490/638/15-к 11.12.2024
н/п 1-кс/490/4625/2024
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/638/15-к
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2024 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ УСБУ в Миколаївській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Перевальне Сімферопольського району АР Крим, громадянина України, який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу за контрактом на посаді заступника командира НОМЕР_1 (в/ч НОМЕР_2 ) у військовому званні «полковник», зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.408, ч.1 ст.111 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушення, передбачених ч.1 ст.408, ч.1 ст.111 КК України, за наступних обставин.

Так, у період з 01.09.1986 по 1990 рік (більш точної дати та часу у ході досудового розслідування встановити наразі не представилось можливим) ОСОБА_7 , проходив військову службу у Орджоникидзевському вищому загальновійськовому командному училищі.

28.06.1990 ОСОБА_7 Наказом МОСРСР № 0900 присвоєно військове звання лейтенант. З цього часу останній проходив військову службу у Збройних Силах СРСР.

12.10.1992 року ОСОБА_7 прийняв військову присягу, відповідно до якої урочисто присягнув, вступаючи на військову службу, завжди бути вірним, відданим Українському народові, обороняти Україну, захищати її суверенітет, територіальну цілісність і недоторканість, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, накази командирів, неухильно додержуватися Конституції України та законів України, зберігати державну і військову таємницю. ОСОБА_7 , присягнув виконувати свої обов`язки в інтересах співвітчизників, присягнув ніколи не зраджувати Українському народові.

09.11.1993 року ОСОБА_7 , у відповідності до Постанови Верховної ради України від 11.10.1991 року № 1659-XII та Постанови Кабінету Міністрів України від 20.11.1991 року № 321, в добровільному порядку Наказом 32-го армійського Кенігсбергського корпусу (на той час в/ч НОМЕР_3 військове об`єднання Збройних сил України, що існувало у 19922004 роках, дислокувалося в АР Крим) зарахований на службу до Збройних Сил України.

Наказом начальника Генерального штабу Головнокомандувачем Збройних Сил України № 146 від 21.02.2012 ОСОБА_7 призначено на посаду заступника командира НОМЕР_1 (в/ч НОМЕР_2 , ВОС НОМЕР_4 ), для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Наказом Міністерства оборони України від 06.04.2012 № 280 ОСОБА_7 присвоєно військове звання полковник.

Відповідно до структури ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка діяла станом на 2014 рік, ІНФОРМАЦІЯ_3 (в/ч НОМЕР_2 ) дислокувалася в АДРЕСА_2 , одними з основних завдань якої було здійснення захисту військово-морських баз, торговельних портів, прибережних комунікацій, промислових і адміністративних центрів, розташованих в прибережному районі, протидесантна оборона.

Під час проходження військової служби на вищевказаній посаді ОСОБА_7 , як заступник командира бригади здійснював безпосередній контроль за виконанням завдань, які стояли перед військовою частиною, організовував роботу військовослужбовців частини та її підрозділів, здійснював контроль за діяльністю частини, здійснював забезпечення проведення заходів для оборони частини, виконував обов`язки командира бригади, у разі його відсутності. Крім того, особисто відповідав перед державою: за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини; за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу, а також був зобов`язаний виконувати інші завдання та обов`язки Командира (начальника), що визначені ст.ст. 70, 71 (діючих станом на 2014 рік) Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

Крім того, ОСОБА_7 , під час виконання обов`язків, був зобов`язаний, окрім іншого, керуватися вимогами ст.ст. 11, 16, 49, 58, 70 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, та ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, які вимагають від нього діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів, показувати приклад дисциплінованості, неухильного виконання вимог законодавства, наказів і розпоряджень командирів (начальників); проводити роботу щодо зміцнення військової дисципліни, підтримувати особовий склад у бойовій та мобілізаційній готовності, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, зобов`язують постійно підтримувати військову дисципліну, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до ст.ст. 1, 2, 3, 6, 8, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ОСОБА_7 , був зобов`язаний: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів (начальників); виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, які визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями; неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін та про виконання наказу доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ; сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники) та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України; вважатися таким, що виконує обов`язок з військової служби, знаходячись на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); дорожити бойовою славою Збройних Сил України, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Разом з тим, ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем Військово-Морських Сил Збройних Сил України у військовому званні полковник, обіймаючи вищевказану посаду, перебуваючи на території Автономної Республіки Крим, діючи всупереч інтересам України, в період збройного конфлікту, підозрюється у вчиненні умисного кримінального правопорушення проти основ національної безпеки України - державну зраду, за наступних обставин.

Так, невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади РФ, діючи всупереч вимогам п.п. 1,2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і почали збройний конфлікт проти України.

В подальшому, протягом лютого-березня 2014 року, на виконання вищевказаного наказу, військовослужбовці Збройних Сил Російської Федерації шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, захоплювали державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, розташовані на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, тобто здійснили тимчасову окупацію вказаної території, чим змінили межі території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

06.03.2014 Верховна Рада Автономної Республіки Крим ухвалила Постанову № 1702-6/14 "Про проведення загальнокримського референдуму", чим порушила конституційний принцип територіальної цілісності України та вийшла за межі своїх повноважень, встановлених Конституцією України, Конституцією Автономної Республіки Крим, іншими нормативно-правовими актами.

Факт порушення встановлений Конституційним Судом України, який у рішенні від 14.03.2014 № 2-рп/2014 визнав зазначену Постанову такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), внаслідок чого вона втратила чинність. З огляду на це Верховна Рада України 15.03.2014 ухвалила Постанову "Про дострокове припинення повноважень Верховної Ради Автономної Республіки Крим", внаслідок якої парламент Автономної Республіки Крим втратив будь-яку легітимність.

За таких обставин, статус території АР Крим, відповідно до ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII визначено, як тимчасово окупована територія, унаслідок збройної агресії Російської Федерації та встановлено особливий правовий режим на цій території, визначено особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про національну безпеку України» визначено, що збройний конфлікт - збройне зіткнення між державами (міжнародний збройний конфлікт, збройний конфлікт на державному кордоні) або між ворогуючими сторонами в межах території однієї держави, як правило, за підтримки ззовні (внутрішній збройний конфлікт).

Таким чином, станом на березень 2014 року, Україна перебувала у стані, що характеризується діями щодо вирішення національно-етнічних, релігійних та інших протиріч із застосуванням засобів збройного насильства, за яких держава не переходить в особливий стан, що визначається як війна, і не вводить режим воєнного стану в країні або на частині її території, а збройна боротьба не виходить за межі операційного напрямку (мають місце різні військові інциденти, військові акції, інші військові зіткнення обмеженого масштабу (низької інтенсивності) із застосуванням іррегулярних або регулярних збройних формувань), тобто знаходилася у періоді збройного конфлікту.

Впродовж березня 2014 року, (точної дати та часу у ході досудового розслідування встановити не представилось можливим) невстановленими на теперішній час озброєними представниками Збройних Сил Російської Федерації, за сприяння заступника командира НОМЕР_1 (в/ч НОМЕР_2 ) ОСОБА_7 , який разом з командиром НОМЕР_1 в/ч НОМЕР_2 полковником ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 добровільно надав безперешкодний доступ до території військової частини, здійснено незаконне захоплення адміністративної території, штабу, зброї та боєприпасів зазначеної військової частини, яка дислокувалася в АДРЕСА_2 , у зв`язку з чим бойова та мобілізаційна готовність військової частини була підірвана.

В один із днів березня 2014 року, (точної дати та часу у ході досудового розслідування встановити не представилось можливим) особовому складу військової частини НОМЕР_2 , особисто командиром вказаної військової частини полковником ОСОБА_8 та його заступником ОСОБА_7 , усно доведено вищезазначені обставини, що склалися в АР Крим та необхідність у зв`язку з цим прийняття рішення кожним військовослужбовцем щодо передислокації особового складу на материкову частину України для подальшого проходження військової служби у Збройних Силах України або наданні згоди на проходження подальшої служби в Збройних Силах Російської Федерації.

Крім того, ОСОБА_7 , незважаючи на отримання у зазначений період часу усного наказу ІНФОРМАЦІЯ_5 , про передислокацію особового складу військової частини НОМЕР_2 та її структурних підрозділів на материкову територію України, зокрема до в/ч НОМЕР_5 , яка розташовувалась в АДРЕСА_3 , для подальшого проходження військової служби у Збройних Силах України, в порушення вимог Статутів Збройних Сил України, наказ не виконав, до місця дислокації частини у визначений строк, не прибув.

Так, полковник ОСОБА_7 , будучи в силу ст. 13 Закону України "Про громадянство України" громадянином України, будучи військовослужбовцем Військово-Морських Сил Збройних Сил України, зобов`язаний серед іншого додержуватись Військової присяги, в один із днів березня 2014 року (точної дати та часу досудовим розслідуванням встановити не представилось можливим), знаходячись на території військової частини НОМЕР_2 (АДРЕСА_2 ), діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вчинив державну зраду, тобто діяння на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, що виразилось:

-у відмові в один із днів весни 2014 року, точний час в ході досудового розслідування не встановлено, але не пізніше березня-квітня 2014 року виконувати обов`язки несення військової служби у Збройних Силах України та наданні згоди на проходження подальшої служби в Збройних Силах Російської Федерації;

-проходженні військової служби в лавах ЗС РФ на посаді заступника командира НОМЕР_6 бригади берегової оборони чорноморського флоту ЗС РФ (в/ч НОМЕР_7 ), з військовим званням полковник.

Окрім того, ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем та проходячи військову службу за контрактом на посаді на посаді заступника командира НОМЕР_1 (в/ч НОМЕР_2 , ВОС НОМЕР_4 ), у військовому званні полковник, діючи умисно, в порушення вимог ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 1, 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ст. ст. 1, 2, З, 6, 8, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», 13 травня 2014 року не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків військової служби, діючи умисно, з метою ухилитися від несення обов`язків військової служби назавжди, без дозволу командування частини, вчинив нез`явлення на службу у визначений спільною директивою Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України №Д-1 від 06.05.2014 «Про особливості проходження військової служби військовослужбовцями Збройних Сил України, пов`язані з тимчасовою окупацією території України» час до місця дислокації військової частини НОМЕР_2 в АДРЕСА_3 , та ухилявся від військової служби, слідства та суду, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, що не з`явився на службу.

27.09.2024 ОСОБА_7 повідомленопро зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру особі у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 1 ст. 111 та ч. 1 ст. 408 КК України.

Посилаючись на те, що на даний час вказаний громадянин обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 408 КК України. Відповідно до ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 1 ст. 111 КК України відноситься до категорії особливо тяжкого, та за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад десять років, таким чином, під тяжкістю невідворотного покарання за вчинені злочини, враховуючи відсутність в Україні можливості безперешкодно переміщатись по території України, підозрюваний буде переховуватися від органів досудового розслідування та суду, крім підозрюваний має повні в тому числі контактні дані своїх підлеглих- військовослужбовців в/ч НОМЕР_2 , які у 2014 році у складі військової частини вийшли з окупованої території АРК, та які є безпосередніми свідками протиправних дій ОСОБА_7 , тому, останній, розуміючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення злочинів проти Україні, може негативно впливати на свідків його протиправних дій, разом з тим підозрюваний, зрозумівши тяжкість та невідворотність покарання за вчинення злочину в Україні, може продовжити виконувати завдання представників РФ чи на власний розсуд вчиняти дії з метою реалізації свого злочинного умислу, оскільки військова агресія з боку Російської Федерації на даний час не припинена, збройні сили Російської Федерації продовжують ведення агресивної війни проти Українського народу та нарощення воєнного конфлікту проти України, що свідчить про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий просить про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав, з підстав у ньому викладених, просив про його задоволення.

Захисник підозрюваного у судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання, пославшись на розсуд суду.

Вивчивши доводи клопотання, вислухавши доводи прокурора на його підтримку, думку захисника, дослідивши надані матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

27.09.2024 ОСОБА_7 повідомленопро зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру особі у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 1 ст. 111 та ч. 1 ст. 408 КК України, про що у загально державному засобі масової інформації газеті «Урядовий кур`єр», а також на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора розміщено відповідне повідомленняв порядку ст. 135, ч. 1 ст. 278 КПК України.

Вказаний факт підтверджений прокурором у судовому засіданні документально.

Підозрюваний ОСОБА_7 , будучи викликаними до органу досудового розслідування шляхом публікацій в засобах масової інформації - газеті «Урядовий кур`єр» та на веб-сайті Офісу Генерального прокурора повісток про виклик на 07,08,09 жовтня 2024 рокудо слідчого не з`явився, не повідомивши про причини неявки, що в тому числі свідчить про переховування від органів досудового розслідування з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

23.11.2017 р. постановою слідчого підозрюваний ОСОБА_7 оголошений у розшук.

Матеріалами клопотання підтверджується, що на даний час ОСОБА_7 продовжує перебувати на тимчасово окупованій збройними силами рф території України.

Досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000020 від 09.01.2015 відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.111, ч.1 ст.408 КК України, триває.

Згідно до ч. 7 ст. 42 КПК України, підозрюваний зобов`язаний в тому числі прибувати за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомити про це зазначених осіб; виконувати обов`язки, покладені на нього рішенням про застосування заходів забезпечення кримінального провадження; підкорятися законним вимогам та розпорядженням слідчого, прокурора, слідчого судді, суду.

За правилами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим пунктами 1-5 частини 1 цієї статті, а саме: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Ч. 1 ст. 183 КПК України, визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього кодексу, крім випадків, передбачених п.п.6,7ст. 176 КПК України.

Ст. 193 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених ст. 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому ст.ст. 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим кодексом для вручення повідомлень.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 278 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим кодексом для вручення повідомлень. Письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання.

В ч. 1 ст. 135 КПК України передбачено, що особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

Відповідно до ч. 2 ст. 135 КПК України у разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

У судовому засіданні встановлено, що письмове повідомлення про підозру ОСОБА_7 особисто вручено не було, оскільки останній перебуває на даний час на непідконтрольній території України.

На виклики слідчого підозрюваний не з`явився, не повідомляючи про причини неявки, що свідчить про його ухилення від кримінальної відповідальності.

У судовому засіданні прокурором доведено, що ОСОБА_7 набув статусу підозрюваного у даному кримінальному провадженні, оскільки органом досудового розслідування вжито всіх можливих заходів для вручення йому повідомлення про підозру у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним кодексом України для вручення повідомлень.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.111, ч.1 ст.408 КК України, підтверджується даними: протоколу допиту свідка ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які в підтвердили, що військовослужбовець ЗС України ОСОБА_7 після захоплення в/ч НОМЕР_2 не вийшов на визначене місце дислокації, та перейшов на службу в зс рф; протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками зі свідками ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які в ході проведення слідчої дії впізнали ОСОБА_7 ; протоколів огляду соціальної мережі «YouТube»за участі свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які в ході проведення слідчої дії зазначили, що на відеозаписі зображений ОСОБА_7 у військовій формі зразка вмф рф; списків офіцерів Військово-Морських Сил Збройних Сил України, які прибули з тимчасово окупованої території АР Крим в/ч НОМЕР_2 до визначених пунктів прибуття у визначені строки, та в яким відсутні відомості щодо ОСОБА_7 ; відповіді з оперативного підрозділу на доручення слідчого щодо місця знаходження станом на даний час ОСОБА_7 на ТОТ АР Крим; протоколу огляду соціальної мережі «YouТube», а саме відеозапису «Фильмвизитка 3 взвода», в ході проведення якого виявлено ОСОБА_7 у військовій формі зразка вмф рф.

Так, нормами чинного КПК України не визначене поняття обґрунтованості пред`явленої підозри, в зв`язку з чим, при вирішенні такого питання слід звертатися до практики ЄСПЛ, оскільки кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч. 5 ст. 9 КПК України).

Стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (п. 32 рішення ЄСПЛ у справі Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom, п. 175 рішення ЄСПЛ у справі Нечипорук і Йонкало проти України, п. 161 рішення ЄСПЛ у справі Selahattin Demirtaє v. Turkey, п. 88 рішення ЄСПЛ у справі Ilgar Mammadov v. Azerbaijan, п. 51 рішення ЄСПЛ у справі Erdagoz v. Turkey).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра" у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 параграфу 1(с) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин" (рішення O'Hara v. United Kingdom of 16 October 2001, п. 34).

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

В справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Достатність доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення є оціночним поняттями.

Досліджені у судовому засіданні дані є достатньо вагомими у своїй сукупності для висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст.111, ч.1 ст.408 КК України.

Матеріали кримінального провадження також містять дані, які вказують на наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, виходячи з наступного.

Так, підозрюваний ОСОБА_7 , який обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, що згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, санкцією за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої, та у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.408 КК України, що згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжкого злочину, санкцією за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від двох до п`яти років, має повні в тому числі контактні дані своїх підлеглих- військовослужбовців в/ч НОМЕР_2 , які у 2014 році у складі військової частини вийшли з окупованої території АРК, та які є безпосередніми свідками протиправних дій ОСОБА_7 , тому, останній, розуміючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення злочинів проти Україні, може негативно впливати на свідків його протиправних дій, разом з тим підозрюваний, зрозумівши тяжкість та невідворотність покарання за вчинення злочину в Україні, може продовжити виконувати завдання представників рф чи на власний розсуд вчиняти дії з метою реалізації свого злочинного умислу, оскільки військова агресія з боку Російської Федерації на даний час не припинена, збройні сили Російської Федерації продовжують ведення агресивної війни проти Українського народу та нарощення воєнного конфлікту проти України.

Підозрюваний ОСОБА_7 неодноразово не з`являвся за викликами до слідчого.

Вказане дає обґрунтовані підстави вважати, що існують ризики переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні та вчинення інших кримінальних правопорушень.

З урахуванням наведеного, вагомості досліджених у судовому засіданні даних про вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.111, ч.1 ст.408 КК України, тяжкість покарання, що може бути призначене підозрюваному в разі притягнення до кримінальної відповідальності, особу підозрюваного, який обґрунтовано підозрюється у вчиненні найбільш суспільно небезпечного злочину, характеру та способу ймовірно вчиненого кримінального правопорушення проти держави Україна, слідчий суддя приходить до висновку, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і саме така міра запобіжного заходу, як тримання під вартою, є обґрунтованою.

Застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, на даній стадії досудового розслідування кримінального провадження не забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Також, відповідно до положень ст.ст. 183,193,194 КПК України, згідно з якими при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається та у разі наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, питання про обрання підозрюваному запобіжного заходу вирішуватиметься остаточно вже після його затримання та доставки до суду, тому строк дії ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного, який виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, триває до його затримання та доставки до суду і не обмежується строком, встановленим ч.1 ст. 197 КПК України, підозрюваному ОСОБА_7 , відносно якого необхідно обрати запобіжний захід саме у вигляді тримання під вартою без визначення строку дії такого запобіжного заходу, розмір застави слідчим суддею не визначається.

Обставини, визначені ч. 2 ст. 183 КПК України, які б унеможливлювали застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , відсутні.

З урахуванням наведеного, клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 183, 186, 193, 196, 197, 376 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання - задовольнити.

Обрати підозрюваному у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.408, ч.1 ст.111 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення строку дії такого запобіжного заходу та розміру застави.

Після затримання підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і не пізніш як через 48 годин з часу його доставки до місця кримінального провадження, розглянути питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1