провадження № 1-кп/619/561/24
ВИРОК

іменем України

30 грудня 2024 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області

у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження № 0001214 від 10.10.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Козача Лопань, Дергачівського району, Харківської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, інваліда 3 групи, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

встановив:

19.06.2024 приблизно о 10 год 00 хв, громадянин ОСОБА_4 прийшов до підвального приміщення будівлі селищної ради за адресою: Харківська область, с-ще Козача Лопань, вул. Перемоги, буд. 1, для отримання гарячого обіду. Дочекавшись своєї черги ОСОБА_4 отримав обід та попрямував на вихід з підвального приміщення.

3 лівої сторони від вихідних сходів ОСОБА_4 побачив мобільний телефон торгівельної марки «TECNO», моделі «POP 5 LTE», imei № НОМЕР_1 , imei №2 НОМЕР_2 , який належить гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка попередньо залишила його без нагляду на зарядці. В цей час у ОСОБА_4 виник раптовий умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна.

Так, ОСОБА_4 впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправність, суспільну небезпечність та кримінально-протиправні наслідки своїх дій, свідомо бажаючи настання таких наслідків, з метою власного збагачення за рахунок злочинної діяльності, та реалізуючи раптово виниклий умисел на таємне викрадення чужого майна, розуміючи, що відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану», затвердженого Верховною Радою України 24.02.2022 (№2102-IX), відповідно до пункту N? 31 частини першої статті 85 Конституції України та статті 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» по всій території України введено військовий правовий режим воєнного стану», у зв?язку з військовою агресією російської федерації проти України, шляхом вільного доступу, викрав мобільний телефон торгівельної марки «TECNO», моделі «POP 5 LTE», imei № НОМЕР_1 , imei № 2 НОМЕР_2 .

В подальшому ОСОБА_4 разом з викраденим майном з місця вчинення злочину зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд. Таким чином вищевказаними діями ОСОБА_4 заподіяв потерпілій ОСОБА_5 згідно з висновком судової товарознавчої експертизи від 28.10.2024, матеріального збитку на суму 3 733,20 гривень.

Своїми діями ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю та підтвердив факт і обставини його вчинення, так, як це зазначено вище та зазначив, що щиро розкаюється у вчиненому.

Оскільки учасники судового розгляду не заперечували, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються, та з урахуванням вимог ч. 4 ст. 349 КПК України, обмежився допитом обвинуваченого, дослідженням даних, які характеризують його особу.

Водночас судом з`ясовано, чи правильно розуміє обвинувачений зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності його позиції, а також роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєнні зазначеного злочину доведена у повному обсязі і підтверджується доказами, які є в матеріалах кримінального провадження і обвинуваченим не оспорюються.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України щире каяття визнається обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому.

Обставин, які б обтяжували покарання, відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Так, згідно з роз`ясненнями, які містить п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (в редакції Постанови Верховного Суду № 8 від 12.06.2009), суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд відповідно до вимог ст. 65 КК України бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, який являється тяжким злочином, наслідки, що настали, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують покарання, водночас, призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин та попередження нових злочинів.

Вивченням даних про особу ОСОБА_4 установлено, що він раніше не судимий, є інвалідом 3 групи, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

За таких обставин справи, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції частини цієї статті.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру, він ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Враховуючи дані про особу винного, ставлення ОСОБА_4 до скоєного, який щиро розкаявся у вчиненому, повернув викрадене майно, позов не заявлявся, потерпіла претензій немає, суд вважає можливим виправлення обвинуваченого без відбування покарання, зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком та застосовує ст. 75 КК України. На період випробувального терміну суд покладає на нього обов`язки, для його виправлення.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Згідно зі ст. 124 КПК України суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта в сумі 1 514,56 грн за проведення Національним науковим центром «Інститут судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса» експертизи.

Керуючись ст. 368, 370, 374, 376, 377 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового терміну в 2 (два) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України, на період іспитового строку покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 у вигляді домашнього арешту до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати за проведення Національним науковим центром «Інститут судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса» експертизи у сумі 1 514 ( одна тисяча п`ятсот чотирнадцять ) гривень 56 копійок.

Арешт майна, який накладено згідно з ухвалою слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 16.10.2024 (справа № 619/1055/24) - скасувати.

Речовий доказ: - мобільний телефон торгівельної марки «TECNO», моделі «POP 5 LTE», imei № НОМЕР_1 , imei № 2 НОМЕР_2 вважати повернутим згідно з розпискою від 15.11.2024 - потерпілій ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим у той же строк з моменту вручення копії вироку.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченому. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1