваної ОСОБА_5 звернувся до слідчого із клопотанням про проведення додаткової комісійної судово-медичної експертизи з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння останньої.

Постановою заступника начальника ВРЗСТ СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 від 26.03.2025 року у задоволеннні клопотання адвоката ОСОБА_6 була відмовлено. Зазначено, що проведена судова токсикологічна експертиза по взірцях крові та сечі ОСОБА_5 , які були відібрані 29.01 2024 близько 21:41 год, є не об`єктивною, оскільки вказані взірці відібрані через відмову ОСОБА_5 через 21 годину після ДТП. При проведенні комісійної експертизи такі взірці до уваги не бралась. Окрім того, 13.03.2025 процесуальний керівник прокурор, керуючись п. 4 ч. 2 ст. 36, ч. 1 ст. 290 КПК України, надав доручення про повідомлення про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів кримінального провадження сторонам процесу. 13.03 2025 року підозрювану ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_8 було повідомлено про завершення досудового розслідування. З 17.03.2025 року захисник та підозрювана ОСОБА_5 ознайомлюються з матеріалами кримінального провадження в порядку ст. 290 КПК України, а тому проведення будь-яких слідчих дій є неможливим.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого, прокурора в порядку, передбаченому КПК України.

Згідно частин 1 та 2 статті 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України. Зокрема, у відповідності до п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання.

Процесуальна можливість сторони захисту заявляти клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій виникає із приписів ч. 3 ст. 93, ч. 6 ст. 223 КПК України, а порядок розгляду таких клопотань закріплений у ст. 220 КПК України.

Згідно зі ст. 220 КПК України клопотання сторони захисту про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй. В свою чергу, вимоги до змісту постанови, яка виноситься за результатами розгляду клопотання захисту, визначені ч.5ст.110 КПК України, в якій, зокрема, вказано, що в мотивувальній частині постанови повинні міститися відомості про мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

Правова природа оскарження рішень слідчого, прокурора передбачає необхідність перевірки не лише дотримання процесуального порядку вирішення клопотань про проведення слідчих (розшукових) дій, а й вмотивованості постановлених рішень, що може випливати із оцінки таких клопотань на предмет можливості і доцільності здійснення відповідних процесуальних дій.

Так, слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети (ч. 1, 2 ст. 223 КПК України). Главами 20 та 21 КПК України передбачені види слідчих дій, які поділяються на гласні слідчі дії (допит, пред`явлення для впізнання, обшук, огляд, слідчий експеримент, освідування особи, призначення експертизи) та негласні слідчі (розшукові) дії (втручання у приватне спілкування, обстеження публічно недоступних місць, житла чи іншого володіння особи, установлення місцезнаходження радіоелектронного засобу, спостереження за особою, річчю або місцем, аудіо-, відеоконтроль місця, контроль за вчиненням злочину, виконання спеціального завдання з розкриття злочинної діяльності організованої групи чи злочинної організації, негласне отримання зразків, необхідних для порівняльного дослідження (експертизи), використання конфіденційного співробітництва).

Відповідно до ч. 3 ст. 93 КПК України, сторона захисту здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів. Ініціювання стороною захисту проведення слідчих (розшукових) дій здійснюється шляхом подання слідчому, прокурору відповідних клопотань, які розглядаються в порядку, передбаченому статтею 220 цього Кодексу. Постанова слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій може бути оскаржена слідчому судді.

Таким чином, відмова слідчого у проведенні слідчих (розшукових) дій має оформлюватись у вигляді постанови про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій.

При цьому, вимоги до процесуального рішення, прийнятого у формі постанови, передбачені ст. 110 КПК України, відповідно до якої постанова повинна складатися з:

1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову;

2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу;

3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.

Як встановлено слідчим суддею, рішення слідчого ОСОБА_4 про відмову у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_3 було прийняті у формі постанови від 26.03.2025 року, перевіривши зміст якої, слідчий суддя встановив, що вона містить усі елементи, передбачені ст. 110 КПК України для такого процесуального рішення.

Викладені у ній мотиви відмови є логічними, послідовними, повністю узгоджуються із матеріалами кримінального провадження.

Згідно ст. 242 КПК України експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами, яких залучають сторони кримінального провадження або слідчий суддя за клопотанням сторони захисту у випадках та порядку, передбачених статтею 244 цього Кодексу, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання. Не допускається проведення експертизи для з`ясування питань права.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 244 КПК України сторона захисту має право звернутися до слідчого судді з клопотанням про проведення експертизи у разі, якщо для вирішення питань, що мають істотне значення для кримінального провадження, необхідне залучення експерта, проте сторона обвинувачення не залучила його або для вирішення залученим стороною обвинувачення експертом поставлені запитання, що не дозволяють дати повний та належний висновок з питань, для з`ясування яких необхідне проведення експертизи, або існують достатні підстави вважати, що залучений стороною обвинувачення експерт внаслідок відсутності у нього необхідних знань, упередженості чи з інших причин надасть або надав неповний чи неправильний висновок.

Відповідно до п.1.18 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року № 53/5 (зі змінами і доповненнями) підставою для проведення експертизи відповідно до чинного законодавства є процесуальний документ про призначення експертизи, складений уповноваженою на те особою (органом), або договір з експертом чи експертною установою, укладений за письмовим зверненням особи у випадках, передбачених законом, в якому обов`язково зазначаються її реквізити, номер справи або кримінального провадження або посилання на статтю закону, якою передбачено надання висновку експерта, перелік питань, що підлягають вирішенню, а також об`єкти, що підлягають дослідженню.

Відповідно до п. 1.2.14 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року № 53/5 (зі змінами і доповненнями), згідно з процесуальним законодавством України експертами виконуються первинні, додаткові, повторні, комісійні та комплексні експертизи. Первинною є експертиза, коли об`єкт досліджується вперше. Додатковою є експертиза, якщо для вирішення питань щодо об`єкта, який досліджувався під час проведення первинної експертизи, необхідно провести додаткові дослідження або дослідити додаткові матеріли (зразки для порівняльного дослідження, вихідні дані тощо), які не були надані експертові під час проведення первинної експертизи. Повторною є експертиза, під час проведення якої досліджуються ті самі об`єкти і вирішуються ті самі питання, що й при проведенні первинної (попередніх) експертизи (експертиз).

Слідчим суддею встановлено, що на стадії досудового розслідування щодо ОСОБА_5 призначалася комісійна судово-медична експертиза.

Згідно п. 1.2.14. «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень», затвердженої наказом МЮ України за №53/5 від 08.10.1998р. експертами проводяться додаткові та повторні експертизи.

Додатковою є експертиза, якщо для вирішення питань щодо об`єкта, який досліджувався під час проведення первинної експертизи, необхідно провести додаткові дослідження або дослідити додаткові матеріли (зразки для порівняльного дослідження, вихідні дані тощо), які не були надані експертові під час проведення первинної експертизи.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

Таким чином, із врахуванням наявного у кримінальному провадженні висновку експерта, мотивів постанови слідчого про відмову у задоволенні клопотання та виходячи із доводів клопотань захисника ОСОБА_3 , слідчий суддя не вбачає підстав для призначення додаткової комісійної судово-медичної експертизи у даному кримінальному провадженні.

Стосовно ж заявлених вимог про зобов`язання слідчого провести вказану в поданому заявниками клопотанні експертизу, слідчий суддя вважає, що такі вимоги задоволенню не підлягають.

В даному випадку слід зауважити, що практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Суд враховує рішення Європейського суду з прав людини у справах «Голдер проти Великої Британії» від 21 лютого 1975 року, «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року, «Жоффре де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року, «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року, у яких зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Тобто, як було встановлено в ході розгляду скарги, від слідчого судді заявники фактично вимагають зобов`язати слідчого прийняти рішення, яке віднесене до виключної компетенції слідчого (призначити експертизу). Натомість, положення ст. 40 КПК України визначають, що слідчий уповноважений на приймання процесуальних рішень та несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій.

Однак, такі дії слідчого судді суперечитимуть вимогам закону та порушуватимуть принцип диспозитивності, до того ж, нормами чинного КПК України не передбачено повноважень слідчого судді за результатами розгляду відповідних скарг зобов`язувати слідчого органу досудового розслідування примати рішення про фактичне задоволення клопотання, поданого стороною кримінального провадження.

Відповідно до ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:

1) скасування рішення слідчого чи прокурора;

1-1) скасування повідомлення про підозру;

2) зобов`язання припинити дію;

3) зобов`язання вчинити певну дію;

4) відмову у задоволенні скарги.

Враховуючи зазначене, слідчий суддя прийшов до переконання, шо скарга ОСОБА_3 , який діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_5 , не підлягає задоволенню.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 26, 303 слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги захисника ОСОБА_3 , який діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_5 , на постанову слідчого про відмову у задоволенні клопотання про проведення додаткової комісійної судово-медичної експертизи,-,-відмовити.

Повний текст ухвали проголошено 04 квітня 2025 року о 16 год. 00 хв.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1