Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

18 березня 2025 року м. Рівне

Справа № 569/19909/21

Провадження № 11-кп/4815/225/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі :

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0002216 за апеляційною скаргою прокурора Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 30 серпня 2024 року стосовно

ОСОБА_5 , котрий народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Рівне Рівненської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК),

у с т а н о в и л а :

Вказаним судовим рішенням задоволено клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 та закрито кримінальне провадження №0002216 на підставі п. 4-1 ч.1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Також цією ухвалою постановлено матеріали кримінального провадження направити до органу Національної поліції, для складання за наявності підстав матеріалів про вчинення ОСОБА_5 адміністративного правопорушення передбаченого ст. 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП ).

Цим же рішенням суду вирішено питання щодо речового доказу.

Як встановив суд, 29 липня 2021 року близько 00:40 год. ОСОБА_5 , перебуваючи в автомобілі марки Toyota Avensis, номерний знак НОМЕР_1 , який був припаркований неподалік супермаркету «АТБ» на вул. Костромській в м. Рівне, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом та з метою власного матеріального збагачення, скориставшись відсутністю спостереження за ним з боку пасажирів, шляхом вільного доступу, таємно викрав належні потерпілому ОСОБА_8 кошти в сумі 100 доларів США, що за курсом Національного банку України, станом на 29.07.2021 становить 2680 грн., чим заподіяв потерпілому майнову шкоду у вказаному розмірі. Цими діями він вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК - таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

В обґрунтування ухвали зазначено, що обвинувачений ОСОБА_5 не заперечував проти закриття кримінального провадження стосовно нього, а тому суд прийшов до висновку про задоволення його клопотання та закриття кримінального провадження №0002216 за п.4-1 ч.1 ст. 284 КПК, у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_7 просить вказану ухвалу скасувати внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального законодавства та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність і закрити кримінальне провадження №0002216 відповідно до п.2 ч.1 ст. 49 КК, та на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК, у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

На обґрунтування цих вимог зазначено, що з огляду на зміст норм Податкового кодексу України та Закону України № 3886-IX з 01.07.2021 крадіжка чужого майна є кримінально караним діянням, якщо вартість викраденого майна на момент вчинення правопорушення становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (далі - НМ), що у 2021 дорівнює 2294 грн.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що діями ОСОБА_5 заподіяно матеріальну шкоду на суму 2680 грн., яка перевищує 2 НМ, а отже є підставою для притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності за дане правопорушення. Вказану обставину місцевим судом враховано не було та неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, що є підставою для скасування цієї ухвали.

Водночас, оскільки згідно матеріалів кримінального провадження подія інкримінованого ОСОБА_5 проступку мала місце 29.07.2021, тобто з моменту вчинення кримінального правопорушення минуло 3 роки, то кримінальне провадження підлягає закриттю згідно приписів п.2 ч.1 ст. 49 КК та на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК у зв`язку із закінченням строків давності.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора ОСОБА_4 на підтримання апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_5 , який не заперечував проти закриття кримінального провадження відносно нього та звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як слушно зазначено в апеляційній скарзі, 9 серпня 2024 року набрав чинності Закон № 3886-IX, «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань правоохоронних органів», згідно якого кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191 КК може настати, лише якщо розмір викраденого перевищує 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян (далі - НМ). Унаслідок цієї зміни законодавства частина діянь, за які на час їх вчинення передбачалась кримінальна відповідальність, стали охоплюватися диспозицією ст. 51 КУпАП.

При цьому колегія суддів ураховує правову позицію, викладену Об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 7 жовтня 2024 року (справа № 278/1566/21).

Так Об`єднана палата вважає, що періодична зміна розміру НМ відповідним законодавством не тягне за собою декриміналізації тих діянь, які кваліфікувалися як кримінальні правопорушення виходячи з розміру НМ, що діяв на час вчинення злочину.

Разом з цим Об`єднана палата визнала, що таких підхід не застосовний до змін, які внесені в ст. 51 КУпАП Законом 3886-IX.

Частина 6 ст. 3 КК передбачає, що зміни до КК можуть вноситися, у тому числі, законами про внесення змін до законодавства України про адміністративні правопорушення, що відрізняє ситуацію, яка розглядається, від змін нормативно-правових актів інших галузей права, які розглядав КСУ у своєму рішенні за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення положень статті 58 Конституції України, статей 6, 81 Кримінального кодексу України (справа про зворотну дію кримінального закону в часі), № 6-рп/2000 у справі № 1-3/2000.

У пояснювальній записці до запропонованих змін до ст. 51 КУпАП законодавець їх метою визначив саме зміну кримінального законодавства щоби досягнути домірності при застосуванні кримінальної відповідальності за правопорушення незначної тяжкості.

Тому зміну в ст. 51 КУпАП розміру коефіцієнта НМ до 2, який розмежовує адміністративну та кримінальну відповідальності за відповідні діяння, Об`єднана палата розглядає як зміну до кримінального закону, оскільки мета законодавця полягала саме у зміні диспозиції відповідних кримінальних правопорушень.

Наведене дало підстави для висновку що зміна до ст. 51 КУпАП, яка стосується збільшення розміру коефіцієнта НМ для кваліфікації відповідних діянь як адміністративного правопорушення, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння для діянь, предметом посягання яких було майно на суму, що не перевищує 2 НМ.

При цьому наголошено, що визначення суми, яка дорівнює 2 НМ, здійснюється виходячи з розміру НМ, що діяв на час вчинення відповідного діяння.

Як наслідок, Об`єднана палата визнала, що для діянь, які на час їх вчинення становили кримінальне правопорушення за статтями 185, 190 або 191 КК, але в яких вартість предмета кримінального правопорушення не перевищувала 2 НМ, обговорювана зміна «скасовує кримінальну протиправність діяння» у значенні ст. 5 КК.

У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір НМ доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозд. 1 розд. ХХ та пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розд. IV Податкового кодексу України.

Відповідно до Податкового кодексу України та Закону 3886-IX вартість викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК, у 2021 році становила 2270 грн.

З матеріалів цього провадження убачається, що ОСОБА_5 29 липня 2021 року, заволодів 100 доларами США, які за курсом НБУ еквівалентні 2680 грн., що перевищує вартість викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність. Водночас, судом першої інстанції при обчисленні розміру НМ доходів громадян з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК, взято до уваги сума за 2024 рік, а саме 3028 грн., а тому помилково прийшов до висновку про закриття кримінального провадження у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, та закриття кримінального провадження, тобто неправильно застосовано закон про кримінальну відповідальність. Відповідно до приписів ст.ст. 407, 409, 413 КПК вказані обставини апеляційний суд визнає підставами для скасування цієї ухвали місцевого суду

Під час апеляційного розгляду від обвинуваченого ОСОБА_5 надійшло клопотання, в якому він просить вирок суду першої інстанції скасувати та звільнити його від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.185 КК на підставі ст. 49 цього Кодексу у зв`язку із закінченням строку давності та закрити це кримінальне провадження.

Обвинувачений ОСОБА_9 розуміє, що звільнення від кримінальної відповідальності з підстави, передбаченої п.2 ч. 1 ст. 49 КК, є звільненням з нереабілітуючої підстави, розуміє наслідки, а тому наявні всі підстави для його звільнення від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 185 КК, у зв`язку із закінченням строку давності та закриття кримінального провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі,

ОСОБА_5 обвинувачується у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 185 КК, яке було вчинено 29 липня 2021 року, та яке згідно класифікації ст. 12 КК відноситься до категорії кримінальних проступків, а тому, минули строки, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 49 КК.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 412 КПК судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо за наявності підстав для закриття судом провадження в кримінальній справі його не було закрито.. Хоча місцевим судом провадження у цій справі було закрито, однак неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність потягнуло за собою також неправильне застосування відповідної норми кримінально-процесуального закону.

Жодних відомостей, які б вказували на ухилення обвинуваченого ОСОБА_5 від досудового слідства або суду відсутні, будь-яких інших підстав для перерви чи зупинення перебігу строку давності притягнення до кримінальної відповідальності обвинуваченого не встановлено.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання обвинуваченого підлягає задоволенню та вважає за необхідне звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 185 КК на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строку давності, а кримінальне провадження - закрити.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 413, 418, 419 КПК, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 30 серпня 2024 року, якою задоволено клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 та закрито кримінальне провадження №0002216 на підставі п. 4-1 ч.1 ст. 284 КПК, у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння - скасувати.

ОСОБА_5 звільнити від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 185 КК на підставі ст. 49 цього Кодексу у зв`язку із закінченням строку давності, а кримінальне провадження №0002216 - закрити.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3