Справа № 471/891/24
Провадження №1-кс/471/123/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" квітня 2025 р.

Слідчий суддя Братського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника заявника ОСОБА_4 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду в с-ще Братське клопотання про скасування арешту майна,

в с т а н о в и в :

До слідчого судді Братського районного суду Миколаївської області надійшло клопотання про скасування арешту, накладеного ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 26 грудня 2024 року на коробку від мобільного телефону марки iPhone 7 Black 128 з ІМЕІ; сім карту 02 в картонному чохлі, та аркуш А4 на якому мається рукописний текст; два ключі від автомобіля марки «OPEL», які поміщено до сейф пакету WAR1126977; автомобіль марки TOYOTA HIGHLANDER, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 власником якого є ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , а користувачем ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Своє клопотання адвокат мотивує тим, що подальший арешт транспортного засобу автомобіль марки TOYOTA HIGHLANDER, створює значні труднощі для повсякденного життя сім`ї ОСОБА_7 , негативно впливає на забезпечення основних потреб двох дітей та особи з інвалідністю (матері ОСОБА_5 - ОСОБА_8 )

Під час судового засідання адвокат підтримав своє клопотання, з мотивів, які викладені у ньому.

Прокурор просив суд відмовити у задоволенні клопотання з огляду на те, що наразі досудове розслідування триває, проводяться слідча та розшукові дії, потреба в застосуванні заходів забезпечення не відпала.

Дослідивши матеріали клопотання про скасування арешту майна, вислухавши позицію учасників процесу, слідчий суддя встановив наступне.

Відповідно до ч.1 ст.9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Заходи забезпечення кримінального провадження допускається у разі, якщо слідчий, дізнавач, прокурор доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням (ч. 3 ст. 132 КПК України).

Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження (п.7 ч. 2 ст. 131 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 26 грудня 2024 року накладено арешт, зокрема на автомобіль марки TOYOTA HIGHLANDER, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 власником якого є ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , а користувачем ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ч.1, 2 ст.170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій та набуті кримінально протиправним шляхом.

Згідно з ч.2 ст.174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Оскільки арешт на вказане майно накладено з метою забезпечення збереження речових доказів, відшкодування майнової шкоди у кримінальному провадженні, досудове розслідування не закрите, потреба в арешті майна продовжує існувати, а тому слідчий суддя приходить до висновку, що підстави для задоволення клопотання про скасування арешту майна на даний час відсутні.

Також слід зазначити, що доводи, викладені адвокатом у клопотанні про скасування арешту, частково є аналогічними доводам, викладеним у клопотанні від 17.02.2025 року, оцінку яким було надано в ухвалі слідчого судді Братського районного суду Миколаївської області від 27.02.2025 року.

Керуючись ст.ст. 98, 170-173 КПК України,суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання про скасування арешту майна - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено 22.04.2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1