Номер справи 703/1691/25
УХВАЛА

02 квітня 2025 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду у м. Сміла кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.02.2025 під №0000070

про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженець м. Сміла Смілянського району Черкаської області, працює слюсарем на ПрАТ «Спектр-Сміла», який зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 , не судимий

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України

у с т а н о в и в :

У провадженні Смілянського міськрайонного суду Черкаської області перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор, з позицією якого погодилися потерпілий, обвинувачений та його захисник, заявила про можливість призначення кримінального провадження до судового розгляду у відкритому судовому засіданні, зважаючи на його підсудність Смілянському міськрайонному суду Черкаської області та відсутність підстав для закриття чи зупинення провадження.

Суд, заслухавши учасників кримінального провадження, приходить до наступного.

Частиною 1 статті 315 КПК України передбачено, що якщо під час підготовчого судового засідання не будуть встановлені підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини третьої статті 314 цього Кодексу, суд проводить підготовку до судового розгляду.

Кримінальне провадження належить до підсудності Смілянського міськрайонного суду відповідно до ч. 1 ст. 32 КПК України, істотних порушень вимог КПК України при складанні обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, які б перешкоджали призначенню обвинувального акту до судового розгляду, судом не встановлено, підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини 3 ст. 314 КПК України відсутні, а тому суд дійшов висновку про необхідність призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Відповідно до вимог ст. 27 КПК України кримінальне провадження слід здійснювати у відкритому судовому засіданні, а згідно з приписами ч. 1 ст. 31 КПК України - суддею одноособово. Отже пов`язані з підготовкою до судового розгляду кримінального провадження питання, що передбачені ст. 315 КПК України вирішені, підготовчі дії виконані, тому перешкоди для призначення судового розгляду відсутні.

Під час підготовчого судового засідання прокурор звернулася із письмовим клопотанням про продовження застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

ОСОБА_5 , обвинувачується в тому, що він 31.01.2025 близько 23-40 год, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем «Ауді» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Тараса Шевченка в м. Сміла Черкаського району Черкаської області, від вулиці Павлова, по напрямку до вул. Ю.Пасхаліна, на відстані 9 м від вул. Залізничної, в порушення вимог п. 12.3, 12.4 ПДР України, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, внаслідок чого допустив зіткнення із припаркованим автомобілем «Рено» д.н.з. НОМЕР_2 , за кермом якого перебував ОСОБА_4 та якому внаслідок дорожньо-транспортної події були завдані тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Ухвалою слідчого судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03.02.2025 ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту, до 03.04.2025 включно.

Клопотання обґрунтоване тим, що причетність ОСОБА_5 до вчинення вказаного кримінального правопорушення підтверджена зібраними у кримінальному провадженні доказами, існують ризики, передбачені п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, які полягають в тому, що у разі визнання обвинуваченого ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, йому може бути призначене покарання у виді позбавлення волі, а це може стати підставою та мотивом для його ухилення від суду. Перебуваючи на волі, обвинувачений може чинити спроби незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, які судом не допитані, з метою схилити їх до дачі неправдивих показань, щоб зменшити або взагалі уникнути відповідальності за вчинений злочин, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Захисник, позицію якого підтримав обвинувачений та потерпілий, проти задоволення клопотання прокурора заперечували, оскільки ризики в поведінці обвинуваченого не доведені, останній не ухилявся від покладених на нього процесуальних обов`язків, навпаки, активно сприяв досудовому слідству та має міцні соціальні зв`язки.

Розглянувши заявлене клопотання, заслухавши сторони кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одними із заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи (п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України).

Відповідно до ст. 132 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Оцінці судом на зазначеній стадії кримінального провадження підлягають характер, тяжкість та наслідки кримінального правопорушення, а також наявність та/або продовження існування наведених прокурором ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження. Санкцією частини статті передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від трьох до п`яти років.

Клопотання сторони обвинувачення обґрунтоване посиланням на ч. 2 ст. 181 КПК України про те, що домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі, а також на наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У розумінні практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення хоча і не є самостійною підставою для позбавлення особистої свободи, проте, у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року, ЄСПЛ зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Ризик переховування від органу досудового розслідування/суду обумовлюється, серед іншого, можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання.

Оцінюючи даний ризик щодо ОСОБА_5 , суд звертає увагу на наявність в нього достатньо міцних соціальних зв`язків, що полягають в наявності постійного місця проживання, перебування в шлюбі, навчання у вищому навчальному закладі на денній формі навчання, офіційне працевлаштування, позитивні характеристики. Вказані обставини в сукупності не дають вбачати ризик ухилення від суду в поведінці обвинуваченого.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків та потерпілого слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками та потерпілими у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.

За таких обставин, ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та їх дослідження, крім випадків неможливості отримання безпосередньо судом таких показань внаслідок обставин, пов`язаних із введенням воєнного стану на території України.

В силу вимог ст. 290 КПК України, сторона захисту, у тому числі обвинувачений, отримали доступ до матеріалів досудового розслідування, ОСОБА_5 обізнаний про перелік свідків та потерпілого у кримінальному провадженні, їх особисті дані. При цьому приймається до уваги, що на даний час в справі здійснюється підготовче провадження, відтак судом дослідження доказів, в тому числі і допити потерпілого, свідків не здійснено.

Таким чином, ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжує існувати, хоча не вбачається, що він є високим.

Водночас, суд критично відноситься до доводів сторони обвинувачення про те, що обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки такий не підкріплений об`єктивними обставинами, у зв`язку із чим даний ризик не доведений.

Згідно із ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

За таких обставин суд вважає, що прокурором не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику зазначеному у клопотанні, відтак вважає за можливе застосувати більш м`який запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, поклавши на обвинуваченого обов`язки з числа передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Крім того, в судовому засіданні захисником обвинуваченого заявлене клопотання про часткове скасування арешту майна, а саме автомобіля «Ауді» д.н.з. НОМЕР_1 , шляхом надання володільцю майна, обвинуваченому ОСОБА_5 можливості розпоряджатися ним, змінивши лише місце його зберігання.

Клопотання обґрунтоване тим, що при накладенні арешту на вказаний автомобіль, законний володілець був обмежений у праві розпоряджатися ним, оскільки автомобіль зберігається на штрафмайданчику, був арештований на час проведення судових експертиз. На даний час всі належні експертні дослідження виконані, необхідності в зберіганні автомобіля саме на штрафмайданичику немає. Передання автомобіля на відповідальне зберігання обвинуваченому жодним чином не перешкоджатиме розгляду кримінального провадження, а його зберігання у тому вигляді, в якому він перебуває після дорожньо-транспортної пригоди, однак в місці, де створені належні умови, сприятиме дотриманню балансу майнових інтересів сторін, не становитиме для обвинуваченого надмірного індивідуального тягаря.

Прокурор проти задоволення клопотання заперечувала, однак задоволення клопотання було підтримане потерпілим.

Розглянувши заявлене клопотання та заслухавши сторони кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.

Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавленні за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження (ч.2 ст.131, ч.1 ст.170 КПК України).

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Як вбачається із наявних на даній стадії матеріалів кримінального провадження, автомобіль «Ауді» д.н.з. НОМЕР_1 арештований за ухвалою слідчого судді Смілянського міськрайонного суду від 05.02.2025, визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні та знаходиться на зберіганні у ВП №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області, використовувався під час проведення судових експертиз, що не заперечується сторонами.

Судом встановлено, що автомобіль перебуває в пошкодженому стані, належить третій особі, обвинувачений використовує його на підставі довіреності.

Водночас, в даному кримінальному провадженні ще не розпочато судовий розгляд, відтак докази, зокрема речові докази, одним із яких згідно обвинувального акту є автомобіль, судом не досліджувалися.

За переконанням суду, надання обвинуваченому можливості змінити місце зберігання майна, повністю нівелює значення вказаного заходу забезпечення кримінального провадження, створює додатковий ризик у поведінці обвинуваченого, а саме можливість зміни предмету, що є речовим доказом у кримінальному провадженні та який не досліджений судом.

Зберігання автомобіля в органі Національної поліції, виключає такий ризик повністю, оскільки автомобіль пошкоджений, не може в такому вигляді використовуватися власником або володільцем тому це не створює значного дисбалансу майнових прав обвинуваченого.

Крім того, зважаючи на обставину, що законним власником автомобіля є третя особа, не виключається пред`явлення нею вимог щодо передачі автомобіля в її володіння, що може створювати перешкоду судовому розгляду.

Отже, за переконанням суду, на даний час відсутні підстави для скасування арешту майна та клопотання заявлене стороною захисту передчасно.

Керуючись ст. 170, 177, 178, 181, 193, 194, 199, 309, 314, 314-1, 372 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, призначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 12-30 год 11.04.2025 в приміщенні Смілянського міськрайонного суду Черкаської області за адресою м. Сміла, вул. Соборна, 94.

Розгляд кримінального провадження здійснювати суддею одноособово.

У судове засідання викликати учасників судового провадження.

В задоволенні клопотання прокурора про продовження застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді домашнього арешту відмовити.

Застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 у період строку дії запобіжного заходу наступні обов`язки:

1) прибувати за кожною вимогою до прокурора, слідчого судді, суду;

2) повідомляти прокурора, суд про зміну свого місця проживання/роботи/навчання;

3) утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілим у даному кримінальному провадженні.

Строк дії ухвали в частині покладення на обвинуваченого обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, складає два місяці, до 02.06.2025 включно.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Контроль за виконанням ухвали покласти на процесуального керівника у кримінальному провадженні.

Ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

В задоволенні клопотання обвинуваченого та його захисника про часткове скасування арешту майна відмовити.

Ухвала в частині відмови в скасуванні арешту майна може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складений 04.04.2025.

Головуючий ОСОБА_1