У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 березня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, матеріали кримінальних проваджень, внесених до ЄРДР за № № 0000180, 0000064, 0000188, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Врадіївського районного суду Миколаївської області від 26 квітня 2024 року відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Костичі Первомайського району Миколаївської області, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 126-1, 390-1 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6 ,

обвинувачений ОСОБА_5

захисник ОСОБА_7 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Врадіївського районного суду Миколаївської області від 26 квітня 2024 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 126-1, 390-1 КК України та йому призначено покарання за ст. 126-1 КК України у виді 2 років позбавлення волі, за ст. 390-1 КК України 1 рік обмеження волі.

Ухвалено, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі.

Ухвалено, до набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_5 залишити у виді тримання під вартою, без можливості внесення застави.

Ухвалено, строк відбуття покарання рахувати з 24.11.2023 р., зарахувавши у строк покарання час тримання під вартою, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_5 зазначає, що вирок суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим. Просить допитати потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 зазначає, що свідки та потерпіла надавали неправдиві свідчення, оскільки їх показання різняться, що доводить його невинуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Крім того, звертає увагу на те, що він не сварився в присутності малолітніх дітей.

Апелянт вказує на те, що показання потерпілих та свідків, які є близькими родичами між собою, про застосування ним фізичного насильства 25.04.2024 та 26.04.2024 р. різняться між собою, що свідчить про їх надуманість. Просить врахувати, що з 26.04.2023 р. по 28.09.2023 р. він працював на сезонних роботах, а тому не міг вчинити кримінальних правопорушень.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

ОСОБА_5 , в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, в період часу з 17.02.2022 р. по 01.11.2022 р., маючи прямий умисел на заподіяння фізичного та психологічного страждання, на ґрунті особистих неприязних відносин, систематично, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вчиняв по відношенню до своєї співмешканки ОСОБА_8 психологічне насильство, яке виразилось у словесних образах, погрозах, приниженні, висловлюваннях нецензурною лайкою в її бік, та призвело до психологічних страждань останньої.

Так, 17.02.2022р. о 20.00 год., ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем мешкання ОСОБА_8 по АДРЕСА_1 , в стані алкогольного сп`яніння, вчинив сварку зі своєю співмешканкою ОСОБА_8 , під час якої умисно ображав її нецензурною лайкою, хапав за верхній одяг, чим вчинив психологічне насильство відносно ОСОБА_8 . Постановою Врадіївського районного суду Миколаївської області від 17.03.2022р., справа № 474/133/22, ОСОБА_5 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за фактом вчинення домашнього насильства психологічного характеру та йому призначено штраф у розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що у еквіваленті становить 170 грн.

24.09.2022 р., о 17.30 год., ОСОБА_5 перебуваючи за місцем проживання ОСОБА_8 по АДРЕСА_1 , в стані алкогольного сп`яніння вчинив сварку зі своєю співмешканкою ОСОБА_8 , під час якої умисно ображав її нецензурною лайкою, хапав за верхній одяг, чим вчинив психологічне насильство відносно ОСОБА_8 . Постановою Врадіївського районного суду Миколаївської області від 10.10.2022 р., справа № 474/549/22, ОСОБА_5 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, за фактом вчинення домашнього насильства психологічного характеру та йому призначено адміністративне стягнення у виді 60 год. громадських робіт з направленням до Управління соціального захисту населення Первомайської районної адміністрації в Миколаївській області для проходження програми для кривдників, передбаченої Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» строком 3 місяці.

26.10.2022 р., близько 21.00 год., ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем проживання ОСОБА_11 по АДРЕСА_1 , в стані алкогольного сп`яніння, вчинив сварку зі своєю співмешканкою ОСОБА_8 , під час якої умисно ображав її нецензурною лайкою, хапав за верхній одяг, чим вчинив психологічне насильство відносно ОСОБА_8

01.11.2022 р., о 03.00 год., ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем проживання ОСОБА_11 по АДРЕСА_1 , в стані алкогольного сп`яніння, вчинив сварку зі своєю співмешканкою ОСОБА_8 , під час якої умисно ображав її нецензурною лайкою, стукав в двері та вікна житлового будинку, чим вчинив психологічне насильство відносно ОСОБА_8 .

Отже, ОСОБА_5 умисно, упродовж періоду з 17.02.2022 р. по 01.11.2022 р., систематично, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вчиняв відносно своєї колишньої співмешканки ОСОБА_8 домашнє насильство, що відповідно до п. 14, п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» відноситься до фізичного і психологічного насильства, що призвело до психологічних страждань останньої, які супроводжувались змінами в психоемоційному стані, накопичення емоційних переживань образливості, приниженої гідності. Її нестабільний емоційний стан знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з вчиненим до неї насильством з боку ОСОБА_5 .

Постановою Врадіївського районного суду від 12.05.2023 р. у справі № 474/473/23, яка набрала законної сили 23.05.2023 р., ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та, окрім накладення адміністративного стягнення у виді 60 (шістдесяти) годин громадських робіт, його направлено на проходження корекційної програми для кривдників, передбаченої Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» строком на 6 (шість) місяців. З вказаним рішенням суду ОСОБА_5 ознайомлений у встановленому законом порядку, шляхом направлення вказаної постанови поштовим зв`язком.

Постанову Врадіївського районного суду від 12.05.2023 р. у справі № 474/473/23 було 16.06.2023 р. направлено до Центру надання соціальних послуг Врадіївської селищної ради для проведення програми для кривдників відносно ОСОБА_5 для виконання.

Працівниками центру надання соціальних послуг Врадіївської селищної ради Миколаївської області ОСОБА_5 22.06.2023 р. під розписку вручено повідомлення про виклик на 26.06.2023 р. на 10.00 год. до вказаного закладу для проходження програми для кривдників. У вказаний у виклику час ОСОБА_5 прибув для проходження колекційної програми для кривдників та ознайомився з графіком проходження програми для кривдників, відповідно до якого ОСОБА_5 мав прибувати до центру надання соціальних послуг Врадіївської селищної ради кожного вівторка, починаючи з 27.06.2023 р. Графік для проходження програми для кривдників складений з 27.06.2023 р. по 19.09.2023 р., з яким ОСОБА_5 особисто ознайомився та поставив свій підпис. При цьому, ОСОБА_5 , достовірно знаючи про покладений на нього обов`язок проходження програми для кривдників, маючи реальну можливість для її проходження, будучи повідомленим про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 390-1 КК України, без поважних причин, умисно, в подальшому не з`являвся до центру надання соціальних послуг Врадіївської селищної ради, у такий спосіб умисно ухиляючись від проходження колекційної програми для кривдників.

Вказаними умисними діями ОСОБА_5 , будучи особою, відносно якої застосовані заходи для проходження програми для кривдників, ігноруючи вимоги Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та обов`язок, покладений на нього рішенням суду від 12.05.2023 р. у справі № 474/47/23, маючи реальну можливість проходження програми для кривдників та за відсутності поважних причин для не прибуття для її проходження, до Центру надання соціальних послуг Врадіївської селищної ради за викликом не з`являвся, тобто ухилявся від проходження програми для кривдників.

Крім того, ОСОБА_5 , в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, в період з 26.04.2023 р. по 05.09.2023 р., маючи прямий умисел на заподіяння фізичного та психологічного страждання, на ґрунті особистих неприязних відносин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, систематично вчиняв по відношенню до своєї співмешканки ОСОБА_8 та своїх падчерок ОСОБА_10 і ОСОБА_9 психологічне насильство, яке виразилось у словесних образах, погрозах, приниженні, висловлюваннях нецензурною лайкою в їх бік та призвело до психологічних страждань останніх.

26.04.2023 р., о 16.00 год., ОСОБА_5 , знаходячись за місцем проживання ОСОБА_8 по АДРЕСА_1 , в стані алкогольного сп`яніння, вчинив сварку зі своєю співмешканкою ОСОБА_8 , під час якої умисно ображав її та своїх падчерок ОСОБА_10 і ОСОБА_9 нецензурною лайкою, хапав за верхній одяг, чим вчинив психологічне насильство відносно ОСОБА_8 і її доньок ОСОБА_10 і ОСОБА_9 . Постановою Врадіївського районного суду Миколаївської області від 12.05.2023р., справа № 474/473/23, ОСОБА_5 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП за фактом вчинення домашнього насильства психологічного характеру та йому призначено адміністративне стягнення у виді 60 годин громадських робіт.

27.07.2023 р., о 13.00 год., ОСОБА_5 , знаходячись за місцем проживання ОСОБА_8 по АДРЕСА_1 , в стані алкогольного сп`яніння вчинив сварку зі своєю співмешканкою ОСОБА_8 , під час якої умисно ображав її та свою падчерку ОСОБА_9 нецензурною лайкою, хапав за верхній одяг, чим вчинив психологічне насильство відносно ОСОБА_8 і її доньки ОСОБА_9 . Постановою Врадіївського районного суду Миколаївської області від 13.09.2023 р., справа № 474/861/23, ОСОБА_5 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП за фактом вчинення домашнього насильства психологічного характеру та йому призначено адміністративне стягнення у виді 60 годин громадських робіт.

04.09.2023 р., о 23.00 год., ОСОБА_5 , знаходячись за місцем проживання ОСОБА_8 по АДРЕСА_1 , в стані алкогольного сп`яніння вчинив сварку зі своєю співмешканкою ОСОБА_8 , під час якої умисно ображав її та свою падчерку ОСОБА_9 нецензурною лайкою, хапав за верхній одяг, чим вчинив психологічне насильство відносно ОСОБА_8 і її доньки ОСОБА_9 . Постановою Врадіївського районного суду Миколаївської області від 13.09.2023 р., справа № 474/861/23, ОСОБА_5 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП за фактом вчинення домашнього насильства психологічного характеру та йому призначено адміністративне стягнення у виді 60 годин громадських робіт.

28.09.2023 р., о 00.30 год., ОСОБА_5 , знаходячись за місцем проживання ОСОБА_8 по АДРЕСА_1 , в стані алкогольного сп`яніння вчинив сварку зі своєю співмешканкою ОСОБА_8 , під час якої умисно ображав її та своїх падчерок ОСОБА_10 і ОСОБА_9 нецензурною лайкою, стукав в двері та вікна житлового будинку, чим вчинив психологічне насильство відносно ОСОБА_8 та своїх падчерок ОСОБА_10 і ОСОБА_9 .

Отже, ОСОБА_5 умисно, упродовж періоду з 26.04.2023 р. по 28.09.2023 р., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, систематично вчиняв відносно своєї колишньої співмешканки ОСОБА_8 та своїх падчерок ОСОБА_10 і ОСОБА_9 домашнє насильство, що відповідно до п. 14, п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» відноситься до фізичного і психологічного насильства, що призвело до психологічних страждань останніх, які супроводжувались змінами в психоемоційному стані, накопичення емоційних переживань образливості, приниженої гідності, погіршення якості життя. Їх нестабільний емоційний стан знаходиться у причино-наслідковому зв`язку з вчиненим до них насильством з боку ОСОБА_5

14.10.2023 р., о 13.00 год., у ОСОБА_5 , виник злочинний умисел на вчинення домашнього насильства, щодо своєї колишньої співмешканки ОСОБА_8 , свого малолітнього сина ОСОБА_12 та своєї неповнолітньої падчерки ОСОБА_9 .

З метою реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прийшов до території домоволодіння ОСОБА_8 , за адресою АДРЕСА_1 та проник до житлового будинку, через вікно, де було відсутнє скло шибки, де в цей час перебувала ОСОБА_8 зі своїми дітьми ОСОБА_9 та ОСОБА_12 .

Перебуваючи в будинку, ОСОБА_5 , вчинив сварку зі своєю співмешканкою ОСОБА_8 , під час якої розбудив свого малолітнього сина ОСОБА_12 , кричав, умисно ображав її нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, принижував її честь та гідність, у присутності свого малолітнього сина ОСОБА_12 та своєї неповнолітньої падчерки ОСОБА_9 , чим вчинив психологічне насильство відносно ОСОБА_8 свого сина ОСОБА_12 та своєї падчерки ОСОБА_9

22.10.2023 р. о 23.00 год., у ОСОБА_5 , виник злочинний умисел на вчинення домашнього насильства, щодо своєї колишньої співмешканки ОСОБА_8 , свого малолітнього сина ОСОБА_12 та своєї неповнолітньої падчерки ОСОБА_9 .

З метою реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прийшов до території домоволодіння ОСОБА_8 , що розташоване за адресою АДРЕСА_1 та проник до житлового будинку, шляхом відкриття дверей, де в цей час перебувала ОСОБА_8 зі своїми дітьми ОСОБА_9 та ОСОБА_12 .

Перебуваючи в будинку ОСОБА_5 , вчинив сварку зі своєю співмешканкою ОСОБА_8 , під час якої розбудив свого малолітнього сина ОСОБА_12 , кричав, умисно ображав її нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, хапав свою співмешканку ОСОБА_8 за руки та викручував руки, наніс один удар останній в область голови, принижував її честь та гідність, у присутності свого малолітнього сина ОСОБА_12 та своєї неповнолітньої падчерки ОСОБА_9 , чим вчинив психологічне насильство відносно ОСОБА_8 свого сина ОСОБА_12 та своєї падчерки ОСОБА_9 .

Отже, ОСОБА_5 умисно, упродовж періоду з 14.10.2023 р. по 22.10.2023 р., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, систематично вчиняв відносно своєї колишньої співмешканки ОСОБА_8 , свого малолітнього сина ОСОБА_12 та своєї неповнолітньої падчерки ОСОБА_9 домашнє насильство, що відповідно до п. 14, п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» відноситься до фізичного і психологічного насильства, що призвело до психологічних страждань останніх, які супроводжувались змінами в психоемоційному стані, накопичення емоційних переживань образливості, приниженої гідності, погіршення якості життя. Їх нестабільний емоційний стан знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з вчиненим до них насильством з боку ОСОБА_5 .

Вказані дії обвинуваченого кваліфіковані судом за ст. 126-1 КК України, як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного насильства щодо іншої особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах, що призвело до психологічних страждань та за ст. 390-1 КК України, як умисне ухилення від проходження програми для кривдників особою, щодо якої такі заходи застосовані судом.

При призначені покарання суд врахував ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, які відноситься до кримінального проступку та злочину невеликої тяжкості, особу обвинуваченого, який раніше судимий, негативно характеризується за місцем мешкання, не працює, обставинами, що обтяжують покарання вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, вчинення злочину особою повторно та рецидив злочинів; вчинення злочину щодо малолітньої дитини або у присутності дитини, відсутність пом`якшуючих покарання обставин.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого на підтримку апеляційної скарги та його захисника, який підтримав доводи апеляційної скарги обвинуваченого, а також вважав за можливе пом`якшити призначене обвинуваченому покарання, думку прокурора, який вважав вирок законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування й судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу та щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ч. 1 ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Відповідно до положень ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

З огляду на положення ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій передбачених КПК України.

За змістом ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом. Суд оцінює надані сторонами докази відповідно до ст. 94 цього Кодексу з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Статтею 94 КПК передбачено, що суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості й достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед установленої сили.

При оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом», яке повинно випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Обвинувальний вирок ухвалюється тільки за умов, коли в ході судового розгляду винність обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення доведена належними та допустимими доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд зобов`язаний неухильно дотримуватися вимог Конституції, міжнародних договорів, згоду на обов`язковість яких дано Верховною Радою, тобто з урахуванням рішень Конституційного Суду та практики Європейського суду з прав людини, ст. 62 Конституції (презумпція невинуватості) та ст. 6 конвенції.

За змістом ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 20.10.2011 р. № 12рп/2011 (справа № 1-31/2011), визнаватися допустимим і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина у кримінальному процесі та ухвалення законного рішення у справі.

Згідно з п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1954 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено відповідно до закону.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 р. та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06.12.1998 р. Європейський суд наголошував на тому, що «суд, при оцінці доказів, керується критерієм доведеності винуватості особи поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п. 150, п. 253).

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень не визнав, проте, не заперечував існування конфліктних ситуацій з потерпілою ОСОБА_8 , яка декілька раз викликала поліцію, в результаті чого на нього накладались адміністративні стягнення, заперечував присутність дітей під час сварок з потерпілою ОСОБА_8 .

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_5 зазначив, що домашнього насильства не вчиняв, вважав, що його співмешканка ввела суд в оману та оговорила його. Не заперечував, того, що дійсно відбувались конфлікти з потерпілою ОСОБА_8 , проте ініціатором цим конфліктів була сама ОСОБА_8 через те, що він іноді приходив додому у стані алкогольного сп`яніння. Вважає, що суд не мав приймати до уваги показання деяких свідків, які є родичами потерпілої. Крім наведеного, в ході апеляційного розгляду, ОСОБА_5 каявся у вчиненому, запевняв, що в майбутньому буде уникати сварок зі співмешканкою, просив врахувати наявність у нього спільної з потерпілою ОСОБА_13 малолітньої дитини ОСОБА_12 .

Незважаючи на невизнання вини, винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, вчиненого у періоди з 17.02.2022 р. по 01.11.2022 р. та з 26.04.2023 р. по 22.10.2023 р. підтверджується показаннями потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та дослідженими судом доказами.

Так, потерпіла ОСОБА_8 показала, що за останній рік спільного проживання з обвинуваченим ОСОБА_5 , майже кожного дня останній приходив додому в стані алкогольного сп`яніння та безпричинно вчиняв сварки, висловлювався нецензурною лайкою, голосно кричав, хапав її за одяг, намагався вчинити та вчиняв фізичне насильство, як щодо неї так і стосовно її дітей, гучно стукав у двері, один раз розбив скло. Вказані конфлікти відбувались в присутності її дітей, вона знаходилась у постійному стресі, схудла, не досипала та не доїдала, мала нервовий зрив, через дії обвинуваченого діти не виходили на онлайн навчання, оскільки пізно лягали спати, вказані обставини вплинули на її звичайний спосіб життя, на поведінку дітей, які стали більш знервованими.

Допитані, як потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , щодо вчинених обвинуваченим дій та обставин вчиненого ним насильства у сім`ї, надали аналогічні показання, які в цілому узгоджуються між собою.

Свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які відповідно є батьком та матір`ю потерпілої ОСОБА_8 , показали, що їм відомо, що обвинувачений неодноразово вчиняв безпричинні сварки, які відбувались і вдень, і вночі, потерпіла часто втікала від обвинуваченого до них.

Свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які є сусідами потерпілої ОСОБА_8 повідомили, що неодноразово чули, як обвинувачений ображав потерпілу, дітей, часто знаходився в стані алкогольного сп`яніння, чули крики, бійку, нецензурну лайку, які доносились із дому потерпілої ОСОБА_8 .

Повідомлені, як потерпілими, так і свідками обставини підтверджуються матеріалами кримінального провадження, зокрема даними:

- постанов Врадіївського районного суду Миколаївської області від 17.03.2022 р., 10.10.2022 р., 12.05.2023 р., 13.09.2023 р., згідно яким ОСОБА_5 визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП;

- звернень ОСОБА_8 до правоохоронних органів із заявами про вчинення ОСОБА_5 відносно неї та її дітей домашнього насильства від 26.10.2022 р., 01.11.2022 р., 28.09.2023 р., 14.10.2023 р. та 22.10.2023 р.;

- протоколів огляду місця події від 27.10.2022 р., 14.10.2023 р., 23.10.2023 р.;

- протоколу слідчого експерименту від 09.11.2022 р. за участю потерпілої ОСОБА_8 , в ході якого остання показала, як обвинувачений розбив вікно в домі.

Наведені докази, у своїй сукупності, в тому числі, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 , в тій частині, що він не заперечував існування конфліктних ситуацій з потерпілою ОСОБА_8 та певних обставин подій, зокрема того, що він, під час сварок, перебував у стані алкогольного сп`яніння, в той же час, розкаюється у вчиненому доводять винуватість ОСОБА_5 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, є належними та допустимими, оскільки усі вони зібрані у визначеному законом порядку, цим обставинам, суд першої інстанції дав вірну юридично-правову оцінку в їх взаємозв`язку та сукупності.

Апеляційний суд вважає безпідставними та надуманими доводи обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що показання потерпілих та свідків різняться між собою, оскільки істотних розбіжностей в показаннях свідків стосовно обставин подій свідками яких вони були, апеляційним судом не встановлено. Не вбачає апеляційний суд й будь-якої зацікавленості потерпілих або свідків в результатах розгляду справи, при цьому, як потерпіла ОСОБА_8 , так і свідки попереджались про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, надавали показання в суді першої інстанції у присутності обвинуваченого, який мав можливість ставити свідкам запитання.

Доводи обвинуваченого про те, що він 26.04.2023 р. не вчиняв домашнього насильства, оскільки перебував на сезонних роботах, спростовуються не тільки показаннями потерпілих та свідків, а й даними постанови Врадіївського районного суду Миколаївської області від 12.05.2023 р. згідно якої ОСОБА_5 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-2 КУпАП, яке вчинене 26.04.2023 р., постанова набрала законної сили 26.05.2023 р.

Слід зазначити, що за змістом вказаної постанови, винуватість ОСОБА_5 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджена, окрім іншого, даними протоколу про адміністративне правопорушення від 26.04.2025 р., власноруч підписаного ОСОБА_5 та письмовими поясненнями ОСОБА_5 від 26.04.2023 р., що спростовує доводи обвинуваченого, що вказаного дня він перебував на сезонних роботах та не вчиняв домашнього насильства.

Винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 390-1 КК України, а саме в умисному ухиленні від проходження програми для кривдників особою, щодо якої такі заходи застосовані судом, підтверджується показаннями:

- потерпілої ОСОБА_8 , яка мешкала з обвинуваченим та повідомила, що ОСОБА_5 лише декілька раз відвідував корекційну програму для кривдників;

- свідка ОСОБА_18 , яка працюючи практичним психологом Комунального закладу «Центру надання соціальних послуг Врадіївської селищної ради Миколаївської області», до якої обвинувачений мав приходити для проходження корекційної програми для кривдників, яка повідомила, що ОСОБА_5 , будучи обізнаним з графіком відвідувань психолога, в якому особисто розписався, ухилився від проходження вказаної програми для кривдників.

Крім наведеного, винуватість обвинуваченого в ухиленні від проходження програми для кривдників підтверджується й дослідженими судом першої інстанції письмовими доказами, а саме:

- постановою Врадіївського районного суду Миколаївської області від 12.05.2023 р. за змістом якої ОСОБА_5 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, за фактом вчинення домашнього насильства психологічного характеру та йому призначено адміністративне стягнення у виді 60 годин громадських робіт, а також направлено до Центру надання соціальних послуг Врадіївської селищної ради Миколаївської області для проходження програми для кривдників, передбаченої законом України «Про запобігання та протидію домашнього насильства» строком на 6 місяців;

- листом директора Центру надання соціальних послуг Врадіївської селищної ради ОСОБА_19 за № 256 від 08.08.2023 р. згідно якому, за постановою Врадіївського районного суду Миколаївської області від 12.05.2023р. у справі № 474/473/23, ОСОБА_5 направлений до вказаного центру для проходження програми для кривдників, передбаченої Законом України «Про запобігання та протидію домашнього насильства» строком на 6 місяців. 20.06.2023 р. ОСОБА_5 вручено повідомлення про проходження програми для кривдників. Згідно графіку проходження програми для кривдників, ОСОБА_5 з`явився 27.06.2023 р., наступні 6 разів з 04.07.2023 р. по 01.08.2023 р. не з`являвся;

- довідкою наданою Комунальним некомерційним підприємством «Врадіївський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Врадіївської селищної ради за № 287 від 10.08.2023 р., згідно якої ОСОБА_5 , у період з 12.05.2023 р. по 08.08.2023 р. за медичною допомогою до КНП «Врадіївський РЦ ПМСД» не звертався;

- довідкою наданою Комунальним некомерційним підприємством «Врадіївська центральна районна лікарня» Врадіївської селищної ради за № 448 від 11.08.2023 р., згідно якої ОСОБА_5 , в період з 12.05.2023 р. по 08.08.2023 р. за медичною допомогою до КНП «Врадіївська ЦРЛ» не звертався.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав наведені докази належними, допустимими та достовірними, підстав сумніватись у показаннях потерпілих та свідків, які отримані судом безпосередньо під час судового розгляду та узгоджуються з іншими дослідженими судом першої інстанції письмовими доказами, які є достатніми та взаємопов`язаними для постановлення обвинувального вироку не має.

Отже, висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 126-1, 390-1 КК України, зроблено з дотриманням вимог ст. 23 КПК України, на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, які було ретельно досліджено під час судового розгляду та оцінено відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

При цьому, суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами передбачених законом їхніх прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у кримінальному провадженні, допитав обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілих та свідків, перевірив усі обставини, які мають істотне значення для забезпечення повного та неупередженого судового розгляду.

Стосовно призначеного обвинуваченому ОСОБА_5 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, апеляційний суд доходить наступного.

Санкція вказаного кримінального правопорушення, передбачає покарання у виді громадських робіт на строк від 150 до 240 годин або пробаційним наглядом на строк до 5 років, або обмеженням волі на той самий строк, або позбавленням волі на строк до 2 років.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які пом`якшують та обтяжують його.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною. Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання для досягнення його цілей, визначених ст. 50 КК України.

Призначаючи ОСОБА_20 покарання за ст. 126-1КК України, у виді 2 років позбавлення волі, тобто в максимальних межах визначених санкцією цієї статті, суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України.

Так, судом правильно враховано ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, який є нетяжким злочином, кількість епізодів та тривалість його вчинення, дані, які характеризують його особу, зокрема наявність судимостей, негативної характеристики за місцем мешкання, відсутність обставин, що пом`якшують покарання та наявність обставин, що обтяжують покарання.

Разом з тим, судом недостатньо враховано того, що ОСОБА_5 частково визнав свою провину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, заперечував лише певні обставини його вчинення, при цьому, щиро каявся у вчиненому, висловлював жаль з приводу скоєного та запевняв у тому, що в подальшому не буде скоювати подібного. Вказане, на переконання апеляційного суду, дає можливість для пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання за ст. 126-1 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, що буде необхідним та достатнім для його виправлення, а також запобіжить вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Підсумовуючи наведене, апеляційний суд доходить висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 126-1, 390-1 КК України доведена належними, допустимими й достатніми доказами, отриманими відповідно до вимог кримінального процесуального закону, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження, вирок суду першої інстанції, в цій частині, є законним, обґрунтованим та вмотивованим. Разом з тим, призначене ОСОБА_5 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України у максимальному розмірі не відповідає особі обвинуваченого та за свої розміром є явно несправедливим через суворість, що є підставою для зміни вироку в цій частині та призначення менш суворого покарання.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 408, 414, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Врадіївського районного суду Миколаївської області від 26 квітня 2024 року відносно ОСОБА_5 змінити в частині призначеного покарання.

Пом`якшити ОСОБА_5 покарання за ст. 261-1 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі.

Вважати ОСОБА_5 засудженим за ст. 390-1 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_5 покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.

Строк покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту його взяття під варту, а саме з 24.11.2023 р. зарахувавши, в порядку ст. 72 КК України у строк покарання час тримання під вартою, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали суду.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3