Справа №361/3118/24 Головуючий в суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/3493/2024 Доповідач у суді 2-ї інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду

кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 лютого 2024 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Бровари, Київської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючий, не одружений, на утриманні малолітніх дітей не має, не інвалід, не депутат, з повною середньою освітою, військовозобов`язаний, раніше судимий: 09.11.2023 вироком Голосіївського районного суду м. Києва, за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України,-

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.289 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

Як встановлено судом першої інстанції, 14 травня 2022 приблизно о 01 годині 20 хвилин, більш точний час в ході досудового слідства встановити не виявилось можливим, ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: Київська обл., м. Бровари, бул. Незалежності, поблизу будинку №3-Б, звернув увагу на мотоцикл марки «Viper V250R-1» червоного кольору, з державним номерним знаком НОМЕР_1 , 2014 року випуску, номер шасі (кузова) НОМЕР_2 , належний ОСОБА_9 , після чого у нього виник умисел, направлений на незаконне заволодіння вказаним транспортним засобом.

Того ж дня, а саме 14 травня 2022 року приблизно о 01 годині 30 хвилин ОСОБА_7 реалізуючи свій умисел, направлений на повторне, незаконне заволодіння транспортним засобом, передбачаючи наслідки незаконного заволодіння транспортним засобом та свідомо цього бажаючи, не маючи права керувати вищевказаним транспортним засобом та дозволу власника на його експлуатацію, знаходячись біля будинку № З-б по вул. Незалежності у м. Бровари Київської області, діючи таємно, з корисливих мотивів та з метою обернути транспортний засіб на свою або інших осіб користь, та за допомогою дротів замка запалення, привів в дію двигун зазначеного мотоцикла ДД поїхав на ньому у невідомому напрямку.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_7 завдав потерпілій ОСОБА_9 , майнової шкоди на суму 20 553 гривні 00 копійок.

Таким чином, ОСОБА_7 , обвинувачується у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 лютого 2024 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 5 (п`ять) місяців без конфіскації майна. Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання за даним вироком більш суворим, призначеним за вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 09.11.2023, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років з конфіскацією майна. Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з починаючи з 09.11.2023. Стягнуто з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вартість проведеної судової транспортно-товарознавчої експертизи за висновком експерта від 30.05.2022 №СЕ-19/111-22/16807-АВ у розмірі 858,10 грн. (вісімсот п`ятдесят вісім грн. 10 коп.). Вирішено питання речових доказів.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, заступник керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_10 , подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 лютого 2024 року в частині призначеного покарання у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особи обвинуваченого внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що вирок суду є незаконним у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Так, з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_7 був засуджений вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 09.11.2023 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 263, ч. ст. 309 КК України до покарання: за ч. 1 ст. 263 КК України - 5 років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 309 КК України - 2 роки позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточно призначено покарання у виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна, вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 21.02.2022, яким ОСОБА_7 призначено покарання у виді 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, визначено виконувати самостійно.

Таким чином, злочин, за який ОСОБА_7 визнано винним оскаржуваним вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 13.02.2024, вчинений ним 14.05.2022, тобто після ухвалення відносно нього вироку Броварським міськрайонним судом Київської області від 21.02.2022 та до постановлення вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 09.11.2023. так і положення ст. 71 КК України до вироку Броварського міськрайонного суду Київської області від 21.02.2022.

При цьому, суд при призначенні покарання ОСОБА_7 не застосував закон, який підлягає застосуванню, тобто ч. 1 ст. 71 КК України до вироку Броварського міськрайонного суду Київської області від 21.02.2022, а отже неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Прокурор зазначає, що відповідно ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Сторона обвинувачення, вважає, що не застосування положень ч. 1 ст. 71 КПК України при призначенні покарання ОСОБА_7 призвело до призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення внаслідок м`якості.

Заслухавши доповідь судді,

пояснення прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити,

пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора,

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги. У зв`язку з цим, апеляційний суд не наводить доводів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оскаржено в апеляційній скарзі.

Судове провадження в суді першої інстанції здійснювалося в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, і встановлені фактичні обставини кримінального правопорушення ніким не оспорюються.

Прокурор в апеляційній скарзі висловив свою незгоду з вироком суду у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, тобто в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, тому колегія суддів перевіряє оскаржуваний вирок в цій частині.

Так, відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що вищенаведені положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Під неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, у відповідності до положень п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Засадами ст. 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 К України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання призначеного за новим вироком, повністю або часткового приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно з ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинання одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено, що за сукупністю вироків (ст. 71 КК України) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили. При застосуванні ст. 71 КК України судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 був засуджений вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 09.11.2023за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України до покарання: за ч. 1 ст. 263 КК України - 5 років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 309 КК України - 2 роки обмеження волі, за ч. 2 ст. 289 КК України - 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточно призначено покарання у виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна, вирок Броварського районного суду Київської області від 21.02.2022, яким ОСОБА_7 призначено покарання у виді 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, визначено виконувати самостійно.

Відтак, колегія суддів звертає увагу на те, що злочин, за яким ОСОБА_7 визнано винним за оскаржуваним вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 13.02.2024, вчинений ним 14.05.2022, тобто після ухвалення вироку Броварського міськрайонного суду Київської області від 21.02.2022 та до постановлення вироку Голосіївського районного суду міста Києва від 09.11.2023. Станом на момент вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та на момент ухвалення оскаржуваного вироку Броварського міськрайонного суду Київської області від 13.02.2024, ОСОБА_7 покарання у виді штрафу за вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 21.02.2022 не відбув, та до нього, відповідно, мали б бути застосовані як положення ч. 4 ст. 70 КК України до вироку Голосіївського районного суду міста Києва від 09.11.2023, так і положення ст. 71 КК України до вироку Броварського мійськрайонного суду Київської області від 21.02.2022, про що слушно зазначає прокурор в апеляційній скарзі.

Однак, наведені вище обставини залишились поза увагою суду першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, що свідчить про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відтак, колегія суддів знаходить обґрунтованими доводи прокурора про те, що незастосуванням судом правил призначення покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України та, відповідно, ст. 71 КК України свідчить про призначення покарання, яке за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 та ч. 2 ст. 409 КПК України, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є підставами для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції, як це передбачено п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Враховуючи викладене, доводи прокурора щодо неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідність при призначенні покарання ОСОБА_7 є обґрунтованими та підлягають до задоволення, у зв`язку з чим вирок суду підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з ухваленням в цій частини нового вироку.

Керуючись ст.ст. 615, 404, 405, 407 420 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_8 - задовольнити.

Вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 лютого 2024 року щодо ОСОБА_7 - скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України призначити покарання у виді 5 (п`ять) років 5 (п`ять) місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначеним попереднім вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 09 листопада 2023 року остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 10 (десять) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом повного приєднання вироку Броварського міськрайонного суду Київської області від 21.02.2022 призначити остаточне покарання у виді 10 (десять) років позбавлення волі з конфіскацією майна та штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, який відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України виконувати самостійно.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з моменту отримання судового рішення.

Судді ____________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4