ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3732/24 Справа № 642/288/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

захисниці ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції у м.Дніпро апеляційну скаргу захисниці ОСОБА_7 , у інтересах ОСОБА_8 , подану на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2024 року про продовження дії раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченої за ч. 2 ст. 111 КК України ОСОБА_8 , строком на 60 діб, тобто до 26 січня 2025 року включно, без визначення розміру застави,

встановила:

У провадженні Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області на розгляді перебуває кримінальне провадження № 0000874 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 жовтня 2022 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Відповідно до обвинувального акту, в період часу з 01.04.2022 року по 09.05.2022 року ОСОБА_8 , будучи діючим працівником Головного управління Державної податкової служби у Харківській області, перебуваючи на тимчасово окупованій території міста Ізюм Харківської області, у невстановленому в ході досудового розслідування місці протиправно, умисно, за власним бажанням погодилась співпрацювати з представниками окупаційної влади держави-агресора РФ та вступила до незаконно створеного органу влади окупаційної адміністрації зс РФ на території масті Ізюм Харківської області. У подальшому, ОСОБА_8 брала участь у фільтраційних заходах, організованих зс РФ, забезпечувала виконання обов?язків із здійснення підбору кадрів та оформлення місцевих мешканців на посади працівників комунальних та інших служб, організованих окупаційною владою, тобто вчинила діяння на шкоду суверенітетові та територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

Таким чином, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні державної зради, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України, на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, вчинений в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 111 КК України.

Під час засідання ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2024 року щодо обвинуваченої за ч.2 ст.111 КК України ОСОБА_8 продовжено дію раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 26 січня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Суд мотивував свої висновки тим, що обвинувачена ОСОБА_8 , у випадку зміни раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який, з огляду на тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, процесуальні наслідки зазначеного в контексті покарання, що загрожує даній особі у разі визнання винуватою, може перешкоджати судовому провадженню, незаконно впливати на інших учасників судового розгляду, переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченої, судом, на даному етапі судового провадження не встановлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції захисниця ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2024 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо ОСОБА_8 інший, більш м`який запобіжний захід, а також визначити розмір застави.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги захисниця посилається на недоведеність стороною обвинувачення ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та відсутнє належне обгрунтування в ухвалі суду першої інстанції в частині відмови щодо застосування застави.

Зазначає, що таких доказів, як показання свідків про намір особи переховуватись, придбання квитків, зміна місця проживання, які підтверджені документально, відомості про відсутність постійного місця проживанні стороною обвинувачення на підтвердження ризику перебаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України прокурором до клопотання не надано.

Щодо ризику п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, стверджує, що судом першої інстанції та прокурором не зазначено якими доказами підтверджується ризик впливу на свідків, зокрема відсутні допити, пояснення чи рапорти.

Щодо суворості покарання, захисниця посилається на практику ЄСПЛ а саме справа Боротюк проти України в пункті 36, якого зазначено , що сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тривалих періодів тримання під вартою.

Вказує, під час окупації ОСОБА_8 весь час існувала під острахом, побоючись за власне життя та життя членів своєї родини.

Крім того, судом першої інстанції не визначено розмір застави, та в мотивувальній частині відсутні посилання не неможливість застосування такого альтернативного запобіжного заходу.

Наголошує, що ОСОБА_8 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 та мешкає за адресою АДРЕСА_1 . Має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , також батька ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є пенсіонером та інвалідом II групи, та рідного брата ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є військовослужбовцем НГУ.

Під час апеляційного розгляду справи:

- обвинувачена ОСОБА_8 та її захисники ОСОБА_6 , ОСОБА_7 підтримали доводи поданої апеляційної скарги, наполягали на їх задоволенні та просили про скасування ухвали суду першої інстанції;

У судове засідання прокурор не з`явився. Належним чином був повідомлений про дату та час судового розгляду, про причини своєї неявки суд не повідомив. Відповідно до приписів ч.4 ст.405 КПК, неявка прокурора не перешкоджає судовому розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи захисниці про відсутність підстав для продовження строку тримання під вартою, апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, суд повинен був з`ясувати та з`ясував всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно вважав доведеними та такими, що продовжують існувати, вищезазначені ризики, для запобігання яким продовження строку тримання обвинуваченої під вартою є доцільним з огляду на наступне.

Суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, можливості ОСОБА_8 перешкоджати судовому провадженню, незаконно впливати на інших учасників судового розгляду, переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Так, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, вчиненого під час дії воєнного стану в України, за який передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі строком до п`ятнадцяти років або довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, а тому розуміючи можливе застосування тяжкого покарання, у разі визнання її винуватою у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, остання може вчинити дії направленні на перешкоджання кримінальному провадженню.

При цьому, апеляційний суд враховує, що тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченій у випадку визнання її винуватою у вчиненні злочину, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

Крім того, доведено продовження існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризику незаконного впливу обвинуваченої на свідків у даному кримінальному провадженні. В разі здійснення на них впливу з боку обвинуваченої ОСОБА_8 останні можуть змінити свої покази, чим ввести суд в оману та перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні.

Колегією суддів не встановлено переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченої ОСОБА_8 під вартою та в судовому засіданні апеляційного суду стороною захисту такі відомості не доведені.

З огляду на викладене колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, який з дотриманням вимог ст.ст.197,199 КПК, на підставі наданих сторонами кримінального провадження доказів, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та належним чином мотивував своє рішення щодо необхідності продовження строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченої за ч. 2 ст. 111 КК України ОСОБА_8 . На переконання апеляційного суду вищенаведені обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченої під вартою та відсутні підстави для застосування до неї більш м`якого запобіжного заходу.

Судом враховані та застосовані вимоги ч.4 ст.183 КПК України та обґрунтовано прийнято рішення про неможливість застосування до обвинуваченої за ч. 2 ст. 111 КК України ОСОБА_8 застави.

Так, суддею та колегією суддів Дніпровського апеляційного суду враховано тяжкість злочину, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , а також особу останньої та стадію судового розгляду справи. Також враховано наявність та доведеність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисниці ОСОБА_7 є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, а ухвала Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2024 року є законною, обґрунтованою, належним чином мотивованою та відповідає вимогам ст.370 КПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407 та 418, 419, 422-1 КПК, колегія суддів,-

ухвалила:

Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2024 року, про продовження дії раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченої за ч. 2 ст. 111 КК України ОСОБА_8 , строком на 60 діб, тобто до 26 січня 2025 року включно, без визначення розміру застави - залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4