Провадження № 1-кп/161/1700/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 11 грудня 2024 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000302 від 19.11.2024, про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м.Луцьк Волинської області, зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , громадянин України, освіта професійно-технічна, не працює, неодружений, має двох неповнолітніх дітей, судимий вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.04.2024 за ст.126-1 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування призначеного покарання із встановленням іспитового строку 1 рік,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В

Обвинувачений ОСОБА_3 18.11.2024 близько 18.00год., будучи в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи у житловому будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , діючи з прямим умислом, керуючись метою заподіяння тілесних ушкоджень іншій людині, усвідомлюючи значення та кримінально-протиправний характер своїх дій, в ході словесного конфлікту, який відбувся в присутності їхніх неповнолітніх дітей, на грунті особистих неприязних відносин із колишньою дружиною ОСОБА_6 (у розумінні п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству») умисно наніс їй ряд ударів кулаками двох рук в ділянку голови, обличчя та тулуба.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 потерпіла ОСОБА_6 отримала відповідно до висновку судово-медичного експерта №787 від 20.11.2024 тілесні ушкодження у вигляді: синців в лобній ділянці голови зліва, на нижніх повіках обох очей, на спинці носа, на внутрішній поверхні правого передпліччя в нижніх третині, на задньо-зовнішній поверхні правого ліктьового суглобу, на зовнішній поверхні лівого плеча, на передній та задній поверхнях правої вушної раковини, на задній поверхні лівої вушної раковини, смужкоподібне садно на внутрішній поверхні лівого плеча, крововилив під слизовою оболонкою нижньої губи, які за ступенем тяжкості дані тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_3 інкримінується нанесення умисних легких тілесних ушкоджень, тобто вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину в інкримінованому йому кримінальному проступку, передбаченому ч.1 ст.125 КК України, визнав повністю та не оспорюючи фактичних обставин, місця та часу події, про які зазначено в обвинувальному акті, показав, що в ході сімейного конфлікту, дійсно наносив удари потерпілій ОСОБА_6 . Повідомив, що конфлікт виник із колишньою дружиною. Просив суд суворо його не карати, у вчиненому щиро розкаявся.

Допитана безпосередньо в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 підтвердила факт нанесення обвинуваченим ОСОБА_3 тілесних ушкоджень, у ході конфлікту. Цивільний позов підтримала в повному обсязі.

Суд, у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України, з`ясувавши правильність розуміння учасниками судового провадження зміст обставин, викладених в обвинувальному акті, які ніким не оспорюються, не маючи сумніву у добровільності їх позицій, а також роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.

Цивільний позов розглянутий судом в загальному порядку з повним дослідженням письмових доказів.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 своїми умисними діями, які виразилися у нанесенні умисних легких тілесних ушкоджень, вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.125 КК України.

Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального проступку, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали.

У відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до вимог ст.12 КК України, відноситься до категорії кримінального проступку, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, у відповідності до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття, оскільки така обставина підтверджена у судовому засіданні та вказана в обвинувальному акті.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , у відповідності до ст.67 КК України, суд визнає вчинення кримінального проступку щодо колишнього подружжя, вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, вчинення кримінального правопорушення у присутності неповнолітніх дітей.

Відповідно до ч.4 ст.67 КК України суд не може враховувати рецидив злочинів, як обставину, що обтяжує покарання, оскільки кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України, є кримінальним проступком і не може утворювати рецидиву злочинів.

Аналізуючи п.п. 1-13 ч.1 ст.67 КК України є очевидним те, що законодавець чітко визначив критерії обтяжуючих обставин в залежності від класифікації кримінальних правопорушень (злочин або кримінальне правопорушення).

Обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав свою винуватість, судимий, має постійне місце проживання, інформація про негативну характеристику відсутня, перебував на стаціонарному лікуванні у Центрі терапії залежностей КП «Волинська обласна психіатрична лікарня м.Луцька» з діагнозом: «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності».

На підставі викладеного, враховуючи обставини вчиненого кримінального проступку, дані про особу обвинуваченого, позицію усіх учасників судового розгляду щодо міри покарання, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з огляду на положення ч.2 ст.50 КК України, обираючи серед альтернативних видів покарань, передбачених санкцією закону, за яким визнав ОСОБА_3 винуватим, вважає за необхідне призначити останньому максимальне покарання у виді громадських робіт, оскільки таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення й попередження вчинення як ним, так і іншими особами, нових кримінальних правопорушень.

Підстав для призначення покарання у виді штрафу або виправних робіт, суд не вбачає, з огляду на те, що обвинувачений не працює та не має офіційного джерела доходу.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 в період відбування іспитового строку, призначеного за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.04.2024, знову вчинив умисне кримінальне правопорушення, тому на підставі ч.1 ст.71 КК України, суд вважає за необхідне до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком. При складанні покарань за сукупністю вироків відповідно до ч.1 ст.72 КК України менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з співвідношення: одному дню обмеження волі відповідають вісім годин громадських робіт.

Строк відбуття покарання обвинуваченому необхідно рахувати з дня приведення вироку до виконання.

Враховуючи те, що кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_3 , пов`язане з домашнім насильством, оскільки вчинене відносно колишнього подружжя, а тому суд приходить до висновку, що в інтересах потерпілої ОСОБА_6 необхідно застосувати до обвинуваченого ОСОБА_3 обмежувальний захід, поклавши на нього обов`язок, передбачений п.5 ч.1 ст.91-1КК України, на строк три місяці.

Суд вважає, що такий обмежувальний захід, із покладенням обов`язку, буде сприяти виправленню обвинуваченого, покращенню психологічного здоров`я потерпілої ОСОБА_6 .

Вирішуючи цивільний позов суд виходить з наступного.

Частиною 1 ст.128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Стаття 1167 ЦК України регламентує підстави відповідальності за завдану моральну шкоду.

Представник цивільного позивача адвокат ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 звернулася з позовом до обвинуваченого ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди у сумі 50000 гривень.

Цивільний відповідач ОСОБА_3 цивільний позов визнав частково та зазначив, що не погоджується із заявленими сумою моральної шкоди, оскільки вважає її необгрунтованою, спричинену моральну шкоду оцінює у розмірі 5000 гривень.

В судовому засіданні доведено те, що потерпілій ОСОБА_6 завдано тілесних ушкоджень, а тому, на думку суду, завдано і моральної шкоди, яку обвинувачений не намагався відшкодувати чи принаймні вжити заходів для такого відшкодування, а отже цивільний позов потерпілої є підставним.

В судовому засіданні потерпіла не змогла належним чином обгрунтувати спричинення моральної шкоди саме на суму 50000 гривень, на обгрунтування цивільного позову судом було лише досліджено вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.04.2024 і ухвалу суду.

Вирішуючи розмір відшкодування моральної шкоди потерпілій, суд, з урахуванням принципів розумності та справедливості, враховуючи моральні та фізичні страждання останньої від вчиненого кримінального правопорушення, порушення нормального способу життя, з огляду на конкретні обставини самої події, ступінь вини обвинуваченого, приходить до висновку, що цивільний позов потерпілої в частині стягнення моральної шкоди підлягає до часткового задоволення та стягнення відшкодування в розмірі 15000 гривень.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд також враховує правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 (справа №752/17832/14-ц), відповідно до якої, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

На думку суду, вказана сума моральної шкоди буде достатньою та не буде такою, яка б сприяла потерпілій до збагачення, та буде відповідати позиції, викладеній у вищевказаному правовому висновку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 366-368, 371, 374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у вигляді громадських робіт на строк 200 (двісті) годин.

На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.04.2024, з урахуванням положень ч.1 ст.72 КК України, та остаточно визначити до відбуття ОСОБА_3 покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 10 (десять) днів.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_3 рахувати з дня приведення вироку до виконання.

На підставі п.5 ч.1 ст.91-1 КК України застосувати до ОСОБА_3 обмежувальний захід, поклавши на нього обов`язок заборонити наближатися на 20 м до місця проживання потерпілої ОСОБА_6 на строк 3 (три) місяці.

Цивільний позов представника потерпілої адвоката ОСОБА_5 в інтересах потерпілої ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 в користь потерпілої ОСОБА_6 моральну шкоду в сумі 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржений учасниками судового провадження до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий