Справа №585/2070/22 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/870/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 на вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13.12.2023, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Глухів, Сумської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- вироком Ямпільського районного суду Сумської області від 17.03.2023 за ч.1 ст. 357, ч.4 ст. 185 КК України, ч.ч.1, 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 5 років і 1 місяць позбавлення волі (вирок не набрав законної сили у зв`язку із апеляційним оскарженням)

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшли апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 в яких:

- обвинувачений просив вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13.12.2023, скасувати та ухвалити новий вирок виправдувальний (а.с. 12 т.2). В іншій скарзі, обвинувачений також просив вирок суду першої інстанції скасувати (а.с. 16 т.2).

Також обвинувачений 31.07.2024 та 10.12.2024 звернувся з клопотаннями, про зарахування у строк покарання строку попереднього ув`язнення, починаючи з 14.06.2022 (дати його затримання) (а.с. 44, 53 т.2);

- захисник просив вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13.12.2023, скасувати, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 185 КК України, просив закрити.

Крім цього, захисник просив повторно допитати свідка ОСОБА_9 та дослідити протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.06.2022 з фототаблицею до нього та довідкою (просив цей доказ визнати недопустимим).

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України і призначено йому покарання у виді 5 років і 6 місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з часу звернення вироку до виконання.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 566,34 грн процесуальних витрат.

Запобіжні заходи у кримінальному провадженні не застосовувались, цивільний позов відсутній.

Долю речового доказу вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений зазначав, що крадіжку майна велосипеду, він не вчиняв та матеріали провадження не містять доказів на підтвердження його вини (а.с. 12 т.2). В іншій скарзі, обвинувачений також наголошував на тому, що він притягнутий до кримінальної відповідальності безпідставно (а.с. 16 т.2).

Захисник в обгрунтування своїх вимог зазначав, що висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими в ході судового розгляду, суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, а висновки суду, викладені в судовому рішенні, захисник вважав такими, що містять істотні суперечності.

Захисник не погоджувався з врахуванням як доказу протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.06.2022 з фототаблицею до нього та довідкою, оскільки свідок ОСОБА_9 впізнавав за фотознімками одну із осіб у в яких він купив велосипед, а не особу яка здійснила крадіжку велосипеду. Більше того, в ході допиту свідка судом, останній зазначав, що впізнати обвинуваченого він не може, не може навіть згадати, ні числа, ні місяця, ні року коли він купував викрадений велосипед. Поняті, в присутності яких 19.06.2022 ОСОБА_9 начебто впізнав обвинуваченого за фотознімками, в суді не допитувались. Також захисник в апеляційній скарзі цитував пояснення свідка ОСОБА_10 та перелічував ті письмові докази, які суд поклав в основу вироку, і вважав, що навіть за таких обставин, вина обвинуваченого ОСОБА_8 не підтверджена.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції 24.02.2022 у зв`язку з воєнною агресією Російської Федерації Президентом України видано указ № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». При цьому ОСОБА_11 , у період дії режиму воєнного стану, вчинив умисний злочин проти власності на території Роменського району Сумської області за наступних обставин.

12.06.2022, близько 03.00 год ОСОБА_11 , перебуваючи в с. Ріпки Роменського району, Сумської області, проходячи по вул. Молодіжній, неподалік домогосподарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , побачив у дворі вказаного домогосподарства під деревом спортивний велосипед. У цей час у ОСОБА_12 виник злочинний умисел на вчинення крадіжки даного велосипеду. Реалізовуючи свій злочинній намір ОСОБА_11 , переконавшись, що його дії є цілком таємними, незаконно проник на територію домогосподарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 . Надалі, діючи умисно, з корисливих мотивів, пересвідчившись в таємності своїх дій, знаючи, що діє незаконно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки свого діяння, бажаючи їх настання, з метою незаконного збагачення, розуміючи, що за вчинення злочину невідворотно настане кримінальна відповідальність, скориставшись відсутністю уваги з боку власників даного домогосподарства, ОСОБА_8 підійшов до місця, де стояв велосипед спортивний торгівельної марки «Discovery» моделі Trek AMDD, чорно-помаранчевого кольору, з діаметром коліс 26, належний ОСОБА_13 . Таємно взявши даний велосипед, з викраденим ОСОБА_11 покинув територію вказаного домогосподарства, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Своїми протиправними діями, що виразились в таємному викраденні чужого майна, в період дії воєнного стану на території України, ОСОБА_8 заподіяв майнову шкоду ОСОБА_13 у розмірі 4 825 грн. (згідно висновку товарознавчої експертизи №СЕ-19/119-22/6277-ТВ від 21.06.2022 ринкова вартість велосипеду спортивного торгівельної марки «Discovery» моделі Trek AMDD, чорно-помаранчевого кольору, з діаметром коліс 26, станом на дату скоєння злочину складала 4825 грн.).

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 і захисника ОСОБА_7 , які апеляційні скарги підтримали, просили вирок суду першої інстанції скасувати, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 закрити, думку прокурора ОСОБА_6 , яка проти задоволення вимог апеляційних скарг обвинуваченого і захисника заперечила, просила вирок суду першої інстанції залишити без зміни та заперечила проти задоволення заявленого захисником клопотання, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг та заявленого клопотання, колегія суддів дійшла такого висновку.

Так, вирішуючи вимоги клопотання захисника ОСОБА_7 , про повторне дослідження протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками та про повторнй допит свідка ОСОБА_9 , колегія суддів в задоволенні такого клопотання відмовляє виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

За змістом цієї норми процесуального закону учасник судового провадження має право не лише формально заявити клопотання про повторне дослідження обставин або доказів, а й повинен зазначити, які конкретно обставини (докази) потрібно дослідити, та обґрунтувати, чому вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями чи взагалі не досліджені.

Апеляційний суд з даного питання зауважує, що розгляд у суді апеляційної інстанції не повинен дублювати дослідження доказів, яке проводилося у суді першої інстанції, оскільки це суперечить основним засадам кримінального процесуального законодавства України. Незгода сторони обвинувачення з письмовими доказами по справі, не є підставою для повторного дослідження цих доказів. Таку правову позицію висловив Верховний Суд у своїй постанові від 10.02.2021 року в справі №127/14811/17.

В іншій постанові від 21.12.2022 року (справа №759/5737/17) Верховний Суд також зазначив, що на відміну від суду першої інстанції, апеляційний суд здійснює перегляд вироку суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а тому повноваження суду апеляційної інстанції стосовно дослідження доказів визначаються переглядом кримінального провадження в межах вимог апеляційної скарги з урахуванням наявності або відсутності обґрунтованого клопотання сторони кримінального провадження щодо повторного дослідження доказів.

При цьому, судом апеляційної інстанції враховується правова позиція Верховного Суду в постанові по справі№712/2341/15-к, відповідності до якої, повторне дослідження доказів є правом, а не обов`язком суду.

Отже, відсутність обґрунтованого клопотання сторони кримінального провадження про дослідження доказів, за умови того, що в оскарженому вироку суд дав оцінку всім доказам, на неправильну оцінку яких посилається сторона на стадії апеляційного оскарження вироку, не зумовлює обов`язку апеляційного суду повторно досліджувати обставини, встановлені під час кримінального провадження, та не створює передумов для використання апеляційним судом свого права дослідити нові докази за наявності підстав, регламентованих положеннями ч. 3 ст. 404 КПК України.

Як слідує з мотивувальної частини вироку суду, а також журналів судових засідань, судом першої інстанції в присутності всіх учасників судового провадження були досліджені письмові докази в повному обсязі.

Також з матеріалів провадження вбачається, що судом, допитувались і свідки, при цьому, сторона захисту не була обмежена, ні в часі, ні в можливості ставити цим особам питання, висловлювати суду заперечення чи заявляти клопотання.

При цьому, колегією суддів враховується той факт, що стороною захисту не заперечується те, що показання свідків, а також зміст письмових доказів, досліджених судом першої інстанції, викладені в мотивувальній частині вироку в повному обсязі без будь-якого спотворення, а клопотання про повторне дослідження викладених у вироку доказів мотивоване захисником лише з мотивів необхідності забезпечення можливості апеляційному суду надати іншу оцінку цим доказам.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що за відсутності мотивованого клопотання про повторне дослідження доказів, яке обов`язково має відповідати положенням ч.3 ст.404 КПК України, апеляційний суд не повинен досліджувати ці докази, оскільки протилежне, без дотримання принципів закріплених в положеннях зазначеної норми процесуального закону, може перетворити апеляційний перегляд судового рішення в повторний розгляд кримінального провадження по суті, що фактично нівелює принцип інстанційності судочинства. Вказаний висновок апеляційного суду узгоджується з позицією викладеною в постанові Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 21.12.2022 року (справа №759/5737/17).

Враховуючи, що захисником не наведено будь-яких раціональних обґрунтувань, які вказують та те, що докази були досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав, в розумінні положень ч.3 ст.404 КПК України, для задоволення клопотання.

Щодо вимог апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 то тут апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження.

Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вивчивши матеріали кримінального провадження, з урахуванням заявлених апелянтами доводів, колегія суддів вважає, що вказані вимоги закону суд першої інстанції виконав, оскільки правильно встановив в діях обвинуваченого ОСОБА_8 склад злочину з правовою кваліфікацією - ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викраденні чужого майна (крадіжка), вчинена у період дії воєнного стану.

Такого висновку суд дійшов на підставі пояснень свідків та наданих стороною обвинувачення письмових доказів.

Так, з матеріалів справи вбачається, що в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні за вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України не визнав у повному обсязі, та свою причетність до злочину категорично заперечив. При цьому, користуючись правом, наданим йому ст. 63 Конституції України, від надання показань суду відмовився і така відмова була прийнята судом. Не став надавати пояснень обвинувачений і в суді апеляційної інстанції.

Водночас, не зважаючи на невизнання ОСОБА_8 своєї вини у вчиненні злочину за ч.4 ст. 185 КК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким за встановлених обставин погоджується і колегія суддів, що його винуватість у повній мірі підтверджується показаннями свідків та наданими стороною обвинувачення письмовими доказами.

Так, допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_10 пояснювала, що вона є матір`ю потерпілого ОСОБА_14 , який є власником викраденого велосипеда. Влітку, орієнтовно 11 чи 12 червня 2022 року, зранку помітила, що з подвір`я її домогосподарства зник велосипед спортивний, на якому їздив онук, а придбав її син ОСОБА_15 . Пропажу помітила, бо у дворі стояло два велосипеди, старий радянського зразка, а новий спортивний, чорно-помаранчевого кольору на рамі, був яскравий. Пізніше цього дня син з онуком повернулись із ставка і з`ясувалось, що вони також не брали велосипед, однак вирішили почекати ще до вечора, може хто із сусідів взяв велосипед без дозволу і поверне. Уже ввечері цього ж дня вирішили, що треба звернутись до поліції, а надалі її син ОСОБА_16 вже сам звернувся із заявою до крадіжку по поліції, з цього приводу приїздили поліцейські і оглядали територію домоволодіння. У наступні дні вона спілкувалась із сусідами із села Бубни, яких зустріла на базарі, розповіла про крадіжку велосипеда онука, на що її повідомили, що у той же день зранку, десь о 07:00 год, молоді односельчани бачили на околицях села раніше незнайомих, не місцевих, молодих хлопця та дівчину, які мали при собі схожий спортивний велосипед, яскравих кольорів. Надалі інші знайомі їй також повідомили, що люди бачили на залізничному переїзді у напрямку селища Талалаївка таких самих молодих хлопця із дівчиною, з яскравим велосипедом, які питали дорогу на Талалаївку. Про ці обставини вона розповіла сину, а він вже повідомив поліцейських. За кілька днів у селі поряд із ОСОБА_17 знайшли чоловіка, який купив за 1000 грн. викрадений велосипед онука, велосипед вилучили та повернули власнику, а надалі знайшли і молодого хлопця, який здійснив крадіжку, зі слів поліцейських вона дізналась, що його звуть ОСОБА_18 .

Свідок ОСОБА_9 , якого також було допитано судом першої інстанції, то він пояснював, що він раніше із ОСОБА_8 знайомий ніколи не був і підстав його обмовляти не має. Насьогодні вже не дуже добре пам`ятає події, за якими він допитувався як свідок, оскільки отримав поранення на фронті та зараз проходить лікування. При цьому він пам`ятає, що влітку 2022 року, вдень, він повертався додому до села, що поряд із смт. Талалаївка. На виїзді із села він зустрів раніше незнайомого йому молодого хлопця та молоду дівчину, які місцеві звуть Анька, вона відома поганою поведінкою. Цей молодий хлопець був невеличкого зросту, худенький, віку може років 20-25, при собі мав спортивний велосипед, яскравий, здається червоного чи помаранчевого кольору, не радянського зразку. Він запропонував йому купити цей велосипед за 1500 грн. бо потрібні гроші, на що він його перепитав чи не крадений він. Хлопець його запевнив, що велосипед не крадений, а його власний, а тому він погодився його купити за 1000 грн., для власних потреб. За кілька днів, дня 2-3, до нього приїхали поліцейські та вилучили цей велосипед, бо виявилось, що він був вкрадений у Рогинцях чи Ріпках (селі) Сумської області. Які слідчі дії із ним проводились він точно не пам`ятає, ніби проводилось упізнання цього хлопця, що продав велосипед, але не вживу, а по фотознімках.

Також судом першої інстанції досліджено і враховано надані стороною обвинувачення письмові докази, а саме:

- протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 14.06.2022, згідно якого ОСОБА_13 звернувся до Роменського РВП із заявою про крадіжку велосипеда сина у с.Ріпки, яка відбулась, орієнтовно, у ніч з 11 на 12 червня 2022 рік;

- протокол огляду місця події від 14.06.2022 з фототаблицею до нього, згідно якого з дозволу ОСОБА_9 , у присутності двох понятих, було проведено огляд подвір`я будинку по АДРЕСА_4 , де виявлено велосипед марки «Discovery Trek», чорно-помаранчевого кольору, який, як повідомив ОСОБА_9 , він 12.06.22 р. придбав за 1000 грн. у раніше незнайомого йому молодого хлопця, який представився як ОСОБА_19 , та цей велосипед надалі було вилучено;

- розписку ОСОБА_9 від 14.06.2022, згідно якої останній добровільно видав працівникам поліції велосипед марки «Discovery Trek», чорно-помаранчевого кольору, який 12.06.22 вдень придбав за 1000 грн. у чоловіка на ім`я ОСОБА_19 у с.Понори, Талалаївського району;

- заяву про залучення до провадження як потерпілого ОСОБА_13 від 16.06.2022;

- постанову старшого слідчого СВ Роменського РВП ГУНП в Сумській області від 15.06.2022 про визнання речових доказів у кримінальному провадженні за № 0000255 - спортивного велосипеду «Discovery» Trek AMDD, чорно-помаранчевого кольору, з діаметром коліс 26;

- розписку ОСОБА_13 від 19.06.2022 про отримання на відповідальне зберігання речового доказу - спортивного велосипеду «Discovery» Trek AMDD, чорно-помаранчевого кольору, з діаметром коліс 26;

- постанову старшого слідчого СВ Роменського РВП ГУНП в Сумській області від 15.06.2022 про призначення товарознавчої експертизи у кримінальному провадженні за № 0000255;

- висновок експерта від 21.06.2022 № СЕ-19/119-22/6277-ТВ, згідно якого ринкова вартість велосипеду спортивного торгівельної марки «Discovery» моделі Trek AMDD, чорно-помаранчевого кольору, з діаметром коліс 26, станом на дату скоєння злочину складала 4825 грн.;

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.06.2022, з фототаблицею до нього та довідкою, згідно якого свідок ОСОБА_9 у присутності понятих, на фотознімку під № 4 за рисами обличчя, кольором волосся, зачіскою тощо, упізнав чоловіка, у якого 12.06.22 р. за 1000 грн. придбав спортивний велосипед. Згідно довідки на фотознімку під № 4 зображений ОСОБА_8 ;

- постанову старшого слідчого СВ Роменського РВП ГУНП в Сумській області від 12.07.2022 про призначення судово-психіатричної експертизи у кримінальному провадженні за № 0000255;

- висновок судово-психіатричного експерта від 28.07.2022 № 219, згідно якого у ОСОБА_8 на період часу, до якого відноситься кримінальне правопорушення, не виявлено ознак психічного захворювання, останній повністю здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними, не потребує застосування примусових заходів медичного характеру.

За таких обставин, безпосередньо дослідивши та оцінивши в своїй сукупності докази з матеріалів кримінального провадження та пояснення свідків, які судом визнані логічними, послідовними та взаємодоповнюючими, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, про доведеність вини ОСОБА_8 у таємному викраденні чужого майна (крадіжки), вчиненому у період дії воєнного стану, та такі дії ОСОБА_8 правильно кваліфіковані судом за ч.4 ст. 185 КК України.

Як слідує з вимог апеляційних скарг обвинувачений і захисник просили вирок суду першої інстанції скасувати, а кримінальне провадження віносно ОСОБА_8 закрити, оскільки вважали, що вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину не доведена, з чим колегія суддів, за встановлених обставин, погодитись не може.

Так, в апеляційній скарзі обвинувачений не вказував конкретних обгрунтвань своїх вимог, а лише наголошував, що крадіжки майна він не вчиняв, а захисник в скарзі не погоджувався з врахуванням як доказу протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.06.2022 з фототаблицею до нього та довідкою, оскільки свідок ОСОБА_9 впізнавав за фотознімками одну із осібу в яких він купив велосипед, а не особу яка здійснила крадіжку велосипеду, до чого колегія суддів відноситься критично, оскільки свідок підтвердив факт отримання ним за плату від ОСОБА_8 викраденого велосипеду. Водночас сам обвинувачений ні в суді першої інстанції ні в апеляційному суді пояснень щодо фактичних обставин справи не надавав користуючись ст. 63 Конституції України. Інших підстав для визнання вказаного протоколу як не допустимого доказу, захисником не вказано і апеляційним судом не встановлено.

Щодо допиту понятих, про що також зауважував захисник, то тут сторона захисту необгрунтовує того, в чому саме полягає така необхідність та як вона, за встановлених обставин, вплине на доведеність вини обвинуваченого.

Також захисник в апеляційній скарзі цитував пояснення свідка ОСОБА_10 та перелічував ті письмові докази, які суд поклав в основу вироку, і вважав, що навіть за таких обставин, вина обвинуваченого ОСОБА_8 не підтверджена, що колегією суддів розцінює як суб`єктивну незгоду апелянта з ухваленим вироком суду, оскільки жодних вмотивованих обгрунтувань таким доводам апелянтом не вказано.

Щодо виду і міри призначеного судом обвинуваченому ОСОБА_8 покарання то тут слід зазначити наступне.

Згідно зі ст. ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обирати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Судова дискреція (судовий розсуд) є інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Поняття судового розсуду у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити менш суворий вид покарання або більш суворий в межах санкції статті. А у випадках, коли санкція статті передбачає тільки один вид покарання, суд наділений функцією обирати розмір цього покарання. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість призначення передбаченого законом покарання, яке б сприяло його меті та було достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, вказаних вимог суд першої інстанції дотримався.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який за ст. 12 КК України кваліфікується як тяжкий злочин, обставини його вчинення, характер діяння, форму й ступінь вини ОСОБА_8 , мотивацію даного злочину, дані про його особу та обставини, що пом`якшують та обтяжують йому покарання.

Зокрема, судом враховано, що обвинувачений є раніше судимим за злочин проти власності, також притягувався до кримінальної відповідальності у неповнолітньому віці, однак належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та продовжив кримінально-карану діяльність, з 2015 року перебував на обліку у лікаря-психіатра з діагнозом: «інші розлади психологічного розвитку», з 2021 року з діагнозом «несоціалізований розлад поведінки», на обліку лікаря-нарколога не перебуває, за місцем реєстрації характеризується нейтрально. Обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання ОСОБА_8 судом не встановлено.

За таких обставин, враховуючи встановлені обставини справи, молодий вік, дані про особу та стан здоров`я обвинуваченого, а також те, що ОСОБА_8 , маючи досвід притягнення до кримінальної відповідальності та усвідомлюючи ризики реального покарання за вчинене, скоїв корисливий тяжкий злочин, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що за спрямованістю поведінки, як до, так і після вчинення злочину, особа ОСОБА_8 представляє суспільну небезпеку для оточуючих, його виправлення можливе виключно в умовах ізоляції від суспільства з призначенням покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі, в межах санкції статті кримінального закону, та саме таке покарання слід вважати справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів.

Щодо заявленого обвинуваченим ОСОБА_8 клопотання, про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання, то в його задоволенні колегія суддів відмовляє з тих підстав, що в даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою не обирався, а в установі попереднього ув`язнення він знаходиться на даний час в межах іншого кримінального провадження за вироком Ямпільського районного суду Сумської області від 17.03.2023.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне в задоволенні апеляційних вимог захисника і обвинуваченого відмовити, а вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13.12.2023, залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13.12.2023, відносно ОСОБА_8 , залишити без зміни, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 на цей вирок, без задоволення.

Відмовити обвинуваченому ОСОБА_8 в задоволенні клопотання, про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_8 , який тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому її копії.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4