ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/2338/24
Провадження №1-кп/477/429/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Миколаєві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001307, по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв, громадянина України, з середньою освітою, працюючого завідувачем складу ТОВ «ГЕФЕСТ БУДМАРКЕТ», одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не маючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, та угоду про визнання винуватості від 27 листопада 2024 року,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 12.11.2022 року, перебуваючи біля с. Мирне Миколаївського (Вітовського) району Миколаївської області (більш точне місце під час досудового розслідування та судового розгляду встановити не вдалось за можливе), виявив бойові припаси в кількості 163 шт., які є військовими патронами калібру 5,45х39мм, бойові припаси у кількості 40шт., які є військовими патронами калібру 7,62х39мм, які вирішив зберігати за місцем свого проживання без передбаченого законом дозволу, не маючи на меті відповідно до ч.3 ст. 263 КК України видачу органам влади. Зазначені бойові припаси ОСОБА_3 зберігав за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 до часу їх виявлення та вилучення працівниками поліції під час санкціонованого обшуку 08.07.2024 року.

Крім того, 12.11.2022 року ОСОБА_3 , перебуваючи біля с. Мирне Миколаївського (Вітовського) району Миколаївської області (більш точне місце під час досудового розслідування та судового розгляду встановити не вдалось за можливе), виявив вибухову речовину на основі одноосновного нітроцелюлозного (бездимного) пороху вагою 0,572кг., яку він вирішив зберігати за місцем свого проживання без передбаченого законом дозволу, не маючи на меті відповідно до ч.3 ст. 263 КК України видачу органам влади. Зазначену вибухову речовину ОСОБА_3 зберігав за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 до часу її виявлення та вилучення працівниками поліції під час санкціонованого обшуку 08.07.2024 року.

Своїми діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.263 КК України, тобто незаконне зберігання бойових припасів, вибухових речовин без передбаченого законом дозволу.

В підготовчому судовому засіданні суду надана угода про визнання винуватості, укладена 17 листопада 2024 року між прокурором Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_4 з одного боку та обвинуваченим ОСОБА_3 з іншого, за участі захисника ОСОБА_5 , у відповідності до вимог ст.472 КПК України, згідно з умовами якої сторони погоджуються, що:

- обвинувачений беззастережно визнає свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України;

- сторони узгодили покарання за ч.1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки, із звільненням від відбуванням покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України;

- сторони обізнані з правовими наслідками укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст.473 КПК України, а саме: в частині обмеження права на оскарження вироку та відмови обвинуваченого від здійснення прав, передбачених абзацами першим та четвертим пункту 1 частини четвертої статті 474 цього кодексу;

- обізнані з правовими наслідками невиконання угоди про визнання винуватості, передбачені ст.476 КПК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину визнав повністю та просив затвердити укладену угоду.

Прокурор та захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 висловились за можливе затвердити угоду.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Згідно п.1 ч.3 ст.314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, яке згідно ст.12 КК України є тяжким злочином.

Судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє свої права, визначені п. п. 1- 4 ч.4 ст.474 КПК України та наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального Процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, враховуючи тяжкість та обставини вчинення злочину, відсутність обтяжуючих покарання обставин та наявність пом`якшуючих покарання обставин, якими визнається щире каяття та сприяння проведенню досудового розслідування, дані про особу обвинуваченого, який визнав свою провину, на підставі положень ст. 89 КК України вважається таким, що не має судимостей, позитивно характеризується за місцем проживання та за місцем роботи, на обліку у лікаря-нарколога або лікаря-психіатра не перебуває, офіційно працевлаштований, є учасником бойових дій, має відзнаки під час військової служби, 16.02.2024 року виключений з військового обліку військовозобов`язаних по досягненню граничного віку перебування в запасі, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не обирався.

Цивільний позов у справі не заявлений.

На підставі статті 100 КПК України, речовими доказами у справі слід розпорядитись наступним чином: мобільний телефон Самсунг А52 з сім-карткою та три банківські картки, передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області слід повернути обвинуваченому ОСОБА_3 як власнику; предмет, схожий на механізм виконавчого запобігання від РПГ типу РКГ-3, переданий на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області слід знищити; 203 патрони, упакованих до сейф-пакетів № WAR1370116 та № WAR1370118: 4 магазини, упаковані до сейф-пакету № WAR1370115, передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області, слід передати на потреби Збройних Сил України.

На підставі статті 368 КПК України підлягає зняттю арешт, накладений на зазначені речові докази ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 липня 2024 року.

На підставі статті 124 КПК України з обвинуваченого підлягає стягненню в дохід держави документально підтверджені витрати на проведення експертизи в сумі 6436 грн 88 коп.

Керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 474, 475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити у кримінальному провадженні № 0001307 угоду про визнання винуватості від 27 листопада 2024 року, укладену між прокурором Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_4 з одного боку та обвинуваченим ОСОБА_3 з іншого, за участі захисника ОСОБА_5 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання звільнити з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Відповідно до ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_3 обов`язки, передбачені ч.1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на проведення експертиз у розмірі 6436 ( шість тисяч чотириста тридцять шість) грн. 88 коп.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не обирався.

Цивільний позов у справі не заявлявся.

Речові докази у справі: мобільний телефон Самсунг А52 з сім-карткою та три банківські картки, передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області - повернути обвинуваченому ОСОБА_3 як власнику; предмет, схожий на механізм виконавчого запобігання від РПГ типу РКГ-3, переданий на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області - знищити; 203 патрони, упаковані до сейф-пакетів № WAR1370116 та № WAR1370118: 4 магазини, упаковані до сейф-пакету № WAR1370115 та передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області, - передати на потреби Збройних Сил України.

Скасувати арешт, накладений на вищезазначені речові докази ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 липня 2024 року

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду через Жовтневий районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення виключно з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1