Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 641/97/22
Провадження № 1-кп/553/235/2025
У Х В А Л А

Іменем України

16.04.2025м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №0001526 від 07.12.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Ленінського районного суду м. Полтави перебуває кримінальне провадження №0001526 від 07.12.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України.

Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у тому що, 06.12.2021 року приблизно о 17.00 годині, перребуваючи за адресою: м. Харків, бульвар Жасміновий, буд.14А, 4 під`їзд, маючи умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, діючи умисно та протиправно повторно з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, шляхом відкриття вікна, проник до підвального приміщення, де зберігається майно, належне КП «Жилкомсервіс», зняв з петель металеві двері, вагою 45 кг, вартістю згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи 334,35 грн. та скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає направився до виходу із під`їзду, витягував металеві двері з підвального приміщення, тим самим намагався таємно викрасти їх, однак, не довів свій злочинний намір до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був зупинений ОСОБА_5 , яким у подальшому було викликано співробітників поліції.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням до іншого приміщення.

Прокурор у судовому засіданні, просила закрити провадження у справі у зв`язку із набранням чинності 09.08.2024 року Законом №3886-ІХ, яким підвищилась межа, з якої настає кримінальна відповідальність за крадіжку, тобто фактично втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечував про факти вчинення ним викрадення чужого майна, зазначені в обвинувальному акті та не заперечував проти закриття кримінального провадження у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

При цьому обвинуваченому роз`яснено, що вказана підстава для закриття провадження у справі є нереабілітуючою, тому обвинувачений має право на продовження судового розгляду у загальному порядку, зокрема доводити свою невинуватість в інкримінованому йому діянні. Обвинувачений не бажає продовжувати судовий розгляд та просив закрити кримінальне провадження.

Потерпілий, належним чином повідомлений про день та час розгляду кримінального провадження, в судове засідання не з`явився.

Суд, вислухав думку учасників кримінального провадження, дослідив матеріали кримінального провадження, прийшов до наступних висновків.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 479-2 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 4-1 ч. 1 ст.284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

Обвинувачений не заперечує проти закриття кримінального провадження у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За змістом ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Згідно з ч.ч.1, 3, 6 ст. 3 КК України, законодавство України про кримінальну відповідальність становить Кримінальний кодекс України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права.

Кримінальна протиправність діяння, а також його караність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки цим Кодексом.

Зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX (далі Закон №3886-ІХ), який набрав чинності 09.08.2024 року, встановлено, що дії щодо викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян є дрібною крадіжкою, за яку настає відповідальність за ст.51 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Таким чином, відповідно до вказаного Закону, дрібною крадіжкою, за яку передбачено адміністративну відповідальність, є крадіжка, розмір якої не перевищує 2 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Пункт 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового Кодексу України передбачає, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп.169.1.1 п.169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Згідно з пп.169.1.1 п.169.1 ст. 169 Податкового кодексу України, податкова соціальна пільга (неподатковий мінімум доходу громадян) дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2021 становив 2270,00 грн., тобто неоподаткований мінімум доходів громадян становить 1135,00 грн. на 2021 рік, а 2 неоподатковуваних мінімуми становить 2270,00 грн.

Отже, крадіжка майна у 2021 році вартістю до 2270,00 грн. включно, є адміністративним правопорушенням.

За загальним правилом, закріпленим у ч.2 ст. 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні до втрати цією нормою чинності.

Частина 7 ст.42 Закону України «Про правотворчу діяльність», у разі викладення структурного елемента нормативно-правового акта в новій редакції попередня його редакція втрачає чинність з дня набрання чинності новою редакцією цього структурного елемента.

Таким чином, внесені законодавцем зміни про кримінальну відповідальність призвели до часткової декриміналізації діяння, і дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_4 обвинувачується у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, поєднана з проникненням до іншого приміщення, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, який був вчинений 06.12.2021 року на суму 334,35 грн., що є менше ніж сума необхідна для кваліфікації діяння як крадіжка, за яку настає кримінальна відповідальність.

Пунктом 4-1 частини 1 статті 284 КПК України визначено, що кримінальне провадження закривається, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Суд вважає, що оскільки Законом №3886-ІХ підвищилась межа, з якої настає кримінальна відповідальність за крадіжку, то вказані обставини є у даному випадку підставою для закриття кримінального провадження за п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Враховуючи, що кримінальне провадження підлягає закриттю, потреба в арешті речових доказів в подальшому відпала, суд вважає за необхідним скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13.12.2021 року (справа №641/9659/21) на металеві двері синього кольору.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Оскільки, кримінальне провадження підлягає закриттю, суд вважає, що витрати на залучення експертів в сумі 686,48 грн. слід віднести на рахунок держави,

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.284, 369, 371, 372, 376, 479-2 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Кримінальне провадження №0001526 від 07.12.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, - закрити на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13.12.2021 року (справа №641/9659/21) на металеві двері синього кольору.

Речові докази: металеві двері синього кольору, вилучені в ході огляду місця події 06.12.2021 року, та які передані на зберігання під розписку представнику потерпілого, - повернути потерпілому КП «Жилкомсервіс» ().

Процесуальні витрати на залучення експерта покласти за рахунок держави.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ця ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиОСОБА_1