Провадження № 1-кс/557/92/2025
Справа № 557/358/25
У Х В А Л А

про обрання запобіжного заходу

18 квітня 2025 року селище Гоща

Гощанський районний суд Рівненської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

особи, щодо якої вирішується клопотання ОСОБА_4

захисника адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Гоща клопотання слідчого СВ ВП № 5 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_6 , погодженого із прокурором Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за матеріалами кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000036 від 01.03.2025, щодо:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Львів, українця, громадянина України, із незакінченою вищою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця за призовом під час мобілізації на особливий період Збройних Сил України, солдата резерву взводу резерву рядового складу роти резерву рядового складу військової частини НОМЕР_1 , солдата, раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

17.04.2025 до суду надійшло клопотання слідчого СВ ВП № 5 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_6 , погодженого із прокурором Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за матеріалами кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000036 від 01.03.2025, щодо ОСОБА_4 обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначено, що досудовим розслідуванням встановлено, що Досудовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_4 на підставі Указу Президента України № 69/2022 від 24 лютого 2022 «Про загальну мобілізацію» призваний до лав Збройних сил України та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №15 від 14 січня 2025 року солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини, на всі види забезпечення, він вважається таким, шо посаду солдата резерву взводу резерву рядового складу роти резерву рядового складу військової частини НОМЕР_1 прийняв та приступив до виконання службових обов`язків.

Відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, солдат ОСОБА_4 зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та Законів України, виконувати свої службові обов`язки, що визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, сумлінно вивчати військову справу, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно, бути дисциплінованим, пильним, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців.

Разом з тим, ОСОБА_4 , у порушення вимог вищевказаних нормативно-правових актів, будучи військовослужбовцем за призовом під час мобілізації на особливий період Збройних Сил України, 27 лютого 2025 року близько 13 год. 00 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, спільно із своїми знайомими військовослужбовцями ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 легковим автомобілем марки «KIA SPOTAGE», сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 приїхали до житлового будинку, де проживав ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що за адресою: АДРЕСА_2 , після чого на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин вирішили заподіяти тілесні ушкодження ОСОБА_10 .

Зокрема, у подальшому, ОСОБА_4 , діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, спільно, групою осіб із ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , знаходячись в будинку ОСОБА_10 нанесли останньому кулаками рук, ногами, а також із використанням твердих тупих предметів множинні удари в область грудей, голови, сідниць, кінцівок, інших частин тіла, заподіявши йому тілесні ушкодження у вигляді: забійної рани тім`яної та тім`яно-потиличної ділянки голови, рваної рани лівої мочки вуха, перелому кісток носа, гематоми обох вушних ракових, масивного осаднення обличчя, синців в обох навколоочних ділянках, крововиливів в м`які тканини голови з імбібіцією кори головного мозку, крововиливів під м`яку оболонку в правій тім`яно-скроневій частці, садна лоба, перенісся, закритої травми грудей у вигляді множинних переломів правих та лівих ребер по декількох анатомічних лініях з ушкодженням пристінкової плеври, перелому грудини, ушкодженням лівої легені по зовнішньо-боковій поверхні в нижній долі з виливом крові в обидві плевральні порожнини, непроникаючої колото-різаної рани задньої поверхні грудної клітки, множинних садн та синців по всіх поверхнях грудної клітки, множинних садн та синців обох верхніх кінцівок, обох сідниць, у проекції крила клубової кістки справа, на обох нижніх кінцівках, частина із яких були тяжкими тілесними ушкодженнями за критерієм небезпеки для життя і здоров`я потерпілого, спричинили травматичний шок та смерть потерпілого ОСОБА_10 приблизно через 1,5 - 2 години, після їх завдання на місці події 27 лютого 2025 року.

Правова кваліфікація кримінального правопорушення ч. 2 ст. 121 КК України, - умисне тяжке тілесне ушкодження, вчинене групою осіб, що спричинило смерть потерпілого.

17.04.2025 у вказаному кримінальному провадженню ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Під час проведення досудового розслідування встановлено фактичні дані та здобуто достатні докази, які дають підстави підозрювати ОСОБА_4 у вчиненні даного кримінального правопорушення.

У своєму клопотанні прокурор звертає увагу на наявність обґрунтованої підозри та ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, на те, що підозрюваний спробує переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду. Обґрунтовується тим, що згідно вимог ч. 5 ст. 12 КПК України злочин, який інкримінуються ОСОБА_4 відноситься до категорії тяжких злочинів та передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років. ОСОБА_4 зареєстрований та проживає у м. Львів. Враховуючи тяжкість злочину ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду у іншому регіоні з метою уникнення кримінальної відповідальності, тим самим затягуючи досудове розслідування чи судовий розгляд даного кримінального провадження.

В силу виконання службових обов`язків солдат ОСОБА_4 може вибути в зону проведення бойових дій, оскільки у військовій частині НОМЕР_1 знаходиться тимчасово, після повернення із самовільного залишення військової частини. Незастосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_4 призведе до того, останній зможе повернутися у розпорядження командира, вибути до іншої військової частини та не прибувати на виклики органу досудового розслідування та суду.

Ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, на те, що підозрюваний може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні. Обґрунтовується тим, що ОСОБА_4 шляхом погроз, вмовляння, або переконання зможе впливати свідка ОСОБА_11 , та інших свідків, що на даний час встановлюються, з метою зміни ними показів у при їх допиті судом першої інстанції.

Ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Тобто, ризик впливу на свідків та потерпілу існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань.

Ризик передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовується тим, що підозрюваний ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КК України. Хоча ОСОБА_4 раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, однак раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності.

Ризик передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовується тим, що під час виконання обов`язків військової служби, у зв`язку із введенням правового режиму воєнного стану, незастосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зумовить подальший доступ вогнепальної зброї та боєприпасів, що створює ризики для життя та здоров`я, а також перебуваючи на волі ОСОБА_4 може вчинити інші кримінальні правопорушення.

При цьому орган досудового розслідування враховує те, що застосування інших більш м`яких запобіжних заходів до підозрюваного ОСОБА_4 у виді особистого зобов`язання, домашнього арешту, особистої поруки не зможуть забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігти виникненню ризиків передбачених у ст. 177 КПК України. Підозра у вчинені тяжкого насильницького злочину підозрюваним виключає можливість застосування до нього застави, а тому з огляду на вказані обставини, застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного, окрім як тримання під вартою неможливе.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, посилаючись на викладені у ньому обставини. Вважає за необхідне обрати відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до закінчення строку досудового розслідування, без внесення застави.

Підозрюваний та захисник фактично не заперечувала щодо обрання запобіжного заходу, однак просили обрати більш м`який запобіжний захід у формі домашнього арешту.

Вислухавши підозрюваного та його захисника, доводи прокурора, ознайомившись з матеріалами клопотання і кримінального провадження, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає вимогам КПК України, його копію підозрюваний та його захисник отримали завчасно.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

За змістом ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Відповідно до змісту ч. 3 ст. 176 КПК України такий запобіжний захід як тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом і застосовується лише тоді, коли прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів передбачених частиною першою цієї статі не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Клоот проти Бельгії (Cloot v. Belgium, § 40) серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що суд своїм рішенням має забезпечити не лише права підозрюваних, але і високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що саме по собі вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Фокс, Кембел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

При розгляді клопотання встановлено, що слідчим відділу поліції проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000036 від 01.03.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

17.04.2025 ОСОБА_4 в порядку ст. 278 КПК України вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Підозра ОСОБА_4 та його причетність до вчинення злочину обґрунтовується зібраними під час досудового розслідування матеріалами та доказами, а саме: протоколом огляду місця від 28.02.2025; протоколом огляду місця події від 01.03.2025; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_12 від 01.03.2025; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 01.03.2025; протоколом огляду речей від 07.03.2025; протоколом огляду речей від 06.03.2025, протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_9 від 07.03.2025, протоколом проведення слідчого експерименту із ОСОБА_9 від 07.03.2025; висновком судово-медичної експертизи №20 від 02.04.2025; висновком судової трасологічної експертизи №СЕ-19/118-25/4093-ТР від 14.03.2025; висновком медико-криміналістичної експертизи №56-мк від 18.03.2025 та іншими матеріалами кримінального провадження та речовими доказами.

Слідчий суддя переконався, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за вчинення якого передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

Досліджені додані до клопотання матеріали вказують на наявність вагомих фактів, які стали причиною виникнення підозри ОСОБА_4 в інкримінованому йому кримінального правопорушення, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Не вдаючись в оцінку даних доказів, та інших, зібраних на досудовому слідстві, слідчий суддя в той же час враховує об`єктивний характер встановлених фактів і приходить до висновку, що підозра підтверджується доказами, які є достатніми на даному етапі досудового розслідування.

При розгляді клопотання про взяття під варту слідчий суддя не вправі досліджувати докази, давати їм оцінку, в інший спосіб перевіряти доведеність вини підозрюваного, розглядати і вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінальної справи по суті.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім, як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 5 років. Санкція ч. 2 ст. 121 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених статтею 177 КПК України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено, а в судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

У відповідності до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа.

Вирішуючи питання про застосування підозрюваному запобіжного заходу суддя враховує не тільки положення, які передбачені КПК, а й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Феррарі - Браво проти Італії» не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим лише тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням органів досудового розслідування (попереднього слідства).

У справі «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів».

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що суд своїм рішенням має забезпечити не лише права підозрюваних, але і високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що саме по собі вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З огляду на встановлені у судовому засіданні обставини та наведені норми КПК України, вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя враховує: тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, його вік, задовільний стан здоров`я, особу підозрюваного, який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, вагомість наведених доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення та приходить до висновку про те, що у сукупності є всі підстави вважати, що застосування підозрюваному більш м`якого, окрім виняткового, запобіжного заходу не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а саме, переховуватись від органів досудового розслідування, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, також, зважаючи на доведеність прокурором та слідчим наявності всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, а тому, слідчий суддя вважає за необхідне клопотання слідчого про застосування підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити, так як за наведених вище обставин інший, більш м`який запобіжний захід застосований бути не може. Саме такий запобіжний захід сприятиме забезпеченню виконанню підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків. Потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи.

При вирішені питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному враховуються положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, але на даній стадії досудового розслідування, з урахуванням положень Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини та практики Європейського суду з прав людини, наявні по справі реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає над принципом поваги до особистої свободи підозрюваного.

Слідчий суддя також бере до уваги ст. 3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

За таких обставин клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя не вбачає підстав для визначення ОСОБА_4 розміру застави, оскільки злочин, у вчиненні якого підозрюється останній із застосуванням насильства.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 197 КПК України строк дії ухвали суду, про тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання обвинуваченого - з моменту затримання.

Прокурор просить визначити строк тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто, до 07 травня 2025 року, що не перевищує максимального строку тримання під вартою, визначеного законом.

Відповідно до статті 198 КПК України висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 206, 211, 372, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ ВП № 5 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_6 , погодженого із прокурором Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за матеріалами кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000036 від 01.03.2025, щодо ОСОБА_4 підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Львів, українця, громадянина України, із незакінченою вищою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця за призовом під час мобілізації на особливий період Збройних Сил України, солдата резерву взводу резерву рядового складу роти резерву рядового складу військової частини НОМЕР_1 , солдата, раніше не судимого в силу ст. 89 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 07 травня 2025 року, без визначення розміру застави.

Тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 здійснювати у Державній установі «Рівненський слідчий ізолятор».

Строк дії ухвали встановити до 07.05.2025 включно.

Підозрюваного ОСОБА_4 взяти під варту із залу суду.

Копію ухвали направити для виконання начальнику ДУ «Рівненський слідчий ізолятор».

Контроль за виконанням ухвали слідчого судді покласти на слідчого та прокурора у кримінальному провадженні №0000036 від 01.03.2025.

Ухвала про застосування запобіжного заходу у виді взяття під варту оголошена підозрюваному ОСОБА_4 в судовому засіданні.

Копію ухвали вручити підозрюваному негайно після її оголошення під розписку.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Зобов`язати орган досудового розслідування негайно повідомити родичів ОСОБА_4 про взяття його під варту.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню і подання апеляційної скарги на ухвалу не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали виготовлено 18.04.2025 о 15 год. 45 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1