№ провадження 1-кс/208/1330/25
УХВАЛА

Іменем України

03 квітня 2025 р. м. Кам`янське

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , представника власника майна ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна, -

в с т а н о в и в:

01 квітня 2025 року заявник ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 09.10.2024 року у справі №208/11160/24.

Заявник ОСОБА_4 у судовому засіданні прохав скасувати арешт, своє клопотання підтримав.

Слідчий ОСОБА_3 у судовому засіданні зазначив, що кримінальне провадження не завершено, проводяться слідчі дії, матеріали провадження на експертизі, тому прохав відмовити у задоволенні клопотання.

Вислухавши учасників справи, дослідивши наявні матеріали, слідчим суддею встановлено наступне.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09.10.2024 року у справі № 208/11160/24, №1-кс/2081967/24 накладено арешт.

Майно, на яке накладено арешт, відноситься до кримінального правопорушення, факт якого розслідується, та в силу положень ст.98 КПК України визнаний речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Накладення арешту на майно було націлене не на позбавлення власника його майна, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися ним, а виключно на те, щоб тимчасово запобігти ризикам, передбаченим ст.170 КПК України.

Разом з тим, зауважую, що визначене майно перебуває у користуванні, виконує свої функції та власник майна не обмежений у праві користування.

Згідно з абз.2 ч.1 ст.174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю або частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, заявником на виконання вимог даної статті не надано слідчому судді доказів та обґрунтувань, доказів які б спростовували обставини, що стали підставою для накладення арешту на автомобіль, свідчили б про те, що потреба в його накладенні відпала, або б давали підстави для визнання його необґрунтовано накладеним.

В цьому контексті слід зазначити, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Зважаючи на те, що досудове розслідування розпочате 08.10.2024 року та на даний час слідчим не проведено необхідного переліку слідчих дій, які б дозволили встановити всі обставини кримінального правопорушення, вважаю, що мета ефективності досудового розслідування та кримінального провадження в цілому не досягнута, а встановлені слідчим суддею ризики, які стали підставою для накладення арешту на майно не відпали, та на даний час проводяться слідчі дії.

При цьому, під час вирішення клопотання по суті враховую висловлену Європейським судом з прав людини у рішенні "Бакланов проти Росії" від 9 червня 2005 року позицію щодо необхідності досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, зокрема, у сфері забезпечення непорушності права власності, та констатую, що в даному випадку накладення арешту на автомобіль є законним та виправданим, і сприятиме забезпеченню завдань кримінального провадження, визначених ст.2 КПК України.

Разом з тим, вважаю, що слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази по справі з точки зору їх достатності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність автомобілю, на який накладено арешт, до вчинення кримінального правопорушення є вірогідним та достатньою підставою для застосування щодо нього заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є арешт майна.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, враховуючи, що заявником не доведено, що на час розгляду застосовані заходи арешту та їх підстави відпали, як і не надано будь-яких доказів, що обґрунтовують та доводять відсутність потреби в подальшому застосуванні арешту майна, беручи до уваги, що на даний час слідство у кримінальному провадженні не закінчено, а тому підстав для скасування арешту не встановлено, та клопотання задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст. 170-175 КПК України, слідчий суддя,-

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 09.10.2024 року у справі №208/11160/24, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1