Провадження №1-кп/761/892/2024
В И Р О К

іменем України

10 грудня 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю:

прокурорів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12

захисника ОСОБА_13

потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_15

представника потерпілих ОСОБА_16

обвинуваченого ОСОБА_17

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань суду кримінальне провадження відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №000380, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.01.2020 року по обвинуваченню:

ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Ситники, Лебединського р-ну, Сумської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, працюючого як ФОП, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,-

У С Т А Н О В И В :

13 січня 2020 року, приблизно о 07 годині 43 хвилини, ОСОБА_17 , керуючи технічно справним автомобілем «Шкода» д.н. НОМЕР_1 рухався по вул.Саксаганського за сторони вул.Петлюри в напрямку вул.Дмитрівська та наближався до регульованої світлофорними об`єктами площі Перемоги, яка являє собою перехрестя вул.Саксаганського, вул.Старовокзальна, вул.Дмитрівська, бул.Шевченка та прос.Перемоги в м.Києві.

Грубо порушуючи вимоги п.п. 2.3 «б», 10.1 та 16.6 Правил дорожнього руху, які затверджені Постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 року, ОСОБА_17 під час керування вказаним автомобілем проявив неуважність до дорожньої обстановки, перед зміною напрямку свого руху, не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху та повертаючи ліворуч від вул. Саксаганського на просп.Перемоги в напрямку Повітрфлотського шляхопроводу не надав дорогу автомобілю «Лексус» д.н. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_18 , який рухався в зустрічному напрямку прямо.

Внаслідок проявленої злочинної необережності водієм ОСОБА_17 та порушенням ним правил безпеки дорожнього руху визначених ПДР України, результаті зіткнення транспортних засобів спричинив пасажирці автомобіля «Шкода» д. н. НОМЕР_1 потерпілій ОСОБА_19 тілесні ушкодження у вигляді закритої травми лівої гомілки у вигляді саден, підшкірної гематоми гомілки у вигляді саден, підшкірної гематоми гомілки з розвитком некрозу м`яких тканин надфасціально на площі 10 см2 по передній поверхні гомілки, що згідно висновку експерта №042-640-2020 відноситься до середньої тяжкості тілесного ушкодження, а іншій потерпілій ОСОБА_15 посажирці вказаного вище автомобіля заподіяв тілесне ушкодження у вигляді закрита черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, перелому лобної кістки справа, підшкірної гематоми м`яких тканин лобної ділянки справа, що згідно висновку експерта №042-332-2020 тяжке тілесне ушкодження.

Під час керування транспортним засобом водій автомобіля «Шкода» д.н. НОМЕР_1 ОСОБА_17 порушив п.п. 2.3 «б», 10.1 та 16.6 Правил дорожнього руху України:

-п. 2.3 «б»: Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатись від керування цим засобом у дорозі;

- п.10.1 Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

- п.16.6 Повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч.

Таким чином, ОСОБА_17 , керуючи транспортним засобом порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило одній потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження, а іншій потерпілій заподіяло тяжке тілесне ушкодження.

Вищевказаними діями, ОСОБА_17 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинилотяжке тілесне ушкодження.

Обвинувачений ОСОБА_17 в ході судового розгляду заперечував свою провину. Разом з тим, змінив свою позицію, винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, визнав повністю та розповів про обставини скоєного злочину зазначеного в обвинувальному акті. Так, ОСОБА_17 вказав, що вранці 13 січня 2020 року, більш точного часу не пам`ятає, рухався автомобілем «Шкода» зі сторони Центрального вокзалу у м. Києві. В подальшому, під`їхавши до перехрестя, не зорієнтувався та не надав перевагу автомобілю «Лексус», внаслідок чого відбулось ДТП. Крім того, ОСОБА_17 зазначив, що не хотів аби події відбувались саме таким чином. Разом з тим, останній повідомив, що внаслідок вказаного ДТП постраждало 2 особи. Між тим, шкода усім відшкодована та з потерпілими останній дійшов примирення.

Також, обвинувачений ОСОБА_17 , не оспорюючи час, місце, спосіб, мотив і мету, форму вини за кримінальним правопорушенням, передбаченим ч.2 ст.286 КК України, винним визнав себе повністю, заявив, що щиро розкаявся, а також просив суд суворо його не карати.

Крім того, ОСОБА_17 пояснив, що зміна ним позиції в частині визнання вини та фактичних обставин у кримінальному провадженні є його добровільним волевиявленням і відображає його внутрішнє ставлення до вчиненого. Не визнання вини останнього на початку судового розгляду, заключалась в узгоденні питань відшкодування матеріальної та моральної шкоди з потерпілими.

Заслухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду справи за відсутності потерпілих, які попередньо направили заяви про відшкодування шкоди та подальший розгляд справи без їх участі, зважаючи на визнання обвинуваченим вини, суд дійшов висновку про можливість продовження з`ясування всіх обставин справи за їх відсутності відповідно до ст.325 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, у зв`язку із надходженням відповідного клопотання про зміну порядку та обсягу дослідження доказів у кримінальному провадженні, яке беззастережно було підтримано усіма учасниками кримінального провадження, керуючись імперативною вимогою щодо дотримання принципів змагальності та диспозитивності, суд приходить до висновку, що дослідження доказів по даному кримінальному провадженню, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_17 , щодо часу, місця, способу, мотиву та мети, виду і розміру шкоди, форми вини, які ніким не оспорюються, слід визнати недоцільним у зв`язку із відсутністю сумнівів щодо правильного розуміння їх змісту учасниками судового провадження, добровільності їх позицій.

За таких обставин, суд вважає, що провина обвинуваченого ОСОБА_17 у вчиненні кримінального правопорушення, доведена та його дії суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки він своїми діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесне ушкодження та тяжке тілесне ушкодження, вчинив злочин передбачений ч. 2 ст. 286 КК України.

У відповідності до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Так, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_17 суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно зі т.ст. 12, 25 КК України, до необережних тяжких злочинів; обставини вчинення злочину, обставини, які пом`якшують його покарання, та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Оцінюючи особу обвинуваченого, суд зважує на роз`яснення, що містяться в абзаці 3 пункту 3 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до якого, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Так, обвинувачений має офіційне місце реєстрації та проживання, за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, офіційно працевлаштований, що свідчить про його осудність.

Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

Відповідно до ст. 66 КК України обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_17 судом встановлено щире каяття, а також добровільне відшкодування шкоди.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

На підставі викладеного з врахуванням всіх обставин справи, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_17 необхідно призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами. Між тим, виходячи із фактичної тяжкості вчиненого ОСОБА_17 кримінального правопорушення, зокрема, характеру діяння, обстановки, способу, місця і часу його вчинення, з урахуванням форми, виду, ступеня вини, мотивів і мети кримінального правопорушення, обставин, що характеризують поведінку обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення, поведінку останнього після вчинення кримінального правопорушення, та індивідуальних властивостей обвинуваченого, зокрема його віку, стану здоров`я, способу життя, обставин, що пом`якшують та обтяжуються покарання.

Так, суд приходить до висновку, що вищенаведене істотно знижує фактичну ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і ступінь небезпечності винної особи для суспільства, що у своїй сукупності утворює підставу для висновку суду про можливість звільнення ОСОБА_17 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, тобто можливість виправлення останнього без реального відбування покарання, але в умовах належного контролю за його поведінкою та виконання покладених на нього судом обов`язків у відповідності до ст. 76 КК України.

Між тим, суд не знаходить підстав для застосування положень ст.69 КК України при призначенні покарання ОСОБА_17 .

Запобіжний захід судом в даному кримінальному провадженні не застосовувався.

Крім того, у підготовчому судовому засіданні потерпілою ОСОБА_15 пред`явлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_17 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Також в підготовчому судовому засіданні потерпілою ОСОБА_20 пред`явлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_17 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Разом з тим, представником потерпілих до суду подано заяву, в якій останній просив залишити цивільні позови до ОСОБА_17 без розгляду.

При вирішенні цивільного позову потерпілих про відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 127, ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Судом встановлено, що в добровільному порядку шкода завдана злочином потерпілим обвинуваченим ОСОБА_17 була відшкодована

За таких підстав, суд дійшов висновку, що цивільний позов потерпілих слід залишити без розгляду.

Відповідно до ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 349, 369-374, 394 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим за ч.2 ст.286 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього відповідно до ст. 76 КК України обов`язки - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без дозволу уповноваженого органу з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави процесуальні витрати по даному кримінальному провадженню за проведення судової експертизи від 12.02.2020 року №12-1/197 - 1884 (одну тисячу вісімсот вісімдесят чотири) гривні 12 копійок.

Цивільний позов ОСОБА_15 до обвинуваченого ОСОБА_17 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - залишити без розгляду.

Цивільний позов ОСОБА_20 до обвинуваченого ОСОБА_17 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - залишити без розгляду.

Речові докази :

- компакт-диск із відеозаписом обстановки і обставин перетину автомобілями перехрестя площі Перемоги перед зіткненням в день ДТП, яка мала місце 13 січня 2020 року на площі Перемоги в м.Києві отриманий від свідка ОСОБА_21 - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок суду першої інстанції, в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, оскарженню не підлягає. В іншій частині, може бути оскаржено учасниками процесу, протягом 30-ти діб з моменту його проголошення, до Київського апеляційного суду, шляхом подачі апеляції до Шевченківського районного суду м. Києва.

Вирок суду набирає законної чинності після закінчення строку подання апеляційних скарг, якщо такі скарги не будо подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копії вироку після його проголошення вручити негайно обвинуваченому та прокурору.

Суддя Шевченківського районного суду

м. Києва ОСОБА_22