Номер провадження 11-сс/816/595/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - тримання під вартою
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 25 жовтня 2024 року, якою відносно підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави,-

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Четвертого СВ ( з дислокацією у м. Сумах) ТУ ДБР, розташованого у місті Полтаві, перебуває кримінальне провадження № 0002024 від 23 жовтня 2024 року, в якому ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

У рамках досудового розслідування даного кримінального провадження, старший слідчий Четвертого СВ ( з дислокацією у м. Сумах) ТУ ДБР, розташованого у місті Полтаві ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення розміру застави.

Вказане клопотання слідчого вмотивовано обґрунтованістю пред`явленої ОСОБА_6 підозри та наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, запобігти яким шляхом застосування до останнього більш м`яких запобіжних заходів, неможливо.

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 25 жовтня 2024 року клопотання слідчого, задоволено.

Застосовано до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 22 грудня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

У задоволенні клопотання сторони захисту про відмову в застосуванні запобіжного заходу, відмовлено за необґрунтованістю.

Не погодившись зі вказаним судовим рішенням, захисник підозрюваного ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 звернулася до апеляційного суду зі скаргою, відповідно якої просить змінити ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 25 жовтня 2024 року в частині не визначення розміру застави.

Визначити розмір застави в 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 90840 грн.

У разі внесення застави та після звільнення ОСОБА_6 , з-під варти, покласти на підозрюваного наступні обов`язки: 1) прибувати за кожною вимогою до суду; 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу суду; 3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; 4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади документи, що дають право на перетин кордону України.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, захисник зазначає про те, що жоден ризик, передбачений ст. 177 КПК України та зазначений у клопотанні слідчого, прокурором не доведено та слідчим суддею не встановлено.

Доводи прокурора про те, що ОСОБА_6 є військовослужбовцем військ спеціального призначення та на нього покладаються більш відповідальні завдання, чим у інших військах, не є ризиком у розумінні ст. 177 КПК України, оскільки дані обставини свідчать лише про віднесення даного військовослужбовця до певного роду військ та не може бути підставою для визначення чи буде підозрюваний переховуватися від органів досудового розслідування чи ні.

Разом з тим, ОСОБА_6 раніше не судимий, добровільно погодився поїхати до ДБР для вирішення питання, де був затриманий в порядку ст. 208 КПК України, що свідчить про відсутність в останнього наміру переховуватися.

Всі свідки вже допитані слідчим та є особами, на яких ОСОБА_6 не зможе жодним чином вплинути (командир, інші військовослужбовці).

Не можливість визначення розміру застави, слідчим суддею не було належним чином обґрунтовано та не враховано, що ОСОБА_6 захищав Україну ще з період АТО у 2016-2017 роках, є учасником бойових дій, практично з перших днів широкомасштабного вторгнення РФ в Україну, добровільно мобілізований та перебуває на захисті батьківщини з 28 лютого 2022 року.

Вище зазначене свідчить про позитивну репутацію ОСОБА_6 та дає підстави для обрання альтернативи тримання під вартою, що відповідатиме меті кримінального провадження та сприятиме захисту інтересів країни, адже військовослужбовець має значні навички та досвід ведення бойових дій.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, апелянт зазначає про те, що повний текст оскаржуваного судового рішення був складений лише 29 жовтня 2024 року. Відповідно апелянту знадобився певний час для ознайомлення з оскаржуваною ухвалою, обґрунтування правової позиції та підготовки апеляційної скарги.

Про призначення даного кримінального провадження до апеляційного розгляду його учасники були повідомлені завчасно, у передбачений законом спосіб, і до його початку, прокурор ОСОБА_9 звернувся із заявою, в якій просить здійснити розгляд апеляційної скарги захисника підозрюваного у його відсутність.

Захисник підозрюваного ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явилася, заяв про відкладення апеляційного розгляду на інший день, не подавала.

Враховуючи наявність вищевказаної заяви, а також, що учасники провадження повідомлені про час, день та місце розгляду справи належним чином, наявні підстави для здійснення апеляційного розгляду без їх участі, що узгоджується з вимогами ч. 4 ст. 405 КПК України, а тому, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Заслухавши доповідь головуючого - судді, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до п. 1-1 ч. 2 ст. 395 КПК України, апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, - протягом п`яти днів з дня її оголошення Відповідно до ч. 1 ст. 117 КПК України, пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що 25 жовтня 2024 року слідчий суддя обмежився складанням та проголошенням лише резолютивної частини ухвали, а повний текст ухвали було виготовлено 29 жовтня 2024 року.

Відповідно штампу вхідної кореспонденції Сумського апеляційного суду, апеляційну скаргу адвокат ОСОБА_7 подала 01 листопада 2024 року.

Зважаючи на вказані обставини та оскільки виготовлення обґрунтованої апеляційної скарги потребує ознайомлення зі змістом оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що строк апеляційного оскарження в даному випадку захисником ОСОБА_7 пропущений із поважних причин і підлягає поновленню.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , то колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На переконання колегії суддів, при вирішення питання щодо застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу, вищезазначених вимог Закону слідчий суддя дотримався в повному обсязі.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що під час перевірки вмотивованості поданого слідчим клопотання, слідчим суддею було встановлено, що у кримінальному провадженні № 0002024 від 23 жовтня 2024 року, 24 жовтня 2024 року ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

Обґрунтованість вказаної підозри була встановлена слідчим суддею з врахуванням наданих органом досудового розслідування доказів, а саме: витягу із бойового наказу № 1/7/9дск від 23 жовтня 2024 року командира тактичної групи 41 про виконання бойового завдання, до особового складу 1 штурмової штурмового загону тактичної групи 41; витягу із наказу командиру ВЧ НОМЕР_1 (по строковій частині) № 213 від 12 жовтня 2024 року; витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по строковій частині) № 166 від 01 вересня 2024 року; медичної характеристики на старшого солдата ОСОБА_6 ; службової характеристики старшого солдата ОСОБА_6 ; протоколу огляду від 24 жовтня 2024 року; протоколів допиту свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 від 23 жовтня 2024 року, які об`єктивно зв`язують підозрюваного із вчиненням кримінального правопорушення та є достатніми на даній стадії провадження.

Слідчий суддя на даному етапі провадження не вирішує питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. На підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, слідчий суддя повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів, що і зроблено під час розгляду клопотання слідчого.

При цьому, перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на спростування доводів апелянта, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов вірного висновку про наявність ризиків, передбачених п. 1, п. 3, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

На думку суду апеляційної інстанції, ризик переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду є підтвердженим, оскільки тяжкість ймовірного покарання можна вважати істотним фактором на підтвердження цього ризику. При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Так, у § 76 рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000р, у рішенні ЄСПЛ «Смірнова проти Росії» (Smirnova v. Russia № 71362/01 від 21.07.2003), суд зазначив, що при визначенні ризику переховування обвинуваченого від правосуддя потрібно враховувати особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування. Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

Так, про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчать ті обставини, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за скоєння якого передбачено зокрема покарання у виді позбавлення волі на строк від 05 до 10 років, тому існує ймовірність того, що підозрюваний, перебуваючи на волі може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, що ускладнить своєчасному виконанню процесуальних рішень.

Добровільне прибуття підозрюваного до слідчого відділу не може свідчити про відсутність в підозрюваного наміру в подальшому переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків у кримінальному провадженні слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом, тому доводи захисника в цій частині також є необґрунтованими.

Тому є вагомі підстави вважати, що у разі застосування до підозрюваного альтернативного по відношенню до тримання під вартою запобіжного заходу, не пов`язаного з виключними запобіжниками у комунікації та його переміщеннях, останній зможе здійснити незаконний вплив на свідків з метою зміни наданих ним показань під час досудового розслідування, у судовому засіданні під час їх допиту, для уникнення від кримінальної відповідальності за скоєний злочин.

В обґрунтування існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів зазначає про те, що підозрюваний являється військовослужбовцем за призовом під час мобілізації, тому у разі не застосування до нього запобіжного заходу у виді під вартою останній може вчинити інше кримінальне правопорушення, що унеможливить виконання ним покладених кримінальним процесуальним Законом України обов`язків та порушить принципи визначені ст. 2 КПК України, розумні строки досудового розслідування.

Враховуючи вищезазначене, а також характер злочину, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_6 , слідчий суддя дійшов вірного висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого та застосування до останнього запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою, з чим погоджується і колегія суддів, оскільки доводами клопотання доведена неможливість застосування стосовно останнього більш м`якого запобіжного заходу.

До того ж, колегія суддів звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду та інші обставини, на які Європейський суд з прав людини посилався у своїх рішеннях (рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991р.).

Колегія суддів ставиться критично до тверджень захисника щодо не доведеності ризиків та не підтвердження їх існування, оскільки відомості, що є наявними в матеріалах кримінального провадження свідчать про протилежне.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи, при цьому КПК не вимагає доказів того, що вона обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів можливості їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Відповідно до ст.178 КПК України колегія суддів, ураховуючи вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому тяжкого злочину, пов`язаного з відкритою відмовою виконувати наказ начальника, вчинене в умовах воєнного стану, що має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, зумовлений створенням загрози заподіяння тяжких і невідворотних наслідків невизначеному колу осіб, зниженням рівня бойової готовності військової частини, дані про особу підозрюваного та його поведінку в їх сукупності, вважає, що лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку останнього, що також убачається з положень ч.8 ст.176 КПК України, в силу яких під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст.402 КК України, застосовується виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

З огляду на викладене вище, слідчий суддя, в ході прийняття рішення про застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, перевірив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування виняткового запобіжного заходу, й зазначені обставини підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими слідчим суддею доказами.

На цьому етапі розслідування лише такий запобіжний захід зможе дієво запобігти ризикам, доведеним стороною обвинувачення під час розгляду клопотання.

Абзацом 3 ч.4 ст.183 КПК України визначено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого, в тому числі ч.4 ст.402 КК України.

Ураховуючи встановлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України, обставини інкримінованого ОСОБА_6 тяжкого злочину в умовах воєнного стану, пов`язані з грубим ігноруванням підозрюваним покладених на нього обов`язків, наведені вище обставини, передбачені ст.178 КПК України, тому не визначення слідчим суддею при постановленні оскаржуваної ухвали розміру застави останньому, як наслідок, є правильним.

Доводи апеляційної скарги про те, що підозрюваний ОСОБА_6 є учасником бойових дій, захищає країну з 28 лютого 2022 року, має стійкі соціальні зв`язки, раніше не судимий, колегія суддів вважає такими, що не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризикам, а вказані доводи не є обґрунтованим та не впливають на висновки слідчого судді.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому, вказане судове рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404,405,407,422 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити захиснику підозрюваного ОСОБА_6 - адвокату ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 25 жовтня 2024 року.

Ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 25 жовтня 2024 року, якою відносно підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4