Номер провадження:1-кп/521/566/25
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 лютого 2025 року м.Одеса
В провадженні Малиновського районного суду м.Одеси перебуває зазначене кримінальне провадження, судовий розгляд триває.
Від власника майна ТОВ «УЛФ-Фінанс» ОСОБА_8 до суду надійшло клопотання про скасування арешту майна, а саме на автомобіль марки «Hyundai Sonata» №5NPE34AF8HH464935 д/н НОМЕР_1 , ключ від вказаного автомобілю та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 10.02.2022 року.
Представник власника майна ОСОБА_8 в судовому засіданні клопотання підтримав, просив його задовольнити.
Прокурор ОСОБА_3 заперечував проти скасування арешту майна, зазначивши, що слідчим суддею на нього було накладено арешт, автомобіль було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, вказаний автомобіль вже перебуває на зберіганні у власника, в господарський діяльності його використовувати не можливо та може стати предметом дослідження в судовому засіданні, тому просив відмовити у задоволенні клопотання.
Захисники ОСОБА_6 , ОСОБА_7 заперечували проти задоволення клопотання.
Обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 підтримали думки захисників.
Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку сторін, суть клопотання, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому КПК України порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно із ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч.3 ст.28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.
Відповідно до п.7 ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, і згідно ч.1 ст.131 КПК України застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
Дія заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Так, при вирішенні питання про скасування арешту, судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 06.07.2022 року було задоволено клопотання органу досудового розслідування та накладено арешт на автомобіль марки «Hyundai Sonata» чорного кольору з державним номерним знаком НОМЕР_1 , ключ від вказаного автомобілю, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль марки «Hyundai Sonata» чорного кольору з державним номерним знаком НОМЕР_1 . Відповідно до ухвали слідчого судді застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, застосовано з метою збереження та дослідженні речових доказів.
Ухвалою суду від 18.03.2024 року клопотання представника ТОВ «УЛФ-Фінанс» ОСОБА_8 про скасування арешту майна було задоволено частково. Скасувано арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 06.07.2023 року, на автомобіль марки «Hyundai Sonata» VIN № НОМЕР_3 д/н НОМЕР_1 , ключ від вказаного автомобілю та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорту) серії НОМЕР_2 від 10.02.2022 року, який належить власнику ТОВ «УЛФ-Фінанс» в частині заборони користування власнику майном. Арешт вказаного майна в частині заборони розпорядження цим майном було залишено без змін.
Відповідно до положень статті першої Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Обтяження відповідного майна арештом становить втручання держави у право на мирне володіння майном у значенні другого речення першого пункту статті 1 Першого протоколу. Таке втручання має відбуватись із чітким, послідовним дотриманням вимог національного закону та забезпеченням гарантій захисту основоположних прав особи, має бути законним та пропорційним.
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним, п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом ведення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр» проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року по справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Судом враховується, що власник майна не є стороною у кримінальному провадженні, відповідно до обвинувального акту не причетний до злочину, у якому обвинувачуються обвинувачені та як власник майна має обмеження у зв`язку з арештом його майна, при цьому не позбавлений права користування своїм майном.
Враховуючи, що на даний час судовий розгляд даного кримінального провадження не завершений, вказане майно є речовим доказом, яке може бути досліджено під час судового розгляду, зокрема не в повному обсязі здійснено дослідження доказів сторони обвинувачення, тому суд приходить до висновку, що вирішення питання про відсутності потреб у подальшому арешті зазначеного майна - є передчасним, враховуючи, що у зазначеному кримінальному провадженні вказане майно є речовим доказом, яке може бути досліджено під час судового розгляду. Тому суд приходить до висновку, що в задоволенні клопотанні слід відмовити, оскільки на час його розгляду потреба в арешті речового доказу не відпала.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 170-174, 309, 372 КПК України, суддя-
П О С Т А Н О В И В :
У задоволенні клопотання представника ТОВ «УЛФ-Фінанс» ОСОБА_8 про скасування арешту майна відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1