У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2025 року Солом`янський районний суд м. Києва

у складі: головуючого - судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі сторін та інших учасників провадження

секретаря судового засідання - ОСОБА_4

прокурора - ОСОБА_5

представника потерпілого - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

обвинуваченого - ОСОБА_8

здійснивши у судовому засіданні в залі суду в м. Києві розгляд кримінального провадження №0000333 від 10.02.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.3 ст.15, п.6 ч.2 ст.115 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження, що зареєстроване в ЄРДР за №0000333 від 10.02.2023 за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.3 ст.15, п.6 ч.2 ст.115 КК України.

В судовому засіданні прокурор звернулася із клопотанням про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком 60 днів.

Зазначила, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187 КК України - нападу з метою заволодіння чужим майном, вчиненого в умовах воєнного стану, поєднаного із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень (розбій), а також кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, п. 6 ч.2 ст. 115 КК України - незакінченого замаху на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині з корисливих мотивів, не доведене до кінця з причин, які не залежали від волі особи, яка не виконала усі дії, що вважала необхідними для доведення злочину до кінця.

Клопотання обґрунтовується тим, що 10.02.2023 о 09 год. 20 хв. ОСОБА_8 перебуваючи на зупинці громадського транспорту «Палац спорту», здійснив посадку у маршрутне таксі марки «Богдан» моделі «A-09202», державний номерний знак НОМЕР_1 , маршрут руху «450», під керуванням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке прямувало до відомої йому місцевості, що розташована за адресою: м. Київ, вул. Івана Пулюя, кінцевої зупинки маршруту. Прибувши на кінцеву зупинку громадського транспорту, водій відчинив автоматичні двері для здійснення висадки пасажирів. Після чого, він зачинив двері та почав рух транспортного засобу, при цьому ОСОБА_8 залишився у салоні маршрутного таксі. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на здійснення нападу з метою заволодіння грошовими коштами із застосуванням насильства, небезпечним для життя та здоров`я ОСОБА_9 , достовірно знаючи, що на території України введено військовий стан, бажаючи залишитись неідентифікованим ОСОБА_8 одягнув балаклаву та дістав ніж із наплічної сумки. Після цього, він викрикнув водію вимогу про зупинку та відкриття дверей, але останній це не зробив. У подальшому, знаходячись відносно потерпілого зі спини, ОСОБА_8 , тримаючи ніж у правій руці ніж, здійснив напад на ОСОБА_9 під час якого наніс ним потерпілому неменше 8 ударів, у тому числі 3 у життєво важливі органи, а саме в область шиї, грудної клітини та живота, спричинивши потерпілому ряд тілесних ушкоджень у вигляді колото-різаного поранення шиї справа, проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки справа та проникаючого колото-різаного поранення живота, які відповідно до висновку експерта №042-599-2023 від 28.04.2023, за критерієм небезпеки для життя відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Водночас, ОСОБА_8 , не довів свій злочинний умисел до кінця, з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки під час нанесення ударів ножем потерпілому, останній блокував їх частину руками та зміг вибігти з автомобілю і попросити допомоги, яка йому була своєчасно надана оточуючими. ОСОБА_8 , залишаючись у маршрутному таксі, з корисливих мотивів схопив невстановлену суму грошових коштів у національній валюті України, які знаходились поблизу автомобільного керма з правого боку та покинув даний транспортний засіб через водійські двері.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 13.02.2023 відносно ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, в подальшому ухвалами слідчого судді вказаний запобіжний захід продовжено до 11.07.2023 включно.

У подальшому, ухвалами Солом`янського районного суду м. Києва відносно ОСОБА_8 продовжувалась дія запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Наразі, запобіжний захід відносно ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою, без визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави діє до 20.01.2025 включно.

Прокурор зазначила, що органом досудового розслідування згідно вимог п. 4 ч. 1 ст.184 КПК України, встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що ОСОБА_8 може переховуватися від суду та незаконно впливати на потерпілого, свідків з метою зміни останніми показань в частині фактичних обставин.

Наявність вказаних ризиків підтверджується зібраними під час досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, а саме кримінальні правопорушення, у скоєнні яких обвинувачується ОСОБА_8 згідно ст. 12 КК України, віднесений до категорії особливо тяжких злочинів, санкція яких передбачає безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 8 (восьми) до п`ятнадцяти (15) років.

Також, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких правопорушень, які пов`язанні з насильством, а тому перебуваючи на волі він матиме можливість зустрічатись з ними поза межами кримінального процесуального судочинства, що дасть йому можливість незаконно впливати на них, у тому числі психологічним чином або умовляннями змушувати їх змінити свої показання, надати нові або відмовитись від наданих раніше з метою створення умов для уникнення від кримінальної відповідальності.

Таким чином, оскільки ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, пов`язаних із насильством, прокурор вбачає необхідність в продовженні щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави. На думку органу досудового розслідування, застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою без визначення розміру застави, не зможе запобігти вищезазначеним ризикам.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 заперечував щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком 60 днів. Просив суд відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Обвинувачений підтримав позицію свого захисника.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали клопотання, дійшов до висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора стосовно продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, виходячи з наступних обставин.

Обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, домашнього арешту чи особистої поруки є недоречним з огляду на те, що він обвинувачується у скоєнні особливо тяжких злочинів поєднаних із застосуванням насильства. Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, передбачені ст. 177 та ст.178 КПК України, ОСОБА_8 слід продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою строком 60 днів. Зазначений запобіжний захід є виправданий з точки зору запобігання ризиків та тяжкості злочинів у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_8 ..

Так, ризик переховування від правосуддя обумовлюється, серед іншого, можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання, санкція яких передбачає безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 8 (восьми) до п`ятнадцяти (15) років. Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

Це твердження узгоджується із позицією ЄСПЛ, викладеною у рішенні по справі «Ilijkov v. Bulgaria» від 26.06.2001 (§ 80, заява №33977/96), за якою суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника дає уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений, та у рішенні ЄСПЛ по справі «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») №31315/96 від 25.04.2000, § 76, відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Отже, такі відомості, у своїй сукупності дають достатні підстави для переконання того, що обвинувачений ОСОБА_8 може вчинити спроби переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Також, стороною обвинувачення належним чином обґрунтовано наявність ризику, що обвинувачений може здійснити дії, спрямовані на вплив у позапроцесуальний спосіб на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні. Враховуючи те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні умисних особливо тяжких кримінальних правопорушень із застосуванням насильства, існує ймовірність здійснення дій обвинуваченим, щодо впливу в позапроцесуальний спосіб на потерпілого та свідків з метою зміни їх свідчень в частині фактичних обставин.

Перевіряючи наявність ризику незаконного впливу на свідків та потерпілого, колегія суддів також враховує встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні.

Отже, на переконання колегії суддів, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Судом було встановлено порядок дослідження доказів у справі, відповідно до якого свідки у справі підлягають допиту після дослідження письмових доказів по справі. Тож, станом на момент розгляду клопотання щодо продовження запобіжного заходу обвинуваченому, свідки судом не допитані.

Таким чином, суд дійшов висновок, що існування ризику впливу на свідків та потерпілого є доведеним.

Суд також зважає на те, що стороною захисту не надано суду доказів чи аргументів, які б безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою, також судом не отримано відомостей, щодо обставин, які би переважили ризики передбачені ст.177 КПК України.

Крім того, твердження захисника про відсутність у провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, є такими, що не відповідають дійсності.

Таким чином, аргументи сторони захисту не спростували заявлені у клопотанні ризики, які суд вважає доведеними прокурором, а саме ризику переховування від правосуддя та впливу на потерпілого і свідків з метою зміни останніми показів в частині фактичних обставин, перешкоджанню кримінальному провадженню іншим чином.

За таких обставин, застосування до обвинуваченого більш м`якого, окрім виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, а саме спробам перешкоджати кримінальному провадженню та можливості незаконно впливати на інших учасників кримінального провадження.

Отже, оцінюючи у сукупності всі обставини на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, враховуючи наявність обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, які є особливо тяжкими, поєднаним із застосуванням насильства, двох доведених ризиків, відомості щодо особи обвинуваченого, суд вважає, що на цьому етапі кримінального провадження продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є об`єктивно необхідним з метою дієвості відповідного кримінального провадження.

Разом із цим, суд враховує правову позицію Європейського суду, яка сформульована, зокрема, у п. 80 рішення у справі «Марченко проти України» про те, що при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернатиних) запобіжних заходів.

Вирішуючи питання про можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, суд бере до уваги положення п.1 ч.4 ст.183 КПК України та враховує той факт, що згідно матеріалів клопотання, обвинуваченому інкриміновано вчинення умисних злочинів із застосуванням насильства, та вважає, що жоден із інших - альтернативних запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не в змозі забезпечити уникненню ризиків передбачених ст.177 КПК України, належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання ним процесуальних рішень суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, суд вважає за необхідне не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину із застосуванням насильства.

З огляду на наведене, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 строком 60 днів, без визначення розміру застави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 331, 369-372, 376 КПК України,суд,-

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 17.03.2025 включно.

Строк дії даної ухвали закінчується 17.03.2025.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_10

Судді ОСОБА_11

ОСОБА_12