ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 629/7223/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/905/25 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 3 ст. 307, ч.3 ст. 28 ч. 2 ст. 311
ч. 3 ст. 311, ч.3 ст. 28 ч. 2 ст. 317 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова матеріали за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11 лютого 2025 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000757 від 30.11.2022 частиною 3 статті 307, частиною 3 статті 28 частини 2 статті 311, частиною 3 статті 311, частиною 3 статті 28 частиною 2 статті 317 КК України,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11 лютого 2025 року rлопотання прокурора - задоволено, продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор», строком до 11.04.2025, без визначення розміру застави. В задоволенні клопотання обвинуваченого та захисника про зміну запобіжного заходу на більш м`який - у вигляді цілодобового домашнього арешту, відмовлено. Не погодившись з вказаною ухвалою, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати щодо обвинуваченого запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. Апеляційні вимоги захисник мотивує тим, що обвинувачений перебуває під вартою без визначення розміру застави з 23.06.2023. Допитаний в якості підозрюваного, ОСОБА_7 свою вину визнав у повному обсязі, надав показання стосовно своєї причетності до вчинення кримінальних правопорушень, в тому числі і викрив інших співучасників. Посилання прокурора на наявність ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України є лише припущенням, оскільки інші обвинувачені вже є засудженими у цьому кримінальному провадженні, відбувають покарання у закритих закладах виконання покарань. До того ж, вказані особи надали показання як свідки при розгляді справи за обвинуваченням ОСОБА_7 . Інші свідки вже допитані. Обвинувачений є особою з інвалідністю, має матір з інвалідністю, яка потребує стороннього догляду, має житло у м. Лозова. Офіційним джерелом доходу обвинуваченого, є пенсія за інвалідністю. Жодна особа не надала свідчень про виготовлення чи збут обвинуваченим наркотичних речовин. Захисник вказує, що судом першої інстанції без уваги залишено можливість застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу. Заслухавши суддю - доповідача, пояснення захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, дослідивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів не встановила підстав для її задоволення, з огляду на наступне. Перевіряючи обгрунтованість ухвали суду про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував кількість інкримінованих йому кримінальних правопорушень та їх тяжкість, дані про особу обвинуваченого, та дійшов обгрунтованого висновку, що ризики вчинення обвинуваченим дій, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України не зменшилися, продовжують існувати, у зв`язку із чим застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнє для запобігання вказаним ризикам, з чим погоджується апеляційний суд.

Колегія суддів вважає оскаржуване судове рішення обґрунтованим та вмотивованим, мотиви прийнятого рішення є такими, що відповідають вимогам статей 193-194, 196, 199 КПК України, пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_7 органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 307, частиною 3 статті 28 частини 2 статті 311, частиною 3 статті 311, частиною 3 статті 28 частиною 2 статті 317 КК України, один з яких є особливо тяжким злочином. Захисник в апеляційній скарзі зазначає, що допитаний в якості підозрюваного ОСОБА_7 свою вину визнав у повному обсязі, надав показання стосовно своєї причетності до вчинення кримінальних правопорушень. Одночасно захисник посилається на те, що жодна особа не надала свідчень про виготовлення чи збут обвинуваченим наркотичних речовин. Суд апеляційної інстанції зауважує, що переглядаючи ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою в порядку статті 422-1 КПК України, апеляційний суд позбавлений можливості надавати оцінку зібраним доказам, показанням свідків, що є завданням перш за все суду першої інстанції, який здійснює судове провадження, який після дослідження всіх доказів, наданих як стороною обвинувачення так і стороною захисту, надасть відповідну оцінку всім зібраним доказам з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинуватою у вчиненні злочину. Зі змісту клопотання прокурора вбачається, що ОСОБА_7 створив та очолив організовану групу для здійснення на території м. Лозова Харківської області незаконного виготовлення, зберігання та збуту психотропних речовин, збуту прекурсорів, а також утримання місць для незаконного виробництва психотропних речовин. Під час досудового розслідування задокументовано вчинення організованою групою 6 епізодів незаконної діяльності. Враховуючи обставини інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, його роль у їх вчиненні, залучення до злочинної діяльності інших осіб, що значно підвищує суспільну небезпечність інкримінованих йому злочинів, висновки суду першої інстанції щодо наявних ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України продовжують існувати. Вирішуючи питання щодо наявних ризиків, суд апеляційної інстанції враховує, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»). Колегія суддів враховує, що Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому навів в ухвалі обгрунтовані мотиви, з яких прийняв відповідне рішення. Доводи апеляційної скарги захисника не спростовують вказаних висновків суду першої інстанції та не є достатніми для скасування оскаржуваної ухвали і застосування до обвинуваченого іншого більш м`якого запобіжного, що на переконання колегії суддів не буде доцільним та достатнім для дотримання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, у випадку звільнення з-під варти, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Посилання захисника на наявність у обвинуваченого соціальних зв`язків, а саме: матері з інвалідністю, яка потребує стороннього догляду, не знаходять свого підтвердження, оскільки до суду апеляційної інстанції не надано об`єктивних доказів, які б підтверджували, що матір обвинуваченого потребує стороннього догляду та не має інших осіб, окрім обвинуваченого, які б могли забезпечити такий догляд. Щодо стану здоров`я самого обвинуваченого ОСОБА_7 , який як зазначив захисник теж має інвалідність, то стороною захисту не підтверджено належним судово-медичним висновком неможливість перебування обвинуваченого в умовах слідчого ізолятора за станом його здоров`я, не надано доказів того, що обвинувачений не отримує відповідне лікування, медичну допомогу. Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів. Враховуючи, що один з інкримінованих ОСОБА_7 злочинів є особливо тяжким злочином у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, судом першої інстанції мотивовано не визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

З огляду на наведене, порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та вмотивоване рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено, а наведені в апеляційній скарзі захисника доводи, колегія суддів не вбачає достатніми для скасування ухвали суду першої інстанції та застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Разом з тим, зважаючи на строк перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, колегія суддів вважає необхідним звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків судового розгляду, передбачених статтею 28 КПК України, з урахуванням тривалого перебування обвинуваченого під вартою.

Керуючись статтями 177, 178, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11 лютого 2025 - залишити без змін.

Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків судового провадження, відповідно до статті 28 КПК України, враховуючи тривалий строк перебування особи під вартою.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий:

Судді: