ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2024 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючоїОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретар ОСОБА_5
учасники справи: прокурора володілець майна захисник ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 грудня 2024 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000385 від 09.05.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,

в с т а н о в и л а:

Прокурор Черкаського відділу Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні №0000385 від 09.05.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Просив накласти арешт на вилучений в ході проведення обшуку в гр. ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 , мобільний телефон марки «Росо»модель «M4 Pro 5G» IMEI: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , з sim-картою мобільного оператора «Лайфселл» та номером: НОМЕР_3 , та sim-картою мобільного оператора «Лайфселл» та номером: НОМЕР_4 , який було поміщено до сейф-пакету НПУ ICR0202040, а також було вилучено паперове пакування стартового пакету «Лайфселл» за номером телефону: НОМЕР_3 , який було поміщено до сейф-пакету НПУ CRI1190272.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 грудня 2024 року клопотання прокурора задоволено.

У рамках кримінального провадження №0000385 від 09.05.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, накладено арешт на майно, яке 05.12.2024 року в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , добровільно та самостійно видав, а саме: мобільний телефон марки «Росо» модель «M4 Pro 5G» IMEI: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , з sim-картою мобільного оператора «Лайфселл» та номером: НОМЕР_3 , та sim-картою мобільного оператора «Лайфселл» та номером: НОМЕР_4 , який було поміщено до сейф-пакету НПУ ICR0202040, а також було вилучено паперове пакування стартового пакету «Лайфселл» за номером телефону: НОМЕР_3 , який було поміщено до сейф-пакету НПУ CRI1190272, шляхом заборони користуватися та розпоряджатися арештованим майном.

Визначено місцем зберігання арештованого майна кімнату зберігання речових доказів Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області за адресою: м. Черкаси, вул. Пастерівська, 104.

Ухвала суду мотивована тим, що матеріали клопотання про арешт майна та додані до нього матеріали вказують, що вказане майно може зберігати на собі сліди або містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, що вказує на його відповідність ст. 98 КПК України.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_8 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 12.12.2024 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно.

Вважає, що вказана ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно не обґрунтована, не вмотивована, носить формальний характер, винесена незаконно та підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства та норм матеріального права при ухваленні судового рішення.

Також, прокурором не надано жодних доказів про наявність ризиків приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна. Судом не встановлено, як мобільний телефон та паперове пакування стартового пакету «Лайфселл» відповідають ознакам речового доказу.

Сторона захисту звертала увагу слідчого судді на відсутність в клопотанні мотивації щодо наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України та відсутність будь-яких доказів щодо таких ризиків.

Прокурором не надано жодного доказу щодо встановлення факту, щодо заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство), саме ОСОБА_7 .

Вважає, що ухвала суду від 12.12.2024 року щодо накладення арешту на майно ОСОБА_7 не відповідає вимогам ст. 370 КПК України щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості судового рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «East/West Alliance Limited» проти України», в п. 167 рішення Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля.

У п.168 суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на

мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдається досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого Європейський суд з прав людини надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправданим за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Частиною 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення, у тому числі збереження речових доказів.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Приймаючи рішення, слідчим суддею зазначених вимог закону дотримано.

Задовольняючи клопотання про арешт майнау кримінальному провадженні № 0000385 від 09.05.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність накладення арешту на зазначене майно, з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

Як вважає колегія суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, перевірив співмірність втручання у права власника майна, з потребами кримінального провадження.

Згідно постанови про визнання речовим доказом від 05.12.2024 року, вилучені під час проведення обшуку предмети та речі визнано речовим доказом по кримінальному провадженню 0000385 від 09.05.2024 року (а.с.24-25).

З огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того, чи належить воно підозрюваному або іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Тому, доводи апелянта про те, що слідчим суддею безпідставно накладено арешт на вказане майно, не можуть прийматися до уваги, оскільки арешт на вказане майно накладено з правових підстав, передбачених п. 1 ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України.

Матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна з метою запобігання зникнення чи відчуження майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Зважаючи на викладене, слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку, що клопотання прокурора відповідає вимогам та меті кримінального процесуального законодавства, оскільки вищезазначене майно може зберігати на собі сліди або містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

У клопотанні дотримано вимоги ст.171 КПК України, а саме зазначено підстави і мету арешту відповідно до положень ст.170 КПК України та зазначено відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; зазначений перелік майна, що належить арештувати. Клопотання відповідає завданням арешту - запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження речових доказів.

При цьому, колегія суддів також звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди апелянта з прийнятим слідчим суддею рішенням, були предметом розгляду в суді першої інстанції та їм надана відповідна правова оцінка.

З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи, на підставі яких захисник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

У зв`язку з цим, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, а відтак, подана апеляційна скарга, за викладених в ній доводах, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170, 173, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 грудня 2024 року - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді