КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

представника власника майна ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного судуміста Києва від 04 березня 2025 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 04.03.2025 задоволено клопотання слідчого в ОВС 2 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_7 , погоджене прокурором другого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , та накладено арешт на майно, яке було виявлено та вилучено під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: грошові кошти у сумі 10 150 доларів США, 1 400 євро, 5 500 гривень.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк на оскарження ухвали, скасувати ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту на грошові кошти в сумі 10 150 доларів США та зобов`язати слідчого або іншу уповноважену особу ГСУСБ України повернути грошові кошти в сумі 10 150 доларів США.

Обґрунтовуючи причини пропуску строку на апеляційне оскарження, апелянт вказував на те, що оскаржувана ухвала постановлена без

_____________________________________________________________________________

Справа № 761/8149/25 Слідчий суддя - ОСОБА_10

Апеляційне провадження № 11-сс/824/2629/2025 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

повідомлення та участі власника майна, а копію ухвали слідчого судді було отримано 06.03.2025 року.

В апеляційній скарзі представник власника майна посилався на те, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 17.02.2025 про дозвіл на обшук було чітко визначено перелік речей та документів, які підлягають вилученню у разі їх виявлення, та дозвіл на вилучення грошових коштів ухвалою слідчого судді не надавався.

Вилучені під час обшуку грошові кошти належать не лише підозрюваному ОСОБА_9 , а й частково його сину - ОСОБА_6 . 24.01.2025 ОСОБА_6 продав належний йому на праві власності автомобіль BMW 540 за 1 700 000 грн., та частину з цих коштів, а саме 10 150 США, зберігав у сейфі батька, з яким на даний час проживає.

Вилучені грошові кошти повинні були бути направлені на лікування ОСОБА_6 після травми, отриманої в ДТП, а тому їх вилучення позбавляє власника якісного лікування і відновлення.

Оскаржувана ухвала не містить посилання на обставини, які б свідчили про відповідність вилученого майна критеріям речових доказів, визначеним ст. 98 КПК України.

Крім того, в апеляційній скарзі представник власника майна зазначав, що прокурором порушено строки подання клопотання, передбачені ч. 5 ст. 171 КПК України, оскільки клопотання зареєстровано в суді лише 25.02.2025, тоді як обшук проведено 20.02.2025.

Прокурор у визначений час та дату судового розгляду в судове засідання повторно не прибув, про час, дату та місце апеляційного розгляду був повідомлений завчасно та належним чином, клопотань про відкладення судового розгляду не подавав, та про причини неявки суду не повідомив.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 172, ч. 4 ст. 405 КПК України, заслухавши думку представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , який не заперечував проти здійснення судового розгляду без участі прокурора, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності прокурора.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог пункту 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що клопотання слідчого про арешт майна розглянуто без виклику та у відсутності ОСОБА_6 або його представника.

Згідно наявної у справі розписки, копію оскаржуваної ухвали представник ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 отримав 06.03.2025.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу подано представником третьої особи 10.03.2025 в строк, передбачений абзацом 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, а відтак не вбачає підстав для вирішення питання про поновлення строку апеляційного оскарження.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, ГСУ СБ України, за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000356 від 22.04.2024 за підозрою ОСОБА_9 , ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Згідно даних клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_9 , будучи громадянином України та фактичним власником ТОВ «КИЇВ-ДЕЛЬФІН» (), у власності якого перебуває земельна ділянка, розташована за адресою: Автономна Республіка Крим, м. Алушта, вул. Горького, 7-Д, на якій, в свою чергу, розташований дельфінарій, у невстановленому місці та у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 16.12.2014, усвідомлюючи та будучи свідком здійснення Російською Федерацією (далі - РФ) окупації АРК і створення підконтрольних РФ державних органів і структур, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями, з особистих корисливих мотивів, з метою завдання шкоди Україні, бажаючи надавати допомогу державі-агресору шляхом реалізації і підтримки рішень та дій держави-агресора та окупаційної адміністрації держави-агресора, а також передачі матеріальних ресурсів, вирішив продовжити здійснювати фінансово-господарську діяльність, пов`язану із функціонуванням дельфінарію на території м. Алушта АРК.

Зокрема, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 та інші невстановлені особи, за викладених у клопотанні обставин, в період з 26.01.2023 по 17.04.2024 добровільно передали матеріальні ресурси представникам держави-агресора та її окупаційній адміністрації, а саме: «УФК по Республике Крым (Отдел вневедомственной охраны по городскому округу Ялта-ФФГКУ» Управления вневедомственной охраны войск национальной гвардии ФРК)» (ИНН/КПП /910343001) та «Филиалу ФГУП «ОХРАНА» Росгвардии по Республике Крым» (ИНН/КПП /910243001).

Сукупно з часу запровадження в Україні кримінальної відповідальності за пособництво державі-агресору у період часу з 01.01.2023 по 17.05.2024 співучасниками, з метою підтримки рішень держави-агресора та завдання шкоди Україні, добровільно передано матеріальних ресурсів представникам держави-агресора та окупаційній адміністрації (в тому числі податкових платежів, оплати комунальних послуг, платежів до т.зв. органів місцевої влади) на загальну суму 5 478 865, 04 російських рублів.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 20.02.2025 надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно даних протоколу обшуку від 20.02.2025, цього ж дня проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено комп`ютер, мобільний телефон, та грошові кошти у сумі 10 150 доларів США, 1 400 євро, 5 500 гривень.

Постановою слідчого ГСУ СБ України ОСОБА_7 від 20.02.2025 вилучені в ході обшуку грошові кошти у сумі 10 150 доларів США, 1 400 євро, 5 500 гривеньвизнані речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000356 від 22.04.2024.

20.02.2025 у межах вказаного кримінального провадження ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні громадянином України за попередньою змовою групою осіб умисних дій, спрямованих на допомогу державі-агресору (пособництві) окупаційній адміністрації держави-агресора, з метою завдання шкоди Україні шляхом: реалізації і підтримки рішень та дій держави-агресора та окупаційної адміністрації держави-агресора, та передачі матеріальних ресурсів представникам держави-агресора та її окупаційній адміністрації, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України.

21.02.2025 слідчий в ОВС 2 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_7 звернулася до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва із клопотанням, погодженим прокурором другого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 ,про накладення арешту на майно, яке було виявлено та вилучено під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: грошові кошти у сумі 10 150 доларів США, 1 400 євро, 5 500 гривень.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 04.03.2025 задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на майно, яке було виявлено та вилучено під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: грошові кошти у сумі 10 150 доларів США, 1 400 євро, 5 500 гривень.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки вищевказана ухвала слідчого судді оскаржена лише в частині накладення арешту на грошові кошти в сумі 10 150 доларів США, вилучені під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_1 , то колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає ухвалу слідчого судді в межах апеляційної скарги, та лише щодо арешту вказаних грошових коштів.

Ухвала слідчого судді в частині питання законності та обґрунтованості накладення арешту на інші грошові кошти, а саме 1 400 євро та 5 500 гривень у даному судовому провадженні ніким не оскаржена, а відтак колегією суддів не перевіряється.

Постановляючи ухвалу щодо арешту вилученого майна, слідчий суддя обгрунтував прийняте рішення необхідністю його збереження як речових доказів.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

Предметом апеляційного оскарження є ухвала слідчого судді, яка переглядається, виходячи з тих обставин кримінального провадження, які існували на день її постановлення.

Із висновками слідчого судді про наявність підстав для накладення арешту на вилучені грошові кошти погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання слідчого про накладення арешту на вилучені під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 грошові кошти, з тих підстав, що вони можуть бути отримані унаслідок вчинення кримінального правопорушення, у встановленому законом порядку визнані речовими доказами у межах кримінального провадження № 0000356, та відповідають критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке слідчий просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вилучене майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути приховане, пошкоджене, зіпсоване, втрачене, знищене, передане, відчужене чи зникнути.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на вилучене майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України.

Крім того, накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, а носить тимчасовий характер застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, тому відповідні обмеження є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали ретельно перевірялися, проте не знайшли свого підтвердження, оскільки рішення слідчого судді ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтвердженні достатніми даними, дослідженими судом.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що вилучені грошові кошти в сумі 10 150 доларів США належать сину підозрюваного ОСОБА_9 - ОСОБА_6 , який не є підозрюваним у даному кримінальному провадженні, з посиланням на те, що вказані кошти отримані ОСОБА_6 від продажу належного йому на транспортного засобу та у подальшому зберігались у сейфі його батька, не спростовують висновків слідчого судді, викладених у оскарженій ухвалі.

Як убачається із даних протоколу обшуку від 20.02.2025, грошові кошти в сумі 10 150 доларів США вилучені безпосередньо в сейфі за місцем його проживання підозрюваного ОСОБА_9 , що не заперечується і апелянтом в апеляційній скарзі.

Згідно даних протоколу обшуку, присутній під час цієї слідчої дії ОСОБА_9 не повідомляв про проживання за вказаною адресою інших осіб, у тому числі ОСОБА_6 , або зберігання у його сейфі особистого майна ОСОБА_6 . Даних на підтвердження таких відомостей не надано і під час апеляційного розгляду.

Крім того, долучена апелянтом до апеляційної скарги копія договору продажу ОСОБА_6 належного йому транспортного засобу від 24.01.2025 за суму 1 700 000 грн., сама по собі не може бути належним підтвердженням тієї обставини, що саме за вказані грошові кошти було придбано кошти в іноземній валюті на суму 10 150 доларів США, які у подальшому зберігались за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_9 .

Інших достатніх даних на підтвердження доводів про належність вилучених грошових коштів саме ОСОБА_16 , апелянтом не надано.

Доводи апелянта про те, ухвалою слідчого судді про надання дозволу на обшук за адресою: АДРЕСА_1 не було надано дозвіл на вилучення грошових коштів, не є підставою для відмови у задоволенні клопотання слідчого про арешт такого майна, оскільки положеннями ч. 7 ст. 236 КПК України передбачено можливість тимчасового вилучення речей, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та подальшого арешту майна за умови дотримання вимог ч. 5 ст. 171 КПК України.

При цьому, у даному випадку прокурором дотримано вимоги абзацу 2 ч. 5 ст. 171 КПК України, оскільки клопотання про арешт майна подано до суду засобами поштового зв`язку 21.02.2025, про що свідчать дані штампу на описі поштового вкладення та дані руху поштового відправлення з штрихкодовим ідентифікатором 163 (а.с. а.с. 160-161), тобто протягом 48 годин після тимчасового вилучення майна, проведеного на підставі ухвали слідчого судді.

Відтак, доводи апеляційної скарги у цій частині є безпідставними.

Колегією суддів не встановлено недотримання слідчим вимог ст.ст. 171, 172 КПК України при зверненні із клопотанням про арешт майна, які б слугували підставою для відмови у його задоволенні.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України, які б слугували підставою для її скасування. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 395, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 04 березня 2025 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3