Справа № 557/386/25
Провадження № 1-кс/557/61/2025
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2025 року селище Гоща

Гощанський районний суд Рівненської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

особи, щодо якої вирішується клопотання - ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Гоща клопотання слідчого СВ ВП № 5 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_6 , погодженого із прокурором Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за матеріалами кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000036 від 01.03.2025, щодо:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Медисівка, Хмельницького району, Хмельницької області, українця, громадянина України, із середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період Збройних Сил України військової частини НОМЕР_1 , старшого сержанта, раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

09.03.2025 до суду надійшло клопотання слідчого СВ ВП № 5 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_6 , погодженого із прокурором Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за матеріалами кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000036 від 01.03.2025, щодо ОСОБА_4 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначено, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 на підставі Указу Президента України № 69/2022 від 24 лютого 2022 «Про загальну мобілізацію» призваний до лав Збройних Сил України та на даний час проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Згідно ст. ст. 3, 27 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини. Кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, які затверджені Законом України N548-XIV від 24 березня 1999 року, старший сержант ОСОБА_4 зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та Законів України, виконувати свої службові обов`язки, що визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, бути дисциплінованим, пильним, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців.

Разом з тим, ОСОБА_4 , у порушення вимог вищевказаних нормативно-правових актів, будучи військовослужбовцем за призовом під час мобілізації на особливий період Збройних Сил України, 27 лютого 2025 року близько 13 год. 00 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, спільно із своїми знайомими військовослужбовцями ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , легковим автомобілем марки «KIA SPOTAGE», сірого кольору, н. з. НОМЕР_2 приїхали до житлового будинку, де проживав ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що за адресою: АДРЕСА_2 , де на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин вирішили заподіяти тілесні ушкодження ОСОБА_10 .

У подальшому ОСОБА_4 , діючи із прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, спільно, групою осіб із ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , знаходячись в будинку ОСОБА_10 нанесли останньому кулаками рук, ногами, а також із використанням твердих предметів множинні удари в область грудей, голови та інших частин тіла, заподіявши йому тілесні ушкодження у вигляді травматичного шоку, закритої тупої травми грудей з численними переломами ребер і грудини, ушкодженням лівої легені, що призвело до смерті потерпілого ОСОБА_10 на місці події 27 лютого 2025 року.

Правова кваліфікація кримінального.правопорушення: ч.2 ст.121 КК України, - умисне тяжке тілесне ушкодження, вчинене групою осіб, що спричинило смерть потерпілого.

07.03.2025 у вказаному кримінальному провадженню ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Під час проведення досудового розслідування встановлено фактичні дані та здобуто достатні докази, які дають підстави підозрювати ОСОБА_4 у вчиненні даного кримінального правопорушення:

протоколом огляду місця від 28.02.2025; протоколом огляду місця події від 01.03.2025; лікарським свідоцтвом про смерть №20 від 01.03.2025; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_11 від 01.03.2025; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 01.03.2025; протоколом огляду речей від 07.03.2025; протоколом огляду речей від 06.03.2025, поясненнями ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від 06.03.2025; протоколом про затримання підозрюваного ОСОБА_4 від 07.03.2025 іншими матеріалами кримінального провадження та речовими доказами.

В ході досудового розслідування встановлено наявність ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України:

1.) підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Ризик обґрунтовується тим, що згідно вимог ч. 5 ст. 12 КПК України злочин, який інкримінуються ОСОБА_4 відноситься до категорії тяжких злочинів та передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років. Враховуючи тяжкість злочину ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду у іншому регіоні з метою уникнення кримінальної відповідальності, тим самим затягуючи досудове розслідування чи судовий розгляд даного кримінального провадження. ОСОБА_4 являється військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , що дислокується у АДРЕСА_3 , після вчинення вказаного кримінального правопорушення та його розшуку із метою отримання пояснень самовільно залишив розташування військової частини та переховувався за місцем свого проживання у Хмельницькій області, у зв`язку із чим був затриманий слідчим.

На території Рівненської області ОСОБА_4 житла для проживання не має, зареєстрований на віддаленій відстані від органу досудового розслідування та суду у селі Медисівка Хмельницького району Хмельницької області, у зв`язку із самовільним залишенням військової частини йому припинено виплату грошового забезпечення та він не зможе з`являтися до суду та органу досудового розслідування, посилаючись на відсутність коштів.

В силу виконання службових обов`язків старший сержант ОСОБА_4 може вибути в зону проведення бойових дій, оскільки у військовій частині НОМЕР_1 знаходиться тимчасово. Незастосування запобіжного заходу до ОСОБА_4 призведе до того, останній зможе повернутися у розпорядження командира, вибути до іншої військової частини, або продовжити переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

2.) підозрюваний може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні. Даний ризик (передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України) обґрунтовується тим, що ОСОБА_4 шляхом погроз, вмовляння, або переконання зможе впливати свідка ОСОБА_12 , та інших свідків, що на даний час встановлюються, з метою зміни ними показів у при їх допиті судом першої інстанції.

Ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Тобто, ризик впливу на свідків та потерпілу існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань.

3.) підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Обґрунтовується тим, що підозрюваний ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 121 КК України після чого вчинив самовільне залишення військової частини НОМЕР_1 , тобто в його діях можуть бути також ознаки злочинів передбачених ст. 407-408 КК України. Хоча ОСОБА_4 раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, однак згідно вимоги про судимість двічі притягався до кримінальної відповідальності, а тому є великий ризик вчинення нових кримінальних правопорушень останнім, оскільки у зв`язку із самовільним залишенням військової частини йому припинено виплату грошового забезпечення та він офіційно не працевлаштований.

4.) підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Вказаний ризик передбачений п.4 ч.1 ст. 177 КПК України обґрунтовується тим, що під час виконання обов`язків військової служби, у зв`язку із введенням правового режиму воєнного стану, незастосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зумовить подальший доступ вогнепальної зброї та боєприпасів, що створює ризики для життя та здоров`я, а також можливості незаконного впливу на свідків в цьому кримінальному провадженні.

Слідчий вказує на те, що підозрюваний ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, що відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, що згідно з ч. 2 ст. 181 КПК України, є підставою для застосування такого запобіжного заходу як тримання під вартою.

При з`ясуванні обставин, які відповідно до ст. 178 КПК України, слід врахувати при застосуванні до ОСОБА_4 запобіжного заходу:

- наявність вагомих доказів про вчинення підозрюваним вищевказаного кримінального правопорушення;

- тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винним у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а саме передбачає відповідальність у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років та відповідно до положень ст. 12 КК України є тяжким злочином;

- вік та стан здоров`я підозрюваного, який являється працездатним та здоровим, що дозволяє утримування його в умовах слідчого ізолятора;

- репутацію підозрюваного, кримінальне правопорушення має суспільно-небезпечний характер, скоєне із застосуванням насильства до особи, вчинене групою осіб, у стані алкогольного сп`яніння, що свідчить про те, що останній є особою суспільно-небезпечною та потребує ізоляції від суспільства;

- підозрюваний на обліку лікаря нарколога, психіатра не перебуває;

- ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї, як військової службової особи, яка не відсторонена від виконання обов`язків військової служби.

При цьому орган досудового розслідування вказує на те, що застосування інших більш м`яких запобіжних заходів до підозрюваного ОСОБА_4 які зможуть забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігти виникненню ризиків передбачених у ст. 177 КПК України, а саме таких, як особисте зобов`язання та/або домашній арешт, є неможливо у зв`язку з тим, що останній вчинив кримінальне правопорушення із застосуванням насильства, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, а можливість передання підозрюваного на особисту поруку та/або застосування відносно останнього застави на даний час не можливо, так як вони не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а тому з огляду на вказані обставини, застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного, окрім як тримання під вартою неможливе.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, посилаючись на викладені у ньому обставини. Вважає обрати відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, без внесення застави.

Захисник адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні вважає вирішити дане питання на розсуд суду.

Підозрюваний ОСОБА_4 фактично не заперечував щодо обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, однак просив обрати більш м`який запобіжний захід.

Вислухавши підозрюваного та його захисника, доводи прокурора, ознайомившись з матеріалами клопотання і кримінального провадження, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає вимогам КПК України, його копію підозрюваний та його захисник отримали завчасно.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

За змістом ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Відповідно до змісту ч.3 ст.176 КПК України такий запобіжний захід як тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом і застосовується лише тоді, коли прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів передбачених частиною першою цієї статі не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Клоот проти Бельгії (Cloot v. Belgium, § 40) серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що суд своїм рішенням має забезпечити не лише права підозрюваних, але і високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що саме по собі вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Фокс, Кембел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

При розгляді клопотання встановлено, що слідчим відділу поліції проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000036 від 01.03.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

07.03.2025 ОСОБА_4 в порядку ст.278 КПК України вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.

Слідчий суддя переконався, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, за вчинення якого передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

Досліджені додані до клопотання матеріали вказують на наявність вагомих фактів, які стали причиною виникнення підозри ОСОБА_4 в інкримінованому йому кримінального правопорушення, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Не вдаючись в оцінку даних доказів, та інших, зібраних на досудовому слідстві, слідчий суддя в той же час враховує об`єктивний характер встановлених фактів і приходить до висновку, що підозра підтверджується доказами, які є достатніми на даному етапі досудового розслідування.

При розгляді клопотання про взяття під варту слідчий суддя не вправі досліджувати докази, давати їм оцінку, в інший спосіб перевіряти доведеність вини підозрюваного, розглядати і вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінальної справи по суті.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім, як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 5 років. Санкція ч.2 ст.121 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

Відповідно до ч. 1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених статтею 177 КПК України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст.184 КПК України під час досудового розслідування встановлено, а в судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

У відповідності до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа.

Вирішуючи питання про застосування підозрюваному запобіжного заходу суддя враховує не тільки положення, які передбачені КПК, а й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Феррарі - Браво проти Італії» не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим лише тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням органів досудового розслідування (попереднього слідства).

У справі «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів».

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що суд своїм рішенням має забезпечити не лише права підозрюваних, але і високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що саме по собі вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З огляду на встановлені у судовому засіданні обставини та наведені норми КПК України, вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя враховує: тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, його вік, задовільний стан здоров`я, сімейний стан (не одружений), майновий стан (не працює), особу підозрюваного, який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, вагомість наведених доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення та приходить до висновку про те, що у сукупності є всі підстави вважати, що застосування підозрюваному більш м`якого, окрім виняткового, запобіжного заходу не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, а саме, переховуватись від органів досудового розслідування, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, також, зважаючи на доведеність прокурором та слідчим наявності всіх обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, а тому, слідчий суддя вважає за необхідне клопотання слідчого про застосування підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити, так як за наведених вище обставин інший, більш м`який запобіжний захід застосований бути не може. Саме такий запобіжний захід сприятиме забезпеченню виконанню підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків. Потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи.

При вирішені питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному враховуються положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, але на даній стадії досудового розслідування, з урахуванням положень Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини та практики Європейського суду з прав людини, наявні по справі реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає над принципом поваги до особистої свободи підозрюваного.

Слідчий суддя також бере до уваги ст.3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

За таких обставин клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 4 ст.183 КПК України слідчий суддя не вбачає підстав для визначення ОСОБА_4 розміру застави, оскільки злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , із застосуванням насильства.

Відповідно до ч.1, 2 ст.197 КПК України строк дії ухвали суду, про тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання обвинуваченого - з моменту затримання. Таким чином, строк тримання під вартою необхідно обчислювати з моменту затримання обвинуваченого ОСОБА_4 - з 07.03.2025 о 09 год. 30 хв., а строк дії ухвали необхідно встановити у шістдесят днів, а саме до 05.05.2025 до 09 год. 30 хв.

Відповідно до статті 198 КПК України висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

Керуючись ст. ст.177,178,182,183,193,194,196,197,206,211,372,395 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого СВ ВП № 5 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_6 , погодженого із прокурором Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за матеріалами кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000036 від 01.03.2025, щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, задовольнити повністю.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Медисівка, Хмельницького району, Хмельницької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період Збройних Сил України військової частини НОМЕР_1 , старшого сержанта, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів, без визначення розміру застави.

Строк тримання під вартою ОСОБА_4 рахувати з 07.03.2025 року з 09 години 30 хвилин.

Тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 здійснювати у Державній установі «Рівненський слідчий ізолятор».

Строк дії ухвали встановити до 05.05.2025 року 09 год. 30 хв.

Копію ухвали направити для виконання начальнику ВП № 5 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській областіта начальнику ДУ «Рівненський слідчий ізолятор».

Контроль за виконанням ухвали слідчого судді покласти на слідчого та прокурора у кримінальному провадженні №0000036 від 01.03.2025.

Ухвала про застосування запобіжного заходу - взяття під варту оголошена підозрюваному ОСОБА_4 .

Копію ухвали вручити підозрюваному негайно після її оголошення під розписку.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Взяти підозрюваного ОСОБА_4 під варту із залу суду - негайно.

Зобов`язати орган досудового розслідування негайно повідомити родичів ОСОБА_4 про взяття його під варту.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Рівненського апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали виготовлено 09.03.2025 об 13 год. 30 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1

Ухвалу мені оголошено та вручено її копію „ "___________20 року о „ " год. „ "

хв. ____