справа № 619/5603/21
провадження № 1-кп/619/50/25
УХВАЛА

31 березня 2025 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого - суддіОСОБА_1
за участю:секретаря судового засіданняОСОБА_2

розглянув у підготовчому судовому засіданнікримінальне провадження № 0000085 від 13.03.2021за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Руська Лозова Дергачівського району Харківської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ;
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,
за участю сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження:
прокурораОСОБА_4
потерпілогоОСОБА_5
представника потерпілогоОСОБА_6
обвинуваченогоОСОБА_3
захисникаОСОБА_7

установив:

У провадженні суду перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, строком на два місяці. Клопотання обґрунтоване тим, що 29.09.2021 ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та 22.11.2021 обвинувальний акт у кримінальному провадженні направлено до суду. На цей час справа перебуває на стадії підготовчого судового засідання, яке неможливо провести через неявку в судові засідання обвинуваченого ОСОБА_3 . Метою і підставами застосування запобіжного заходу, згідно з п. п. І, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, є забезпечення виконання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватись від суду та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Наявність зазначених ризиків обґрунтовується тим, що ОСОБА_3 обвинувачується у скоєнні злочину, за вчинення якого йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до 3 років, з метою уникнення кримінальної відповідальності, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання у випадку визнання його винним у вчиненні злочину, останній може переховуватись від суду на території України або виїхати за межі держави. Фактично існування цього ризику було підтверджено самим обвинуваченим ОСОБА_3 . У матеріалах судової справи знаходиться клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 , з якого вбачається, що через введений в Україні воєнний стан та постійні обстріли с. Руська Лозова, а також часткове пошкодження будинку в ході обстрілів військовими рф, він як ВПО переїхав до м. Київ, але на зараз виникла термінова необхідності допомоги хворому батьку, який мешкає в Німеччині, тому він був змушений з сім`єю переїхати до батька, якому необхідна допомога за медичними показниками. Разом з цим, в наданих матеріалах обвинувачений ОСОБА_3 своє місце проживання суду не повідомляє. Також обвинувачений ОСОБА_3 не надав суду належним чином завірених документів, які б підтвердили наявність у його батька хвороби та необхідністю особистого догляду за ним саме з боку обвинуваченого. Разом з цим, згідно рапорту працівника поліції, який отримано за результатами вжиття стороною обвинувачення заходів спрямованих на забезпечення явки обвинуваченого у судове засідання, встановлено, що за вказаним обвинуваченим місцем проживання в с. Руська Лозова ніхто не проживає, візуальних пошкоджень будинок не має. Отже існує ризик можливості обвинуваченим переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Крім того, сторона обвинувачення наполягає на тому, що на даний час є достатні підстави вважати, що ОСОБА_3 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема шляхом затягування розгляду кримінального провадження в суді. Це підтверджується процесуальною поведінкою, яку демонструє обвинувачений ОСОБА_3 . Через систематичну неявку обвинуваченого у судові засідання, суд зобов`язаний постійно відкладати розгляд справи, що в подальшому, оскільки відповідно до ст. 49 КК України, строки давності притягнення до кримінальної відповідальності за злочин у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 становлять 5 років, може призвести до звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Прокурор ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити.

У підготовчому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник адвокат ОСОБА_7 заперечували проти клопотання прокурора.

У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 та його представник адвокат ОСОБА_6 не заперечували проти клопотання прокурора.

Заслухавши клопотання та думку присутніх осіб, оцінивши в сукупності всі обставини, в тому числі передбачені п.п. 1-11 ч. 1 ст. 178 КПК України, суд дійшов такого висновку.

Судом установлено, що відповідно до витягу Єдиного реєстру досудових розслідувань, 13.03.2021 до реєстру за № 0000085 внесено відомості про вчинення злочину, передбаченого ч. 1ст. 122 КК України.

29.09.2021 ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

22.11.2021 обвинувальний акт у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_3 скеровано до суду.

На цей час справа перебуває на стадії підготовчого судового засідання.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення клопотання прокурора, а також здійснюючи судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, суд виходить із такого.

За приписами статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 7 КПК України кримінальне провадження здійснюється на засадах, в тому числі, верховенства права, згідно якої людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, законності, згідно якої під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, а також забезпечення права на свободу та особисту недоторканність, згідно якої ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим ОСОБА_3 переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину може вдатися до відповідних дій.

Згідно відомостей, що є наявними в матеріалах справи, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 3-х років.

Щодо посилання прокурора на вчинення ОСОБА_3 дій, спрямованих на ухилення від суду, то суд звертає увагу, що кримінальне провадження перебуває в провадженні суду з листопада 2021 року. Наразі справа перебуває на стадії підготовчого судового засідання, яке неможливо провести без особистої участі обвинуваченого.

Отже, суд вважає такими, що заслуговують на увагу доводи прокурора, які зазначені у клопотанні, про наявність ризиків переховування ОСОБА_3 від суду та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, а тому застосування до нього запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання забезпечить належну поведінку обвинуваченого.

Беручи до уваги наявні в матеріалах клопотання докази, суд вважає встановленим та доведеним стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених пунктами 1, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України: переховування від суду, а також перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Частиною першою статті 179 КПК України визначено, що особисте зобов`язання полягає у покладенні на обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Особисте зобов`язання є найменш обтяжливим запобіжним заходом із передбачених Законом.

За приписом ч. 7 ст. 194 КПК України обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу.

З урахуванням зазначених ризиків у кримінальному провадженні, обставин кримінального правопорушення та відомостей про особу обвинуваченого, суд дійшов висновку, що обрання запобіжного заходу стосовно ОСОБА_3 у виді особистого зобов`язання є виправданим і таким, що відповідає кримінально-процесуальному закону та суспільним інтересам, у зв`язку з чим клопотання прокурора підлягає задоволенню, з покладенням на обвинуваченого передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язків.

Також, суд вважає за необхідне роз`яснити обвинуваченому, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі визначеному КПК України.

У статті 392 КПК України законодавцем визначено вичерпний перелік ухвал суду, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

Крім того, відповідно до вимог ст. 4221 КПК України визначений порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Отже, положення чинного КПК України не передбачають порядок апеляційного перегляду ухвал суду про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, які постановлені до ухвалення судового рішення по суті.

Отже, можливість оскарження цієї ухвали суду першої інстанції - вищенаведеними правовими нормами не передбачена.

Ураховуючи викладене та керуючись статтями177, 178, 194, 315, 392 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу задовольнити повністю.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_3 прибувати до суду за першою вимогою.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 на строк до 30 травня 2025 року такі обов`язки:

- не відлучатися за межі Харківського району Харківської області без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Копію ухвали про застосування запобіжного заходу вручити під розписку обвинуваченому негайно після її оголошення.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_3 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання здійснює прокурор.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення щодо ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Суддя ОСОБА_1