КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/595/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 04 листопада 2024 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0002164 від 20.11.2023 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України,

за участю:

представника власника майна ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 04 листопада 2024 рокузадоволено клопотання прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління протидії кримінальним правопорушенням у сфері кібербезпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0002164 від 20.11.2023 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України.

Накладено арешт на майно, вилучене 03.07.2024 року в ході обшуку на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва по справі №757/29071/24-к за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

- 5 ноутбуків марки «ASUS» з наступними s/n: N7NXCV15K07129A, M7NOCX04U96727E, NANOCX04367943F, N7NXCV15J72729B, N7NXCV15J99629E;

- п`ять мобільних телефонів марки «XIAOMI REDMI», моделі 23053RN02Y, за наступними ІМЕІ-ідентифікаторами: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 ;

- три сім-карти з тримачами оператора Е-mobile за № НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 , № НОМЕР_8 , тримач № НОМЕР_9 ;

- мобільний телефон марки «IPHONE 14PRO MAX», ІМЕІ1: НОМЕР_10 , ІМЕІ2: НОМЕР_11 ;

- блокнот BUSINES NOTEBOOK з рукописними записами, 8 записних аркушів з рукописними записами;

- мобільний телефон «Iphone 15 Pro Max» IMEI НОМЕР_12 , з сім картою НОМЕР_13 ;

- мобільний телефон «Iphone XS», ІМЕІ НОМЕР_14 , з сім картою НОМЕР_15 , із забороною користування та розпоряджання вказаним майном.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 04 листопада 2024 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволені клопотання прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління протидії кримінальним правопорушенням у сфері кібербезпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0002164 від 20.11.2023 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України.

Обгрунтовуючи скаргу, адвокат посилається на те, що суд першої інстанції під час розгляду справи щодо розгляду клопотання прокурора про арешт майна порушив норми процесуального права.

Зокрема, слідчий суддя неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, не сприяв повному та об`єктивному її розгляду, підійшов формально до вивчення обставин справи, що потягло за собою необгрунтоване та надто суворе застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в зв`язку з чим ухвала суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконною та необгрунтованою, а висновки суду, викладені в ухвалі, не відповідають фактичним обставинам справи.

Апелянт зазначає, що 16.10.2024 року старший слідчий в OBС ГСУ НП України ОСОБА_9 листом № повідомив адвоката ОСОБА_10 про те, що на виконання ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_11 у справі № 757/34405/24-к вилучене майно може отримати володілець або особа за довіреністю, попередньо узгодивши дату та час зі слідчим СГ ГСУ НП України ОСОБА_12 .

Проте, слідчий ГСУ НП України капітан поліції ОСОБА_13 та інші уповноважені особи ухилились від вирішення даного питання, не виконали рішення суду та не повернули гр. ОСОБА_6 тимчасово вилучене майно, в ході обшуку, за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, 03 листопада 2024 року в порушення вимог ч. 5 ст. 171 КПК України, прокурор відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління протидії кримінальним правопорушенням у сфері кібербезпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_14 звернулась до Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні № 0002164 від 20.11.2023 року.

На думку скаржника, прокурором наведені формальні і узагальнені обґрунтування необхідності застосування заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту.

Вказує на те, що ОСОБА_6 ніяким чином не причетний до можливо вчиненого кримінального правопорушення, яке розслідується в даному кримінальному провадженні, не є підозрюваною, обвинуваченою або особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння та не є особою, щодо якої здійснюється провадження та щодо якої може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна.

На думку представника власника майна, сторона обвинувачення взагалі не конкретизувала яка саме інформація у вилучених мобільних телефонах може нести доказове значення для кримінального провадження та чим викликана необхідність їх вилучення і невиконання ухвали слідчого судді про повернення тимчасово вилученого майна.

Апелянт посилається на те, що сторона обвинувачення вживає надмірних заходів щодо отримання доказів, порушуючи право власності гр. ОСОБА_6 , а мета збереження доказів може бути досягнута без застосування арешту майна.

Звертає увагу на те, що прокурором не доведено, що вилучені мобільні телефони є предметом чи знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а відтак можуть бути речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, слідчим суддею Печерського районного суду міста Києва допущено неповноту судового розгляду, а саме враховано лише формальні обґрунтування сторони обвинувачення, а позицію ОСОБА_6 залишено поза увагою та не надано їй належної оцінки під час судового засідання.

Зокрема, слідчим суддею Печерського районного суду міста Києва під час перевірки законності та обгрунтованості клопотання прокурора залишено поза увагою доводи ОСОБА_6 щодо врахування ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_11 у справі № 757/34405/24-к (провадження: № І-кс-30085/24) від 03 вересня 2024 року.

Обгрунтовуючи доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, апелянт посилався на те, що копію повного тексту оскаржуваної ухвали отримав лише 25.11.2024 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою.

В судове засідання прокурор не з`явився, про дату, час та місце судового засідання його повідомлено у встановленому законом порядку, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності прокурора, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника власника майна адвоката ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог пункту 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 113 КПК України, будь-яка процесуальна дія під час кримінального провадження має бути виконана без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Строк апеляційного оскарження може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.

До поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження належать об`єктивні обставини, що перешкодили поданню апеляційної скарги у визначені законом строки.

Як зазначено у поданій апеляційній скарзі та підтверджується матеріалами справи, копію повного тексту оскаржуваної ухвали представником власника майна отримано 25 листопада 2024 року.

При цьому, апеляційна скарга подана на наступний день після отримання представником копії повного тексту оскаржуваної ухвали.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає обґрунтованими вказані доводи скарги представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 04.11.2024 року, відтак пропущений апелянтом процесуальний строк підлягає поновленню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002164 від 20.11.2023.

Досудовим розслідуванням установлено, що на території України діють організовані групи осіб, які, використовуючи орендовані офісні приміщення та методи соціальної інженерії, спеціалізоване програмне забезпечення, розробили та адмініструють мережу так званих «фішингових» веб-ресурсів копій сайтів вітчизняних та іноземних банківських установ, за допомогою яких отримують дані щодо банківських реквізитів потенційних «жертв».

Метою функціонування таких «колл-центрів» є отримання конфіденційної інформації громадян, за допомогою якої отримується незаконний доступ до їх банківських рахунків, електронних гаманців громадян, систем розрахунків у криптовалюті та несанкціонованого втручання в роботу автоматизованих систем фінансових установ з метою викрадення грошових коштів та подальшого їх переказу на банківські картки, відкриті в вітчизняних банківських установах, оформлені на підставних осіб та обготівкування на території м. Києва за допомогою так званих «дропів».

Отримані злочинним шляхом кошти перераховують на підконтрольні банківські рахунки, після чого конвертують різними платіжними системами в готівку та криптовалюту, після чого привласнюються учасниками вчинення злочинних дій.

Відповідно до інформації ДСР НП України встановлено місця вчинення кримінальних правопорушень (так звані кол-центри), один із яких знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Дані місця вчинення кримінальних правопорушень (так звані кол-центри) являють собою конспіровані об`єкти нерухомого майна, що складаються з об`єднаних приміщень (квартир, нежитлових приміщень), які облаштовані під офісні та обладнані технічними пристроями, необхідними для вчинення шахрайських дій.

03.07.2024 року на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва по справі №757/29071/24-к, проведено обшук за адресою АДРЕСА_1 , за результатом якого виявлено та вилучено: 5 ноутбуків марки «ASUS» з наступними s/n: N7NXCV15K07129A, M7NOCX04U96727E, NANOCX04367943F, N7NXCV15J72729B, N7NXCV15J99629E; п`ять мобільних телефонів марки «ХІАОМІ REDMI», моделі 23053RN02Y, за наступними ІМЕІ-ідентифікаторами: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , три сім-карти з тримачами оператора E-mobile за № № НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , тримач № НОМЕР_9 ; мобільний телефон марки «IPHONE 14PRO МАХ», ІМЕН: НОМЕР_10 , ІМЕІ2: НОМЕР_11 , належний ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; мобільний телефон «Iphone 15 Pro Мах» ІМЕІ НОМЕР_12 , з сім картою НОМЕР_13 , належний ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; мобільний телефон «Iphone XS», ІМЕІ НОМЕР_14 , з сім картою НОМЕР_15 , належний ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , блокнот BUSINES NOTEBOOK з рукописними записами, 8 записних аркушів з рукописними записами.

03.07.2024 року постановою прокурора вказане вище майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 03.09.2024 року у справі № 757/34405/24-к зобов`язано слідчого групи слідчих Головного слідчого управління Національної поліції України капітана поліції ОСОБА_17 або іншу уповноважену особу Головного слідчого управління Національної поліції України, що здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002164 від 20.11.2023 року, повернути ОСОБА_6 тимчасово вилучене майно, в ході обшуку, за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: ноутбуки ASUS» з наступними фs/n: N7NXCV15K07129A, M7NOCX04U96727E, NANOCX04367943F, N7NXCV51J2729B, N7NXCV15J99629E; п`ять мобільних телефонів марки «XIAOMI REDMI», моделі 23053RN02Y, за наступними ІМЕІ-ідентифікаторами: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 ; мобільний телефон «Iphone 15 Pro Max» IMEI НОМЕР_12 , мобільний телефон «Iphone XS», ІМЕІ НОМЕР_14 , мобільний телефон марки «IPHONE 14PRO MAX», ІМЕІ1: НОМЕР_10 , ІМЕІ2: НОМЕР_11 .

Відповідно до протоколу огляду від 18.10.2024 року мобільного телефону марки «IPHONE 14PRO MAX», який належить ОСОБА_6 та який було вилучено в нього в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , на смартфоні виявлене спілкування власника з користувачем платформи Telegram на ім`я shajtan, від якого надходили поради, інструкції та задачі щодо спілкування з громадянами України з метою введення їх в оману та отримання від них коштів під приводом працевлаштування за кордоном.

Відповідно до протоколу огляду від 18.10.2024 року встановлено, що ноутбуки ASUS» з наступними s/n: N7NXCV15K07129A, M7NOCX04U96727E, NANOCX04367943F, N7NXCV15J72729B, N7NXCV15J99629E, які були вилучені під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , мали встановлену програму, за допомогою якої їх користувач здійснив очищення всіх файлів.

Відповідно до протоколу огляду від 18.10.2024 року встановлено, що мобільні телефони марок «XIAOMI REDMI», «Iphone 15 Pro Max» «Iphone XS», які були вилучені під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , мають паролі.

25.10.2024 року (клопотання датоване 03.10.2024 року) прокурор відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління протидії кримінальним правопорушенням у сфері кібербезпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 звернулася до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні № 0002164 від 20.11.2023 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України.

Клопотання обґрунтоване з посиланням на те, що вилучені пристрої та документи потребують детального огляду та експертного дослідження з метою фіксації відомостей, які мають значення речових доказів у кримінальному провадженні, а повернення вказаних речей власнику призведе до втрати речових доказів у кримінальному провадженні.

При цьому встановлено, що вилучені мобільні телефони належать особам, що здійснюють протиправну діяльність у вказаному офісі та зазначені у протоколі обшуку.

За допомогою вказаних мобільних пристроїв вказані особи обговорюють план злочинних дій та використовують їх іншим чином під час вчинення шахрайських дій, а тому дані технічні пристрої потребують детального огляду із складанням процесуальних документів, що потребує певний час. Стартові пакети та інші засоби зв`язку також містять інформацію про зв`язки осіб, що можуть бути причетними до вчинення кримінальних правопорушень.

Посилалася на те, що з урахуванням зазначеного постановою слідчого 03.07.2024 року вказані речі визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Прокурор зазначала, що в матеріалах кримінального провадження міститься достатньо фактичних даних, які свідчать про те, що вилучені під час обшуку пристрої зберегли на собі сліди вчинення злочину та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Передача вилученого майна володільцю призведе до пошкодження, приховування, використання, перетворення майна, а також інформації, що в них міститься, що унеможливить безпосереднє дослідження речового доказу під час судового розгляду.

Враховуючи вищевикладене, з метою збереження речових доказів запобіганню його пошкодженню, приховуванню, знищення, використання чи перетворення, необхідно здійснити арешт вказаного майна.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 04 листопада 2024 рокузадоволено клопотання прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління протидії кримінальним правопорушенням у сфері кібербезпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0002164 від 20.11.2023 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України.

Накладено арешт на майно, вилучене 03.07.2024 року в ході обшуку на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва по справі №757/29071/24-к за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

- 5 ноутбуків марки «ASUS» з наступними s/n: N7NXCV15K07129A, M7NOCX04U96727E, NANOCX04367943F, N7NXCV15J72729B, N7NXCV15J99629E;

- п`ять мобільних телефонів марки «XIAOMI REDMI», моделі 23053RN02Y, за наступними ІМЕІ-ідентифікаторами: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 ;

- три сім-карти з тримачами оператора Е-mobile за № НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 , № НОМЕР_8 , тримач № НОМЕР_9 ;

- мобільний телефон марки «IPHONE 14PRO MAX», ІМЕІ1: НОМЕР_10 , ІМЕІ2: НОМЕР_11 ;

- блокнот BUSINES NOTEBOOK з рукописними записами, 8 записних аркушів з рукописними записами;

- мобільний телефон «Iphone 15 Pro Max» IMEI НОМЕР_12 , з сім картою НОМЕР_13 ;

- мобільний телефон «Iphone XS», ІМЕІ НОМЕР_14 , з сім картою НОМЕР_15 , із забороною користування та розпоряджання вказаним майном.

Задовольняючи дане клопотання, подане в межах кримінального провадження № 0002164 від 20.11.2023 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України, про арешт майна, слідчий суддя виходив з наявності передбачених ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту на вказане майно, з метою збереження речових доказів та запобігання їх приховуванню, пошкодженню, знищенню, перетворенню, відчуженню.

З таким рішенням слідчого судді колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою, зокрема, і збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

На переконання колегії суддів, задовольняючи дане клопотання, слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав, передбачених ст. 170 КПК України, для накладення арешту на: 5 ноутбуків марки «ASUS» з наступними s/n: N7NXCV15K07129A, M7NOCX04U96727E, NANOCX04367943F, N7NXCV15J72729B, N7NXCV15J99629E; п`ять мобільних телефонів марки «XIAOMI REDMI», моделі 23053RN02Y, за наступними ІМЕІ-ідентифікаторами: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 ; три сім-карти з тримачами оператора Е-mobile за № НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 , № НОМЕР_8 , тримач № НОМЕР_9 ; мобільний телефон марки «IPHONE 14PRO MAX», ІМЕІ1: НОМЕР_10 , ІМЕІ2: НОМЕР_11 ; блокнот BUSINES NOTEBOOK з рукописними записами, 8 записних аркушів з рукописними записами; мобільний телефон «Iphone 15 Pro Max» IMEI НОМЕР_12 , з сім картою НОМЕР_13 ; мобільний телефон «Iphone XS», ІМЕІ НОМЕР_14 , з сім картою НОМЕР_15 , із забороною користування та розпоряджання вказаним майном, оскільки вказане майно в даному кримінальному провадженні відповідає критеріям, визначеним в ст. 98 КПК України та визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні постановою слідчого від 03.07.2024 року.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні слідчого правові підстави для арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовим доказом в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права особи з потребами кримінального провадження.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

З огляду на наведене та враховуючи, що судом першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів, та враховано, що для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні цього майна до встановлення фактичних обставин вчинення злочину, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, всупереч доводам апелянта, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно, з метою забезпечення його збереження, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Беззаперечних доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

При цьому, незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізації мету досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбачені ч. 1 ст. 170 КПК України.

Що стосується доводів апелянта про те, щов ухвалі про арешт майна не доведено можливість використання арештованого майна, як доказу у кримінальному провадженні, то такі доводи є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Так, дослідивши доводи клопотання прокурора та матеріали провадження, колегія суддів вважає, що встановлені у даному кримінальному провадженні фактичні обставини кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України, за яким здійснюється досудове розслідування, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку про те, що вилучене майно, відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, оскільки вказане майно є матеріальними об`єктами, які могли зберегти на собі сліди або містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, могло бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення, та мають значення для кримінального провадження, що згідно ч. 3 ст. 170 КПК України є підставою для його арешту, як речових доказів, з метою збереження.

Крім того, 03.07.2024 року старшим слідчим групи слідчих головного слідчого управління НП України капітаном поліції ОСОБА_17 винесено постанову про визнання вищевказаного майна речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

При цьому, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження, при вирішенні питання щодо арешту майна, з підстав визначених ст. 170 КПК України, потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Що стосується доводів апелянта про те, що ОСОБА_6 не є стороною кримінального провадження, то такі доводи висновків слідчого судді не спростовують, оскільки з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто його власник, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Колегія суддів також звертає увагу, що арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Слід зауважити і на тому, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, а органом досудового розслідування здійснюється збирання доказів та встановлення усіх обставин кримінального правопорушення, у тому числі усіх причетних до вказаного кримінального правопорушення осіб.

Отже, сукупність долучених до клопотання прокурора матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про відсутність правових підстав для накладення арешту на вилучене майно, колегія суддів вважає безпідставними. Як убачається із матеріалів судового провадження, клопотання прокурора та ухвала слідчого судді містять вказівки на мету та правові підставі, зазначені у ст.ст. 171, 173 КПК України, для накладення арешту на вказане майно, а саме необхідність арешту з метою забезпечення збереження речових доказів.

Посилання адвоката на те, що ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 03 вересня 2024 року вилучене майно повернуто ОСОБА_6 , а слідчим суддею при розгляді клопотання про накладення арешту на майно не повністю досліджені обставини справи, оскільки не взято до уваги вищевказану ухвалу суду, колегію суддів відхиляються, оскільки такі доводи є необґрунтованими та безпідставними.

Як вбачається із змісту оскаржуваної ухвали, слідчим суддею надано оцінку вказаним доводам ОСОБА_6 та вірно зазначено про те, що наявність ухвали слідчого судді про повернення вилученого майна не може бути безумовною підставою для відмови у задоволенні клопотання про накладення арешту, оскільки встановлені органом досудового розслідування фактичні обставини кримінального правопорушення містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку, що вилучена техніка: ноутбуки та телефони, містять відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення та являються майном, яке використовувалось для його вчинення, що відповідно до ст. 173 КПК України дає підстави для його арешту як речових доказів.

Посилання апелянта на невідповідність вилученого майна критеріям речових доказів, суперечать матеріалам справи, оскільки встановлені прокурором фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що вилучене майно відповідає ознакам речових доказів, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 170 КПК України дає підстави для їх арешту як речових доказів з метою збереження.

Не спростовують висновків суду і доводи скаржника про нерозумність та неспівмірність обмеження права ОСОБА_6 у користуванні арештованим майном завданням кримінального провадження, оскільки, на переконання колегії суддів, слідчий суддя при вирішенні питання про накладення арешту на майно дійшов обґрунтованого висновку про те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співмірним завданням кримінального провадження, з огляду на встановлені обставини даного кримінального провадження, з огляду на те, що на час прийняття рішення вони вимагали вжиття такого методу державного регулювання, як накладення арешту на вищезазначене майно.

Щодо доводів апелянта про порушення прокурором строку на подання клопотання про накладення арешту, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Вказана норма закону, виходячи з її змісту, не передбачає неможливості розгляду слідчим суддею клопотання про арешт майна в разі порушення строків звернення з таким клопотанням до суду, а лише регулює дії слідчого та прокурора у випадку недотримання ними зазначеної норми закону. За умови доведеності прокурором передбачених ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту, факт порушення встановленого законом строку звернення з клопотанням до суду сам по собі не являється достатньою підставою для відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.

Інші доводи апеляційної скарги, з урахуванням наведеного, не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не встановлено.

При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, перевірив співрозмірність втручання у права особи з потребами кримінального провадження, відтак ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Поновити представнику власника майна ОСОБА_6 - адвокату ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 04 листопада 2024 року.

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 04 листопада 2024 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4