ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/1255/24 Номер провадження 11-кп/814/1015/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0001425 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 13.11.2024,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, громадянина України, українця, із середньою освітою, розлученого, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз 13.02.2019 вироком Ковпаківського районного суду м. Суми за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, із застосуванням ст. 70 КК України на 3 роки позбавлення волі, крім того 16.02.2024 ухвалою Сумського апеляційного суду застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом за вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 153, ч. 1 ст. 153, ч. 1 ст. 122 КК України,

визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Початок строку покарання ухвалено рахувати з 23.08.2023.

Цивільний позов прокурора задоволено. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь Національної служби здоров?я України 27 636 грн. 30 коп. та на користь Полтавської міської ради 8 699 грн. 50 коп. матеріальної шкоди.

Вирішено питання щодо запобіжного заходу, арешту майна, речових доказів.

Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

08.05.2023 в період часу з 7 год. 30 хв. до 14 год., більш точного часу в ході досудового слідства і судового розгляду не встановлено, ОСОБА_8 під час спільного вживання алкогольних напоїв з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за адресою: кв. АДРЕСА_3 , у ході сварки з ОСОБА_10 через відмову останньої вступити з ним в статеві стосунки, почав виганяти її, виштовхуючи з квартири, хапаючи за одяг та штовхнув потерпілу, від чого вона впала на підлогу в коридорі квартири.

Далі ОСОБА_8 ногами наніс ОСОБА_10 не менше 4 ударів в область тулубу з правої та лівої сторін, а також невстановленим гострим чи заточеним предметом умисно спричинив поріз в ділянку шиї. Після чого, взяв потерпілу, яка лежала на підлозі, за ноги та стягнув її по сходах з 4 до 1 поверху під?їзду будинку. Своїми діями заподіяв ОСОБА_10 тяжкі тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду скасувати.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що тілесні ушкодження потерпілій не спричиняв.

Вважає, що ОСОБА_10 тілесні ушкодження спричинив її співмешканець ОСОБА_11 , який, з її слів, часто бив її, після чого вона з синцями та закривавлена приходила до них у квартиру. Також у присутності свідка ОСОБА_9 потерпіла повідомила, що в період з 03 до 08.05.2023 ОСОБА_11 бив її кілька разів до втрати свідомості та після останнього побиття витяг потерпілу за ноги по сходах з будинку, від чого у неї могли бути зламані ребра.

Повідомляє, що 08.05.2023 зранку прибігла ОСОБА_10 та повідомила, що її вкотре побив ОСОБА_11 . Після чого він пішов на роботу та повернувся близько 17 год. 30 хв., оскільки боліла голова від спричиненого потерпілою удару ніжкою стільця та ліг відпочивати. Прокинувся близько 20 год. 30 хв. від гучних звуків, що виникли внаслідок зрізання працівниками поліції дверного замку.

Просить взяти до уваги, що свідчення ОСОБА_11 , надані 15.05.2023, суперечать усім іншим, а свідчення ОСОБА_10 від 13.05.2023 є неправдивими та суперечать показанням, наданим нею 15.06.2023.

Зазначає, що сліди крові, виявлені на рушнику, належать йому, та з`явилися внаслідок спричинення йому удару потерпілою.

Звертає увагу, що знайдені сліди крові у різних місцях квартири суперечать даним, наявним у протоколі слідчого експерименту, відповідно до якого потерпіла не була у місцях виявлення РБК. Наполягає, що виявлена на одязі, в який він був одягнений у день події, кров, належить господарю квартири, як і самі речі, на яких виявлено сліди РБК. Вважає, що ОСОБА_11 знищив докази виправши речі потерпілої.

Звертає увагу що пояснення потерпілої та дані щодо локалізації спричинених їй ударів, наявні у протоколі слідчого експерименту за участі потерпілої, є суперечливими.

Також у матеріалах справи відсутні фото, зроблені під час проведення огляду 13.05.2023 у лікарні, на яких зафіксовані тілесні ушкодження, спричинені потерпілій.

Звертає увагу, що судом не допитано свідка ОСОБА_12 , який зазначений у реєстрі.

Вважає, що його незаконно затримали 22.08.2023, оскільки йому не було повідомлено про підозру та перекваліфікацію з ч. 1 ст. 122 на ч. 1 ст. 121 КК України.

Крім того, цивільний позов у справі задоволено незаконно.

Просить врахувати, що він сприяв розкриттю кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати вирок та призначити новий розгляд провадження у суді першої інстанції.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що доводи сторони обвинувачення щодо винуватості ОСОБА_13 гуртуються лише на показаннях потерпілої та даних, наявних у протоколі проведення слідчого експерименту за її участі.

Так, показання свідків не доводять винуватості ОСОБА_13 , а слідчі експерименти за його участі та участі свідка ОСОБА_9 не проводилися.

Звертає увагу, що суд не перевірив факт отримання потерпілою тілесних ушкоджень до події кримінального правопорушення, у тому числі їх спричинення співмешканцем потерпілої ОСОБА_11 , якого всупереч клопотання сторони захисту не було допитано місцевим судом, та можливість надання потерпілою неправдивих відомостей.

Крім того, враховуючи, що підставою представництва у суді інтересів держави в особі Національної служби здоров?я України та Полтавської міської ради, прокурор зазначив невжиття заходів щодо самостійного стягнення збитків та відшкодування коштів до бюджету та висновки ВП ВС, викладені у постанові від 06.07.2021 у справі №911/2169/20, суд першої інстанції безпідставно задовольнив цивільний позов прокурора.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника в підтримку поданих ними апеляційних скарг, прокурора, який просив вирок суду залишити без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Висновки місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, ґрунтуються на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду і оцінені за критеріями, визначеними у ч. 1 ст. 94 КПК України.

Так, допитаний у суді першої інстанції ОСОБА_8 свою вину у вчиненому злочині не визнав, проте не заперечував факт перебування ОСОБА_10 08.05.2023 у квартирі за місцем його проживання, розповів про сварку, яка виникла між ними, внаслідок чого ОСОБА_10 спричинила йому один удар ніжкою від стільця по голові, після чого обвинувачений викинув потерпілу зі своєї квартири. Зазначив, що тілесні ушкодження ОСОБА_10 спричинив її співмешканець ОСОБА_11 .

Показання обвинуваченого щодо його непричетності до інкримінованого кримінального правопорушення спростовуються наявними у матеріалах кримінального провадження доказами.

Потерпіла ОСОБА_10 зазначила, що 08.05.2023 вживала спиртні напої разом з ОСОБА_8 у присутності його співмешканки ОСОБА_9 за адресою: кв. АДРЕСА_3 . Вказала, що саме обвинувачений спричинив їй тілесні ушкодження у квартирі, після чого перемістив її до школи, яка знаходилася через дорогу від будинку, та перекинув через паркан, де і залишив. Після чого вона попросила перехожих викликати швидку допомогу, відчуваючи, що по її спині тече кров. Також повідомила, що ОСОБА_8 пізніше погрожував їй, просив забрати заяву з поліції, за що обіцяв заплатити грошові кошти. Вважає, що свідок ОСОБА_9 не бачила подій, проте могла чути її крики.

Показання потерпілої, надані у суді, узгоджуються з даними, наявними у протоколі проведення слідчого експерименту від 11.08.2023 за її участю, які відповідно до висновку експерта №734 від 05.09.2023 не протирічать давності, механізму утворення, локалізації виявлених у неї тілесних ушкоджень. Тому доводи обвинуваченого щодо наявності суперечностей в даних, повідомлених ОСОБА_10 , є нікчемними.

Разом з тим обвинувачений помилково звертає увагу на показання ОСОБА_10 , надані під час досудового розслідування, а саме 13.05.2023 та 15.06.2023, оскільки суд безпосередньо не сприймав їх під час судового засідання та відповідно до положень ч. 4 ст. 95 КПК України не обґрунтовував ними ухвалене по справі рішення. Отже, доводи обвинуваченого щодо відмінностей показань свідка на досудовому розслідуванні є безпідставними.

Свідок ОСОБА_9 яка є співмешканкою ОСОБА_8 розповіла, що проживає з обвинуваченим протягом тривалого часу. Звернула увагу, що співмешканець вчиняв сварки та міг вдарити. Також вона підтвердила, що 08.05.2023 до них приходила ОСОБА_10 , яка разом з її чоловіком вживали спиртні напої. Тілесних ушкоджень на ОСОБА_10 зранку не було. Після того, як вона пішла відпочивати, почула крик у сусідній кімнаті. Зайшовши туди, побачила, що обвинувачений дав ляпаса потерпілій, після чого ОСОБА_8 випхав ОСОБА_9 з кімнати. Далі вона знову почула крики в коридорі та, вийшовши туди, побачила ОСОБА_10 у якої було закривавлене обличчя. Потерпіла просила відпустити її додому, після чого обвинувачений виштовхав ОСОБА_10 з квартири. Далі нічого не бачила та не втручалася у сварку, оскільки боїться ОСОБА_8 .

При повторному допиті свідок повідомила, що ОСОБА_10 08.05.2023 прийшла до них з синцем на обличчі, який їй з її слів спричинив ОСОБА_11 . Інших тілесних ушкоджень у потерпілої в той день не бачила.

Проте місцевий суд правильно критично віднісся до змінених показань, оскільки під час повторного допиту у суді ОСОБА_8 здійснював психологічний тиск на свідка, про що суд робив йому попередження.

Всупереч апеляційним доводам обвинуваченого свідок ОСОБА_11 був безпосередньо допитаний у суді першої інстанції та повідомив, що 08.05.2023 ОСОБА_10 зранку пішла з дому та через деякий час зателефонувала і повідомила, що її забирає швидка. На наступний день він дізнався, що потерпіла у лікарні. Зазначає, що тілесні ушкодження у день події потерпілій не спричиняв.

Показання свідків та потерпілої є логічними та послідовними. Вони були допитані безпосередньо під час розгляду справи судом першої інстанції відповідно до вимог ст. 352 КПК України, а тому є належними та допустимими, і місцевий суд правильно оцінив їх у сукупності з іншими доказами.

З урахуванням викладеного колегія суддів не вважає необхідним проводити повторний допит зазначених учасників кримінального провадження. Разом з тим, дані щодо місця проживання свідків не впливають на допустимість зазначених доказів, про що вказує ОСОБА_8 , та їх помилкове зазначення не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Крім того, показання потерпілої та свідків узгоджуються між собою та іншими доказами, наявними у матеріалах кримінального провадження, а саме рапортом від 08.05.2023 про повідомлення зі служби «102» щодо спричинення жінці тілесних ушкоджень, про що розповіли перехожі, картою виїзду швидкої медичної допомоги №184 від 08.05.2023, протоколом огляду під`їзду від 08.05.2023, де виявлено сліди РБК, які ймовірно є слідами волочіння та які згідно з висновком експерта №1017 від 20.07.2023 можуть належати ОСОБА_10 , протоколом обшуку квартири обвинуваченого від 08.05.2023, під час якого виявлено сліди РБК, які відповідно до висновків експертів №995, №993, №994 від 14.07.2023, №807, 808 від 04.04.2023, №809 від 27.06.2023 можуть належати потерпілій.

Апеляційні доводи обвинуваченого про те, що вилучені сліди РБК належать йому, оскільки потерпіла спричинила йому удар ніжкою від стільця по голові, спростовуються протоколом освідування від 08.05.2023, з якого вбачається, що у ОСОБА_8 відсутні тілесні ушкодження, виявлено лише подряпини та садна на ногах, які з його слів утворилися близько 3 днів тому на роботі. Також згідно з експертними висновками на місці злочину не виявлено слідів крові, які можуть належати іншій особі, наприклад господарю квартири, як зазначає ОСОБА_13 .

Крім того, винуватість ОСОБА_8 у вчиненому діянні підтверджується протоколом огляду палати хірургічного відділення КП «Полтавська центральна районна лікарня Полтавської районної ради» від 13.05.2023, під час якого було вилучено одяг потерпілої, на якому виявлено сліди крові, що відповідно до висновків експертиз №1059 від 21.07.2023, №1060 від 21.07.2023, можуть належати ОСОБА_10 .

Доводи обвинуваченого щодо визнання зазначеного доказу недопустимим у зв`язку з відсутністю фотокарток, на яких зафіксовані спричинені потерпілій тілесні ушкодження, в ході апеляційного розгляду не знайшли свого підтвердження, оскільки зазначена слідча дія була проведена з метою вилучення одягу потерпілої, на якому могли залишитися сліди злочину.

Згідно з протоколом огляду від 01.08.2023 медичної карти №1628 стаціонарного хворого ОСОБА_10 , де зафіксовано діагноз потерпілої та факт її перебування 08.05.2023 у стані алкогольного сп`яніння, висновком експерта №675 від 07.08.2023, згідно з яким у ОСОБА_10 виявлено кілька груп тілесних ушкоджень, у тому числі тяжкі тілесні ушкодження, які могли бути спричинені від дії тупого предмету, яким могли бути пальці рук, стиснуті в кулак, нога людини у взутті або інший предмет з подібною характеристикою або при дії об такі, що могло мати місце і при стягуванні по сходах, рана на шиї могла утворитися не менш ніж від однократної дії предмету з гострим чи заточеним краєм, усі ушкодження утворилися 08.05.2023 близько 14 год. в короткий проміжок часу, фактично одночасно.

Доводи ОСОБА_13 щодо його перебування 08.05.2023 на роботі з 08 до 17 год. спростовуються наявним у справі протоколом огляду диску з абонентським номером, отриманим під час тимчасового доступу від ПрАТ «ВФ України», згідно з якими номер ОСОБА_8 08.05.2023 з 00 год. 00 хв. по 20 год. 40 хв. знаходився в зоні дії місця розташування базової станції мобільного зв`язку по вул. Івана Мазепи в м. Полтаві, тобто в зоні місця проживання обвинуваченого.

Також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_9 неодноразово зверталася на гарячу лінію «102» з підстав вчинення сварок у стані алкогольного сп`яніння її співмешканцем ОСОБА_8 .

Всупереч апеляційним доводам обвинуваченого, його дії з моменту внесення відомостей до реєстру було кваліфіковано саме за ч. 1 ст. 121 КК України та в подальшому кваліфікація не змінювалася, тому доводи обвинуваченого про його незаконне затримання з цих підстав є нікчемними.

Згідно з висновком судово-психіатричної експертизи №7 від 21.12.2023 ОСОБА_8 лікування від розладів психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю чи психотропних речовин не потребує, може усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Доводи ОСОБА_8 про необхідність повторного дослідження під час апеляційного розгляду речового доказу, а саме сумки потерпілої, не мають доказового значення у даному кримінальному провадженні, оскільки не впливають на винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого діяння.

Враховуючи, що місцевий суд безпосередньо не допитував свідка ОСОБА_14 та не обґрунтовував його показаннями свої висновки, доводи обвинуваченого щодо їх неправдивості є безпідставними.

Аналізуючи показання обвинуваченого у сукупності з іншими дослідженими доказами, місцевий суд правильно зазначив, що позиція обвинуваченого свідчить про його намагання уникнути відповідальності за вчинені протиправні дії. Його доводи щодо спричинення тілесних ушкоджень потерпілій її співмешканцем ОСОБА_11 спростовуються показаннями самої потерпілої, свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , а також висновками судово-медичних експертиз, згідно з якими походження тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 відносять до часу подій, які інкримінуються обвинуваченому, а характер та їх локалізація узгоджуються з даними щодо ушкоджень, про які зазначає потерпіла у своїх показаннях наданих та під час проведення слідчого експерименту. Підстав оговорювати ОСОБА_8 у потерпілої та свідків не встановлено, навпаки, і потерпіла, і свідки показували, що стосунки між ними були дружні, а з ОСОБА_9 мали сімейний характер. Показання потерпілої та свідків не містять розбіжностей, є послідовними, логічними, належними та допустимими, зазначені особи відповідно до ст. 33 КПК України безпосередньо допитані в судовому засіданні, при цьому попереджені про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань, тому сумнівів у їх достовірності немає.

Доводи захисника про неповноту досудового розслідування, оскільки не було проведено слідчі експерименти за участі ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_9 , на думку суду є безпідставними. Враховуючи, що ОСОБА_9 не бачила, як обвинувачений спричиняв тілесні ушкодження потерпілій, а ОСОБА_8 не визнає свою вину, проведення слідчих експериментів за їх участі є недоцільними, оскільки слідчий експеримент - це процесуальна дія, яка дає можливість перевірити та зафіксувати розбіжності в показаннях, уточнити відомості, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Аналізуючи наявні у матеріалах кримінального провадження докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження з точки зору належності, допустимості, достовірності, колегія суддів дійшла висновку, що зібрані докази у їх сукупності та взаємозв`язку повністю підтверджують винуватість ОСОБА_8 у інкримінованому кримінальному правопорушенні.

Доводи сторони захисту щодо відсутності повноважень прокурора на подання цивільного позову у даному кримінальному провадження у зв`язку з чим було незаконно стягнуто з обвинуваченого майнову шкоду, спростовуються таким.

Відповідно до довідки КП «Полтавська міська клінічна лікарня Полтавської міської ради» №1195 від 29.08.2023 вартість лікування ОСОБА_10 становить 36 338, 32 грн. у тому числі: за рахунок Національної служби здоров`я України 27 636, 30 грн. та місцевого бюджету - 8 699, 50 грн. Власником майна «Полтавська міська клінічна лікарня Полтавської міської ради» є Полтавська міська територіальна громада в особі Полтавської міської ради.

Зважаючи на доведеність вини обвинуваченого у спричиненні тілесних ушкоджень потерпілій, внаслідок яких вона перебувала на лікуванні в КП «Полтавська міська клінічна лікарня Полтавської міської ради», і той факт, що витрати на лікування потерпілої в сумі 36 335 грн. 80 коп. доведені належними доказами, кошти необхідно стягнути з ОСОБА_8 .

Враховуючи вимоги п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» №11 від 07.07.1995, згідно з яким витрачені на стаціонарне лікування потерпілого від злочину кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров?я, вимоги статті 23 «Закону України «Про прокуратур», відповідно до яких прокурор здійснює представництво інтересів держави у суді, та невжиття заходів щодо самостійного стягнення заподіяних збитків Національною службою здоров?я та Полтавською міською радою, завданих державі внаслідок лікування потерпілої ОСОБА_10 , що підтверджується наявними у справі листами відповідями (Т. 1 а.с. 33, 36-37), суд першої інстанції правомірно задовольнив цивільний позов прокурора в інтересах держави та стягнув з ОСОБА_8 майнову шкоду в сумі 27 636 грн. 30 коп. на користь Національної служби здоров?я та 8 699 грн. 50 коп. на користь Полтавської міської ради.

При призначенні покарання суд першої інстанції виконав вимоги закону, передбачені ст. ст. 50, 65 КК України, врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким; поведінку обвинуваченого під час судового розгляду; особу обвинуваченого, який раніше притягався до кримінальної відповідальності, за місцем відбування покарання характеризується посередньо, не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; відсутність обставин, що пом`якшують покарання та обставину, що його обтяжує, а саме - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Також місцевий суд правомірно врахував положення ст. 20 КК України, яка не виключає кримінальної відповідальності, а дає змогу індивідуалізувати кримінальну відповідальність особи та призначити покарання, враховуючи її хворобливий стан під час вчинення злочину, що відповідає принципам справедливості та гуманізму та зазначив, що при призначенні покарання слід врахувати обмежену здатність обвинуваченого у повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними під час вчинення злочину, тому що ця обставина дає підстави суду пом`якшити покарання, яке належить відбувати в умовах ізоляції від суспільства та дійшов правильного висновку про призначення покарання у межах, встановлених санкцією статті КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, у виді позбавлення волі у розмірі наближеному до нижньої межі.

Враховуючи, що ОСОБА_8 не визнав свою вину та під час судового розгляду у суді першої інстанції здійснював психологічний тиск на свідка ОСОБА_9 з метою повідомлення нею обставин на його користь, доводи про те, що він сприяв розкриттю кримінального правопорушення, є нікчемними.

Таким чином, призначене ОСОБА_13 покарання у межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України, відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

З огляду на викладене вище підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для скасування ухваленого по справі судового рішення та направлення кримінального провадження на новий розгляд до суду першої інстанції, як про це ставиться питання в апеляційних скаргах, колегія суддів не вбачає, тому апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 13.11.2024, щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4