Справа №591/9404/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/123/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - продовження строків тримання під вартою
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 16 січня 2025 року, якою продовжено підозрюваному ОСОБА_6 строк тримання під вартою, з визначенням розміру застави,

ВСТАНОВИЛА:

До слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми звернувся старший слідчий в ОВС відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Сумській області ОСОБА_8 із клопотанням про продовження ОСОБА_6 , підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з визначенням розміру застави в сумі 605 600 грн., в межах строку досудового розслідування.

Вказане клопотання обґрунтовано тим, що завершити досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні не можливо, з об`єктивних причин, оскільки необхідно виконати ряд слідчих та процесуальних дій, спрямованих на всебічне, повне та неупереджене розслідування.

Крім того ризики, які існували на час обрання підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, існують та не зменшилися, і запобігти вказаним ризикам шляхом застосування до останнього більш м`яких запобіжних заходів, неможливо.

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 16 січня 2025 року вказане клопотання було задоволено.

Продовжено підозрюваному ОСОБА_6 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 27 лютого 2025 року включно.

Визначено розмір застави в 605 600,00 гривень.

У разі внесення застави та після звільнення ОСОБА_6 з-під варти, покладено на підозрюваного наступні обов`язки: 1) прибувати до слідчого, слідчого судді, суду (залежно від стадії кримінального провадження) по першому виклику; 2) не відлучатися за межі визначеного місця проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження; 3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання чи роботи; 4) утримуватися від спілкування зі свідками та з іншими підозрюваними у кримінальному провадженні; 5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; 6) носити електронний засіб контролю.

Роз`яснено заставодавцю та підозрюваному, що згідно ч. 8 ст. 182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. А після звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд відповідно до ч. 10 ст. 182 КПК України вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень частини сьомої статті 194 цього Кодексу.

Не погодившись зі вказаним судовим рішенням, захисник підозрюваного ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, відповідно якої просить ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 16 січня 2025 року, скасувати, клопотання старшого слідчого задовольнити частково. Продовжити строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 на строк до 27 лютого 2025 року та визначити останньому заставу в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 60 420 грн.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник посилається на те, що визначена слідчим суддею розмір застави в сумі 605 600 грн. є завідомо непомірною для підозрюваного та суперечить практиці Європейського суду з прав людини.

Сума застави слід зменшити до розміру, який на переконання захисту, з урахуванням особи підозрюваного, його матеріального стану, належної поведінки під час досудового розслідування, відсутність судимостей, наявність постійного місця проживання, дружини та дитини, постійного джерела доходу від підприємницької діяльності, гарантуватиме належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Саме застава в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб є прийнятним з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Про призначення даного кримінального провадження до апеляційного розгляду, підозрюваний ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 були повідомлені завчасно у передбаченому законом порядку.

Клопотань про відкладення апеляційного розгляду, від апелянта та підозрюваного не надходило.

Прокурор ОСОБА_9 у поданій заяві, просить апеляційний розгляд проводити у його відсутність, вимоги апеляційної скарги вважає необґрунтованими, а тому ухвалу слідчого судді слід залишити без змін.

Враховуючи вище зазначене, а також, що учасники даного провадження повідомлені належним чином, колегія суддів вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд за їх відсутності, що не суперечить ч. 4 ст. 405 КПК України, а тому, перевіривши матеріали даного провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимогам ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

На переконання колегії суддів, слідчий суддя, вирішуючи питання про продовження підозрюваному ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, із визначенням розміру застави, вищезазначених вимог Закону дотримався в повному обсязі.

З наданих апеляційному суду матеріалів вбачається, що слідчим управлінням ГУНП в Сумській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за № 0000233 від 02 серпня 2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 263 КК України.

28 серпня 2024 року ОСОБА_6 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Звертаючись до суду з клопотанням про продовження підозрюваному ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий посилався на те, що здійснити низку слідчих дій у передбачений законом строк не вдалося можливим з об`єктивних причин, у зв`язку зі значним терміном, протягом якого вчинялись кримінальні правопорушення, складністю процесу збирання доказів злочинів, вчинених із використанням інформаційних систем та засобів призначених для анонімізації особи-користувача мережі інтернету, значною кількістю підозрюваних та необхідністю перевірки зібраних в ході розслідування відомостей.

Перевіряючи доводи поданого клопотання на предмет існування заявлених ризиків, слідчий суддя дійшов вірного висновку, що зібраними під час досудового розслідування доказами підтверджується те, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Крім того, при встановленні ризиків, на які посилався слідчий в клопотанні про продовження підозрюваному строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави, а саме, можливість переховування підозрюваного ОСОБА_6 від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження вчиняти кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється, слідчим суддею було враховано тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватості та даних про особу підозрюваного.

При цьому, докази на підтвердження того, що вказані ризики на даний час зменшились чи не існують, матеріали даного провадження не містять.

На думку колегії суддів, обрання підозрюваному ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, є необґрунтованим та невиправданим.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи, при цьому КПК не вимагає доказів того, що вона обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів можливості їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Так, ризик переховування від органів досудового розслідування та суду стверджується тяжкістю можливого покарання та свідчать про можливість вчинення ОСОБА_6 дій задля переховування від суду і органів досудового розслідування.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, на що звернув увагу слідчий суддя.

Окрім цього, колегія суддів зважає також на те, що підозрюваний ОСОБА_6 є громадянином іншої держави, не має міцних соціальних зв`язків, а тому вказані обставини лише підвищують ризик переховування останнього від суду та органу досудового розслідування.

Існування ризику знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, обґрунтовується не встановленням та не можливістю вилучення органом досудового розслідування всіх засобів, що використовувалися підозрюваним під час вчинення кримінального правопорушення у сфері обіг наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів та інші кримінальні правопорушення проти здоров`я населення. Окрім цього, не встановлено всіх свідків вчиненого кримінального правопорушення, які можуть володіти документами та речами, які підтверджують причетність підозрюваного до інкримінованого йому кримінального правопорушення.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків в даному кримінальному провадженні слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом, тому доводи апелянтів в цій частині також є необґрунтованими.

Також, слід врахувати, що підозрюваний проживає в одному населеному пунктів разом зі встановленими свідками в даному кримінальному провадженні, відповідно останній може безперешкодно впливати на останніх шляхом обману, вмовляння, погроз, підкупу чи іншим чином.

Враховуючи, що ОСОБА_6 ніде не працює, не має постійного джерела доходу, підозрюється у вчиненні умисного корисливого кримінального правопорушення, є обґрунтовані підстави вважати про існування ризику вчинення останнім інших кримінальних правопорушень, з метою заробітку грошових коштів для проживання.

Оцінюючи викладені обставини в їх сукупності апеляційний суд дійшов висновку про те, що на даному етапі судового розгляду лише винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_6 , дозволить під час досудового розслідування контролювати його місце перебування та запобігти встановленим ризикам, які на теперішній час продовжують існувати.

Враховуючи вищенаведені відомості, у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими слідчий обґрунтовував та слідчий суддя визнав доведеним.

Отже, існує обґрунтована необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання підозрюваного під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається зі системного аналізу відомостей, що стосуються особи підозрюваного та обставин кримінального провадження.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 щодо розміру визначеної застави, яка є непомірною для ОСОБА_6 , колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ч.4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

У контексті справи «Mangouras v. Spain» (рішення від 28.09.2010 р., заява №12050/04) зазначається, що заявник, посилаючись на п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стверджував, що сума застави у його справі була необґрунтовано високою та не враховувала конкретні обставини й умови його особистого життя. ЄСПЛ визнано законними та обґрунтованими дії національних судів щодо обрання підозрюваному розміру застави, який значно перевищував наявні активи, поточні доходи підозрюваного, тощо, беручи до уваги особливий характер справи заявника та шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, та зазначено, що навіть якщо сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

При визначенні ОСОБА_6 альтернативного запобіжного заходу у виді застави, слідчий суддя виходив з обставин кримінального правопорушення в якому підозрюється останній, те що він немає сталих соціальних зв`язків та офіційно не працевлаштований, основним джерелом його доходів є збут психотропних речовин, при цьому врахувавши його матеріальний та сімейний стан, а також ризики, передбачені п.п.1,2,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Зокрема, слідчим суддею враховано, а апеляційним судом перевірено, що саме ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні інкримінованих йому діянь, які відносяться до категорії тяжких злочинів, за вчинення яких передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 06 до 10- років з конфіскацією майна, соціальні обставини життя підозрюваного, його зв`язки з суспільством.

Отже, наведені вище обставини й стали підставами для застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому, вказане судове рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 16 січня 2025 року, якою підозрюваному ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, із визначенням розміру застави - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на цю ухвалу, без задоволення.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4