Справа №549/289/24
Провадження №1-кп/549/4/25
ВИРОК

Іменем України

11 лютого 2025 року Чорнухинський районний суд Полтавської області

в складі головуючої судді ОСОБА_1

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

законного представника ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

потерпілого - ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Чорнухи у режимі відеоконференції за допомогою он-лайн сервісу зв`язку «EASYCON»кримінальне провадження №0000091 від 16.04.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища ЧорнухиЛубенського району Полтавської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не одруженого, не працює, на утриманні осіб не маючий, є особою з інвалідностю 3 групи загального захворювання, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.190 КК України,

у с т а н о в и в :

Рух справи в суді.

28 червня 2024 року (вх. №1189/24-вх) із Пирятинського відділу Лубенської окружної прокуратури Полтавської області до Чорнухинського районного суду Полтавської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000091 від 16 квітня 2024 року стосовно ОСОБА_7 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч 1 ст 190 КК України та ч 2 ст 190 КК України, до якого долучено реєстр матеріалів досудового розслідування, розписку про отримання копії обвинувального акту обвинуваченим (а.с.1-12).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.06.2024 року для розгляду зазначеної справи визначено головуючу суддю ОСОБА_1 (а.с.13).

Ухвалою судді Чорнухинського районного суду Полтавської області від 01.07.2024 року призначено підготовче судове засідання у кримінальному провадженні.

Ухвалою Чорнухинського районного суду Полтавської області від 22.07.2024 року призначено судовий розгляд у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч 1 ст 190 КК України та ч 2 ст 190 КК України.

Ухвалою Чорнухинського районного суду Полтавської області від 15.10.2024 року кримінальне провадження, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000091 від 16 квітня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.190 КК України, стосовно потерпілої ОСОБА_11 закрито на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння та продовжено судовий розгляд кримінального провадження, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000091 від 16 квітня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, стосовно потерпілого ОСОБА_10 .

Формулювання обвинувачення.

ОСОБА_7 21.10.2023 року, перебуваючи за місцем проживання ОСОБА_10 в с.Вороньки Чорнухинської громади Лубенського району Полтавської області, при цьому між якими склалися довірчі відносини, переконавши ОСОБА_10 в добропорядності своїх намірів, отримав від останнього для налаштування дві бензопили: 1) марки: «Світязь» модель БП-5200/2 з шиною та відповідним цепом, 2) марки: «Sturm» модель GC 99456.

Після цього, у ОСОБА_7 виник умисел направлений на заволодіння вищевказаними бензопилами, належними ОСОБА_10 , шляхом зловживання довірою останнього, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, не збираючись повертати вказані бензопили власнику ОСОБА_10 , звернув їх на свою користь, продавши стороннім особам, тобто заволодів бензопилою марки: «Світязь» модель БП-5200/2 з шиною та відповідним цепом вартість якої відповідно до експертизи № СЕ-19/117-24/6730-ТВ становить 1350 гривень та бензопилою марки: «Sturm» модель GC 99456 вартість якої відповідно до експертизи СЕ-19/117-24/6732-Т становить 4686,60 гривень, належних ОСОБА_10 , чим завдав потерпілому ОСОБА_10 , майнову шкоду на загальну суму 6036,6 гривень.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразилися у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), ОСОБА_7 , підозрюється у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Водночас згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 330 від 14.06.2024 року ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 на даний час виявляє ознаки хронічного психічного захворювання, а саме шизофренії, параноїчної форми, прогредієнтний тип перебігу, стан медикаментозної ремісії, що не позбавляє його на даний час здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними.

В період часу до якого відносяться інкриміновані йому протиправні діяння через наявний у нього психічний розлад ОСОБА_7 , не був здатен повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Позиція обвинуваченого.

Під час судового розгляду ОСОБА_7 в присутності законного представника матері ОСОБА_8 та захисника адвоката ОСОБА_9 свою вину у вчиненні кримінального проступку визнав повністю. Пояснив, що події, а також час, місце та спосіб скоєння ним кримінального правопорушення, описані в обвинувальному акті, викладені вірно та відповідають дійсності, та він їх в повному обсязі підтверджує. Підтвердив, що він від ОСОБА_10 отримав для ремонту дві бензопили марки: «Світязь» та «Sturm», після чого продав вказані бензопили стороннім особам.

Щодо позиції сторони захисту.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_9 у судовому засіданні зазначив, що ОСОБА_7 під час досудового розслідування з самого початку щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, просив призначити покарання, передбачене ч 1 ст 190 КК України.

Щодо позиції потерпілого.

Потерпілий ОСОБА_10 брав участь у судових засіданнях 05 липня 2024 року та 16 липня 2024 року. Потерпілий ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 виданого виконавчим комітетом Чорнухинської селищної ради.

Щодо позиції сторони обвинувачення.

Прокурор ОСОБА_4 у судовому засіданні вказав, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковані правильно, просив суд визнати його винуватим у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч 1 ст 190 КК України та призначити йому покарання у вигляді пробаційного нагляду із встановленням відповідно до статті 59-1 КК України обов`язків. Крім того, на підставі статей 20, 93, 94, 96 КК України просив застосувати до ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Досліджені у судовому засіданні докази.

Незважаючи на визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованому йому кримінального правопорушення, його винуватість у вчиненні кримінального проступку за обставин, викладених у обвинувальному акті, повністю підтверджується зібраними на досудовому слідстві та безпосередньо дослідженими у судовому засіданні доказами, яким судом надано ретельну оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності.

Зокрема, показами свідка ОСОБА_12 , який допитаний безпосередньо у судовому засіданні, попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань та приведений до присяги, який суду пояснив, що до нього підійшов громадянин ОСОБА_13 - переселенець з м.Харкова, та запропонував бензопилу, яка знаходилась у мішку і була в неробочому стані, на запчастини. Бензопила була без шини та стартера. Ціну запросив за неї 150 гривень. Пізніше, орієнтовно через 3-4 дні, до нього підійшов ОСОБА_14 та повідомив, що ОСОБА_15 забрав у нього бензопилу і щоб він її нікому не продав, так як він її викупить. Назву бензопили не пам`ятає, повідомив, що вона була червоно-оранжевого кольору та в незадовільному стані. Вказану бензопилу він добровільно видав працівникам поліції.

Винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, за встановленими судом обставинами, крім показань свідка, також підтверджується сукупністю зібраних по справі та досліджених у судовому засіданні доказів, які містяться у матеріалах кримінального провадження, а саме:

- даними, відображеними у витязі з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000091 від 16.04.2024, відповідно до якого відомості про вчинення кримінального правопорушення внесено до ЄРДР з правовою кваліфікацією за ч 1 ст 190 КК України (а.с.132);

-даними, відображеними у витязі з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000092 від 16.04.2024, відповідно до якого відомості про вчинення кримінального правопорушення внесено до ЄРДР з правовою кваліфікацією за ч 1, 2 ст 190 КК України (а.с.127);

- постановою про призначення дізнавача від 16 квітня 2024 року (а.с.128);

- повідомленням про початок досудового розслідування від 16.04.2024 (а.с. 128 на звороті);

- довідкою про витрати на проведення експертизи в кримінальному провадженні №0000091 (а.с.130);

- постановою про об`єднання кримінальних проваджень від 29 квітня 2024 року, відповідно до якої матеріали досудового розслідування в кримінальному провадженні № 0000091 від 16.04.2024, передбаченого ч 1 ст 190 КК України та матеріали досудового розслідування в кримінальному провадженні № 0000092 від 16.04.2024, передбаченого ч 1 ст 190 КК України об`єднати в одне провадження під № 0000091(а.с.131);

- постановою про визначення групи прокурорів у кримінальному провадженні від 17 квітня 2024 року (а.с.133);

- заявою ОСОБА_10 від 16.04.2024 про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_7 (а.с.134);

- заявою про залучення до провадження як потерпілого ОСОБА_10 від 16.04.2024 (а.с.134 на звороті);

- заявою про ОСОБА_10 про відшкодування збитків ОСОБА_7 від 26.06.2024 (а.с.135);

- копією свідоцтва про смерть ОСОБА_10 серії НОМЕР_1 виданого Виконавчим комітетом Чорнухинської селищної ради 03 вересня 2024 року ( а.с. 80);

- заявою ОСОБА_16 від 16 квітня 2024 року про добровільну видачу працівникам поліції бензопили «Світязь» модель БП-520012 (а.с.135 на звороті);

- протоколом огляду предмета від 17.04.2024 разом із фототаблицями щодо бензопили марки «Світязь» (а.с.136-138);

- постановою про визнання речовим доказом та передачі його на зберігання від 17.04.2024 (а.с.138 на звороті);

- квитанцією від 17.04.2024 про отримання на зберігання речових доказів вилучених (отриманих) стороною обвинувачення під час здійснення кримінального провадження №0000092 (а.с.139);

- висновком експерта №СЕ-19/117-24/6730-ТВ від 23.04.2024 разом із фототаблицями, відповідно до якого було проведено судову-товарознавчу експертизу та встановлено, що ринкова вартість бензопили марки «Світязь» модель БП-5200/2 з шиною марки Oregon довжиною 45 см., та відповідним на шині ланцюгом, у справному стані, бувшу у використанні, станом на момент заволодіння шляхом шахрайських дій, тобто 21.10.2023 року становила 1350,00 грн (а.с.142-149);

- заявою ОСОБА_12 від 17.04.2024 про добровільну видачу працівникам поліції бензопили Штурм (Енергомаш) (а.с.149 на звороті);

- протоколом огляду предмета від 17.04.2024 разом із фототаблицями щодо бензопили марки «Sturm» (а.с.150-152);

- постановою про визнання речовим доказом та передачі його на зберігання від 17.04.2024 (а.с.152 на звороті);

- квитанцією від 17.04.2024 про отримання на зберігання речових доказів вилучених (отриманих) стороною обвинувачення під час здійснення кримінального провадження №0000092 (а.с.153);

- висновком експерта №СЕ-19/117-24/6732-ТВ від 22.04.2024 разом із фототаблицями, відповідно до якого було проведено судову-товарознавчу експертизу та встановлено, що ринкова вартість бензопили марки «Sturm» модель GC 99456, у справному стані, бувшу у використанні, станом на момент заволодіння шляхом шахрайських дій, тобто 21.10.2023 року, становила 4686,60 (а.с.156-160);

- постановою про зміну попередньої кваліфікації кримінального правопорушення від 29 квітня 2024 року (а.с.161);

- постановою про визначення органу, який буде здійснювати подальше досудове розслідування від 29 квітня 2024 року (а.с.162);

- постановою про доручення здійснення досудового розслідування слідчій групі від 29.04.2024 року (а.с.163);

- повідомленням про підозру ОСОБА_7 від 29 квітня 2024 року (а.с.163-164);

- висновком судово-психіатричного експерта №330 від 14 червня 2024 року, відповідно до якого було проведено судово-психіатричну експертизу ОСОБА_7 та встановлено, що ОСОБА_7 на даний час виявляє ознаки хронічного психічного захворювання, а саме шизофренії, параноїдної форми, прогредієнтний тип перебігу, стан медикаментозної ремісії, що не позбавляє його на даний час здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. В період часу, до якого відносяться інкриміновані йому протиправні діяння через наявний у нього психічний розлад, ОСОБА_7 не був здатен повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. На даний час ОСОБА_7 потребує застосування примусових заходів медичного характеру, не пов`язаних з госпіталізацією до психіатричного закладу з надання психіатричної допомоги. ОСОБА_7 за своїм психічним станом не здатен самостійно реалізовувати своє право на захист. ОСОБА_7 за своїм психічним станом на даний час може брати участь в проведенні з ним процесуальних дій (а.с.166-170);

- заявою ОСОБА_8 про залучення її як законного представника підозрюваного сина ОСОБА_7 (а.с.171);

- постановою про залучення законного представника підозрюваного ОСОБА_7 його матері ОСОБА_8 від 25.06.2024 року (а.с.171-172);

-постановою про залучення захисника у кримінальному провадженні за призначенням (а.с.172-173);

-довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія АВ №0472238 відносно ОСОБА_7 (а.с.179);

-повідомленням про завершення досудового розслідування від 28.06.2024 (а.с.180);

-протоколом ознайомлення з матеріалами досудового розслідування від 28.06.2024 (а.с.181).

Мотиви та оцінки суду при ухваленні вироку.

Судом досліджено вичерпний перелік доказів, які сторона обвинувачення надала у якості доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_7 .

Так, ч 6 ст 22 КПК України передбачає, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно із положеннями ст 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Диспозицією ст 85 КПК України передбачено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Суд приймає до уваги показання обвинуваченого та вважає, що винуватість обвинуваченого за встановленими судом обставинами знайшла своє підтвердження під час судового розгляду, підтверджується сукупністю зібраних по справі та досліджених у судовому засіданні доказів. Вказані докази є належними, допустимими, достовірними і достатніми для доведення винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень.

За змістом ст 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком.

Згідно п 2 ст 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно закону.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно вимогам ст 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин під час судового розгляду покладається на прокурора.

Згідно ч 1 ст 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд при розгляді кримінального провадження досліджує докази як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, аналізує їх та дає оцінку з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, зазначених у ст 368 КПК України.

Відповідно до ч 1,2 ст 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Частиною 1 ст 85 КПК України встановлено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Суд уважає зібрані по справі та представлені докази належними, допустимими, достовірними і достатніми у взаємозв`язку для правильного вирішення справи по суті, у зв`язку з чим вважає за можливе покласти їх в основу обвинувального вироку.

Ухвалюючи вирок, суд вважає за необхідне відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та відповідну практику Європейського суду з прав людини.

У Рішеннях у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року ЄСПЛ зазначив, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Так, суд вказує, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 за ч 1 ст 190 КК України підтверджується обсягом досліджених у судовому засіданні доказів, які підтверджують вину обвинуваченого у скоєному та не викликають у суду сумнівів, оскільки така доведена поза розумним сумнівом.

Оцінюючи описані досліджені у судовому засіданні докази, з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд визнає їх належними і допустимими доказами, оскільки такі докази знаходяться у об`єктивному взаємозв`язку, нічим не спростовані, передбачені як джерела доказування КПК України та зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством, а відтак суд уважає повністю доведеним факт вчинення кримінального правопорушення та винуватість ОСОБА_7 у його вчиненні.

Даючи оцінку результатам судового розгляду справи суд визнає, що винуватість ОСОБА_7 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні доведена повністю, дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч.1 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном, шляхом обману (шахрайство).

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, згідно ст 66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, що обтяжують покарання, згідно ст 67 КК України, судом не встановлені.

Призначення покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому у даній справі суд суворо дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених ч 2 ст 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У той же час згідно ст 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема, у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п. 3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

Згідно роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року(із змінами та доповненнями) «Про практику призначення судами кримінального покарання», досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали) тощо.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Передбачене ч.1 статтею 190 КК України кримінальне правопорушення у силу статті 12 указаного Кодексу є кримінальним проступком.

Обвинувачений ОСОБА_7 має професійно-технічну освіту, неодружений, не працює, проживає з батьками, за місцем проживання характеризується посередньо; не перебуває на обліку в лікаря нарколога, перебуває на обліку у лікаря психіатра; як під час скоєння інкримінованих йому дій, так і на теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання (шизофренія, параноїдна форма, стан медикаментозної ремісії, МКХ 10 F-20); не здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними, тобто є обмежено осудним; до кримінальної відповідальності притягується вперше.

З досудової доповіді, складеної Лубенським районним сектором №5 філії державної установи «Центр пробації» в Полтавській області за місцем проживання обвинуваченого вбачається, що в результаті проведення оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 проживає разом з матір`ю ОСОБА_8 , не працює, проте отримує кошти від здачі землі в оренду, підробляє в односельчан, періодично зловживає алкогольними напоями, не конфліктний, по характеру тихий, спокійний. Загальний ризик вчинення повторного кримінального правопорушення визначено як середній, загальний рівень ризику небезпеки для суспільства (у т.ч. окремих осіб) середній. Беручи до уваги інформацію, що характеризує особу, за місцем її проживання, умов її життєдіяльності, відносин у суспільстві, результати оцінки ризиків вчинення нею повторного кримінального правопорушення, а також її імовірної небезпеки для суспільства свідчать про можливе виправлення без ізоляції від суспільства обвинуваченого ОСОБА_7 .

Крім того, при визначенні покарання ОСОБА_7 суд враховує висновок судово-психіатричного експерта №330 від 14 червня 2024 року, відповідно до якого, на даний час ОСОБА_7 виявляє ознаки хронічного психічного захворювання, а саме шизофренії, параноїдної форми, прогредієнтований тип перебігу, стан медикаментозної ремісії, що не позбавляє його на даний час здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. В період часу, до якого відноситься інкриміновані йому протиправні діяння через наявний у нього психічний розлад ОСОБА_7 не був здатен повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. На даний час ОСОБА_7 потребує застосування примусових заходів медичного характеру, не пов`язаних з госпіталізацією до психіатричного закладу з надання психіатричної допомоги. ОСОБА_7 за своїм психічним станом не здатен самостійно реалізовувати своє право на захист. ОСОБА_7 за своїм психічним станом на даний час може брати участь в проведенні з ним процесуальних дій.

Відповідно до статті 20 КК України підлягає кримінальній відповідальності особа, визнана судом обмежено осудною, тобто така, яка під час вчинення кримінального правопорушення, через наявний у неї психічний розлад, не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними. Визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.

За приписами пункту 2 статті 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом, у тому числі, до осіб, які вчинили у стані обмеженої осудності кримінальні правопорушення.

Частиною 1 статті 94 КК України обумовлено, що залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: 1)надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2)госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом; 3)госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом; 4)госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку може бути застосоване судом стосовно особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільно небезпечне діяння, якщо особа за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги (частина 2 цієї ж статті).

При цьому за приписами пунктів 7, 8 Постанови Пленуму ВСУ від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» надання в примусовому порядку амбулаторної психіатричної допомоги застосовується щодо осіб, які мають психічні розлади, наявність яких є критерієм обмеженої осудності (частина 1 статті 20, частина 2 статті 94 КК України). Своєрідність зазначеної психіатричної допомоги полягає в тому, що вона надається обмежено осудним у примусовому порядку одночасно з відбуванням покарання, призначеного за вироком суду. Така допомога може надаватися особам незалежно від виду призначеного їм покарання: якщо воно пов`язане з позбавленням волі, то здійснення зазначеного примусового заходу медичного характеру покладається на медичну службу кримінально-виконавчих установ, а якщо не пов`язане - на психіатричні заклади охорони здоров`я за місцем проживання засуджених.

Відповідно до частини 2 статті 504 КК України досудове розслідування щодо осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення у стані обмеженої осудності, здійснюється слідчим, дізнавачем згідно із загальними правилами, передбаченими цим Кодексом. Суд, ухвалюючи вирок, може врахувати стан обмеженої осудності як підставу для застосування примусових заходів медичного характеру.

На підставі викладеного, виходячи з конкретних обставин кримінального провадження, враховуючи позицію учасників судового провадження та пояснення матері обвинуваченого, беручи до уваги його обмежену осудність, ставлення до скоєного та до свого хворобливого стану, його поведінку в суді, суд висновує призначити йому покарання в межах санкції ч 1 статті 190 КК України у виді пробаційного нагляду на строк 2 (два) роки та покласти на ОСОБА_7 обов`язки відповідно до ч ч 2, 3 ст 59-1 КК України.

Суд уважає, що таке покарання відповідатиме особі обвинуваченого, є пропорційним із учиненим ним діянням, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, чим сприятиме досягненню визначеної у статті 50 КК України мети загальної і спеціальної превенції, а також створить передумови для його лікування.

Зважаючи на висновок судово-психіатричного експерта, суд вважає за належне на підставі статей 20, 93, 94 КК України застосувати до обвинуваченого примусовий захід медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, який здійснювати за місцем відбування покарання у виді пробаційного нагляду.

Разом з тим, слід враховувати, що примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів.

Щодо процесуальних витрат.

Положеннями пункту 3 частини 1 статті 118 КПК України передбачено, що процесуальні витрати складаються з витрат, пов`язаних із залученням експертів. А згідно з частиною 2 статті 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Сторона обвинувачення підтвердила доказами, що держава Україна, з ініціативи сторони обвинувачення, понесла витрати на проведення експертиз на загальну суму 6058 гривень 24 копійки.

Суд враховує правовий висновок, наданий Об`єднаною палатою ККС ВС у постанові від 12 вересня 2022 року (справа №203/241/17) за яким: процесуальні витрати понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, зокрема документально підтверджені витрати на проведення експертизи, необхідно стягувати з особи, відносно якої здійснювалось кримінальне провадження, у разі: 1) ухвалення щодо неї обвинувального вироку; 2) у разі залучення експерта саме стороною захисту.

Тому зважаючи на це, і оскільки суд ухвалив обвинувальний вирок, але експертів було залучено стороною обвинувачення, а не стороною захисту, заявлені процесуальні витрати, розподілу не підлягають. А інші витрати не заявлені.

Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 не застосовувався та підстав для його обрання до набрання вироком законної сили судом не встановлено, відповідних клопотань стороною обвинувачення не заявлено.

Щодо цивільного позову заявленого у кримінальному провадженні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Щодо речових доказів

Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст 100 КПК України.

Керуючись статтями 369-371, 373, 374, 504, 615 КПК України, суд

у х в а л и в :

Визнати винуватим ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.190 КК України та призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду на строк 2 (два) роки.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 59-1 КК України, покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

4) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Початок строку покарання у виді пробаційного нагляду слід обчислювати з дня постановки ОСОБА_7 на облік уповноваженим органом з питань пробації.

На підставі ст.ст. 20, 93, 94,96 КК України застосувати до ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку за місцем відбування покарання.

Речові докази :

- мобільний телефон марки Xiaomi Redmi Note 6 Pro, який переданий до камери зберігання речових доказів при СПД №2 ВП №1 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області після набрання вироком суду законної сили повернути потерпілій ОСОБА_11 ;

- бензопилу марки: «Світязь» модель БП-5200/2 з шиною та відповідним цепом, яка передана до камери зберігання речових доказів при СПД №2 ВП №1 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області, після набрання вироком суду законної сили повернути законному власнику;

- бензопилу марки: «Sturm» модель GC 99456, яка передана до камери зберігання речових доказів при СПД №2 ВП №1 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області, після набрання вироком суду законної сили повернути законному власнику.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз у розмірі 6058 грн 24 коп.

Вирок може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Чорнухинський районний суд Полтавської області на протязі тридцяти днів з дня проголошення вироку .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги , якщо таку скаргу не було подано . У разі подання апеляційної скарги вирок , якщо його не скасовано , набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції .

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку . Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення .

Суддя ОСОБА_1