Справа № 497/127/25 Провадження № 1-кс/497/189/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2025 року Болградський районний суд Одеської області в складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Болградського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погодженого прокурором Болградської окружної прокуратури ОСОБА_7 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000033 від 14.01.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 332 КК України про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Олександрівка Болградського району Одеської області, громадянина України, не одруженого, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

ВСТАНОВИВ:

05.03.2025 року слідчий СВ Болградського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 звернулася до суду з клопотанням, погодженим прокурором Болградської окружної прокуратури ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 .

З клопотання вбачається, що СВ Болградського РВП ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000033 від 14.01.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України.

Процесуальне керівництво за досудовим розслідування у даному кримінальному провадженні здійснюється прокурорами Болградської окружної прокуратури.

Встановлено, що відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, в подальшому Указом Президента України № 740/2024 від 28.10.2024, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 29.10.2024 № 4024-IX продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 10.11.2024 строком на 90 діб.

Крім того, відповідно до Указу Президента України № 69/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію» та у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань оголошено проведення загальної мобілізації на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва, та діють спеціальні обмеження виїзду за кордон чоловічого населення у віці від 18 до 60 років в який в подальшому Указом Президента України № 741/2024 від 28.10.2024 року «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» затвердженого Законом України «Про затвердження указу Президента України «Про продовження строку загальної мобілізації» від 29.10.2024 № 4025-IX продовжено з 10.11.2024 строком на 90 діб.

При вказаних обставинах, на початку січня 2025 року, більш точну дату та час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_9 та ОСОБА_4 , перебуваючи в м. Ізмаїл Одеської області, при невстановлених слідством обставинах, вступили у спільну протиправну змову з невстановленою слідством особою на ім`я ОСОБА_10 та невстановленою слідством особою, що на цей час перебувала поза межами України, спрямовану на сприяння в незаконному переправленні через державний кордон України до Республіки Молдова громадянина України ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , поза встановленими прикордонними пунктами пропуску, право на виїзд з України яких тимчасово обмежено в наслідок загальної мобілізації та у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

У відповідності до вищевказаної змови на початку січня 2025 року, більш точна дата досудовим розслідуванням не встановлено, невстановлена особа, яка керувала спільними діями, у месенджері «Telegram» підшукала ОСОБА_11 , який повідомив про намір перетнути державний кордон України та відсутність на те законних підстав. Після чого невстановлена особа, з метою організації незаконного переправлення через державний кордон України ОСОБА_11 надала телефонний номер останнього невстановленій особі на ім`я ОСОБА_10 , який діючи із спільною метою порадами по телефону скоординувала ОСОБА_11 прибути 14.01.2025 у с. Кирнички Ізмаїльського району Одеської області, про що у месенджері «Telegram» повідомив ОСОБА_9 та ОСОБА_4 , які у свою чергу повинні були сприяти порадами, вказівками, а також наданням транспортного засобу незаконному переправленню ОСОБА_11 через державний кордон України у напрямку ОСОБА_12 де останнього очікувала невстановлена особа.

Надалі, біля 18:00 години 14.01.2025, більш точний час досудовим розслідування не встановлені, ОСОБА_11 діючі за вказівкою невстановленої особи на ім`я ОСОБА_10 , прибув у с. Кирнички Ізмаїльського району, де його очікували ОСОБА_9 та ОСОБА_4 на автомобілі марки «Hyundai» з реєстраційним номером « НОМЕР_1 », який перебував у фактичному користуванні та розпорядженні ОСОБА_4 .

При цьому, ОСОБА_9 та ОСОБА_4 будучи мешканцями прикордонного населеного пункту, розташованого поблизу українсько-молдавського державного кордону, добре орієнтованими на місцевості, володіючи інформацією про розміщення місцевих пунктів пропуску та розклад чергувань змінних нарядів працівників Державної прикордонної служби України в указаному районі, на вищевказаному автомобілі під керуванням ОСОБА_4 повезли в об`їзд стаціонарного блок-поста, який розташований при в`їзді у м. Болград Одеської області в напрямку Українсько-Молдовського кордону що проходить вздовж с. Кубей Болградського району Одеської області у якості пасажира ОСОБА_13 з метою подальшого сприяння порадами та вказівками щодо обрання маршруту, поза пунктами прикордонного контролю, та безпечного як на їх думку, для уникнення виявлення та затримання представниками прикордонної служби.

14.01.2025 приблизно 19:30 годин, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_13 , для перетину державного кордону України, діяв у відповідності до порад та вказівок ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , на автошляху між с. Кубей та с. Калчева Болградського району Одеської області дії були викритті працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 .

За наявністю достатніх підстав 28.02.2025 року ОСОБА_4 , повідомлено про підозру вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 332 КК України, за правовою кваліфікацією: незаконне переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями або сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів або усуненням перешкод вчинені щодо кількох осіб за попередньою змовою групою осіб.

Слідчий враховуючи наявність обґрунтованої підозри та ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також особу підозрюваного ОСОБА_4 , тяжкість злочину, ризик переховування від органів досудового розслідування та суду при фактичних обставинах цього кримінального провадження, обумовлюється й серед іншого, можливістю притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності, зокрема суворістю передбаченого покарання за вчинення злочину, у якому обґрунтовано підозрюється останній, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі від 5 до 7 років; наявність ризику впливу на свідків, знищення, спотворення, або приховання будь-яку речі або документу по справі, та можливості вчинення інших подібних правопорушень, та/або продовження вчинення кримінального правопорушення.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала клопотання, та висловилася про нявність достатність зазначеному в ньому ризиків та обґрунтованої підозри у вчиненні зазначеного злочину.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні висловився проти задоволення клопотання, та пояснили, що обвинувачений ОСОБА_4 вину визнає, жодних перешкод для встановлення істини по справі не здійснює, своєчасно зявляється на виклики. Вважаються тримання під вартою занадто суворою мірою запобіжного заходу, і просять застосувати запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту.

Слідчий суддя перевіривши наданні матеріали клопотання, дослідивши матеріали кримінального провадження, докази по даних матеріалах, заслухавши думки усіх учасників даного кримінального провадження дійшов наступного висновку.

У відповідності до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Як вбачається з матеріалів клопотання, 14.01.2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000033 внесений запис про вчинення кримінального правопорушення за ч.3 ст. 332 КК України, кваліфікація якого постановою слідчого від 28.02.2025 року була змінена на ч.2 ст. 332 КК України.

28.02.2025 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 332 КК України, за правовою кваліфікацією: незаконне переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями або сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів або усуненням перешкод вчинені щодо кількох осіб за попередньою змовою групою осіб.

В статті 62 Конституції України зазначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.Офіційне тлумачення положення частини третьої статті 62, відповідно до якого обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, див. в Рішенні Конституційного Суду № 12-рп/2011 від 20.10.2011. У разі скасування вироку суду як неправосудного держава відшкодовує матеріальну і моральну шкоду, завдану безпідставним засудженням.

Пунктом 18 ч. 1 ст. 3 КПК України передбачено, що до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 9 КПК України закріплений обов`язок суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади під час кримінального провадження неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Положення ч.2 ст. 8 КПК України зобов`язують суди, прокуратуру, органи досудового розслідування під час здійснення кримінального провадження застосовувати принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (надалі Суд), який діє на основі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі Конвенція), що стала частиною національного законодавства.

Принцип верховенства права передбачає, що особа повинна бути захищена від свавілля суб`єктів владних повноважень, тобто втручання суб`єктів владних повноважень має бути піддано ефективному судовому контролю.

Стаття 13 Конвенції встановлює, що кожен, чиї права та свободи, визнані в Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Положення кримінально-процесуального законодавства не містять визначення змісту поняття «підозра», проте системний аналіз змісту норм КПК України свідчить, що підозра є складовим елементом процедури притягнення до кримінальної відповідальності, оскільки саме з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення розпочинається кримінальне переслідування такої особи (п. 14 ч. 1 ст. 3 КПК України). Визначення змісту поняття «підозра» обумовлює необхідність врахування практики Європейського суду з прав людини з питань застосування кримінального процесуального законодавства (ч. 5 ст. 9 КПК України).

Так згідно з практикою ЄСПЛ «підозра» є частиною більш широкого поняття «обвинувачення», яке відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України являє собою твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод за тлумаченням ЄСПЛ вміщено концепцію терміну «кримінальне обвинувачення», яка характеризується скоріше матеріальним, аніж формальним характером (справа «Девеєр проти Бельгії», рішення від 27.02.1980, скарга №6903/75). У справі «Еклє проти Федеративної Республіки Німеччини» (рішення від 15.07.1982, скарга №8130/78) ЄСПЛ констатував, що кримінальне обвинувачення може бути визначене як «офіційне повідомлення особи компетентним органом про те, що вона підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення». Розвиваючи зазначену концепцію ЄСПЛ у справі «Фоті та інші проти Італії» (рішення від 10.12.1982) навів ширше витлумачення цього визначення, включивши до нього також «інші підстави, що підтверджують це звинувачення, і які можуть спричинити серйозні наслідки, що можуть ускладнити становище підозрюваного».

З огляду на вищезазначене, підозра є певним етапом обвинувачення, оскільки під час підозри висувається припущення про можливе скоєння особою кримінального правопорушення, а відтак має відповідати загальним вимогам, які характеризують зміст обвинувачення. Враховуючи, що підозра є припущенням про вчинення конкретною особою кримінального правопорушення, то існування підозри нерозривно пов`язане із наявністю підозрюваного.

Так, обґрунтованість підозри ОСОБА_4 підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 20000430 від 27.03.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України;

- протоколом огляду місця події - ділянки місцевості, що розташована на околиці с. Кубей, між с. Калчево та с. Кубей Болградського району, на відстані 3км 400м від Українсько-Молдавського державного кордону, від 14.01.2025;

- протоколом огляду мобільних телефонів від 15.01.2025;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 15.01.2025;

- протоколом слідчого експерименту за участю ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_4 від 16.01.2025;

- журналом судового засідання № 3902609 щодо допиту свідка ОСОБА_11 у судовому засіданні 16.01.2025;

- журналом судового засідання № 3902233 щодо допиту свідка ОСОБА_4 у судовому засіданні 16.01.2025;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 16.01.2025;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 16.01.2025;

- протоколом огляду предметів від 21.02.2025;

- протоколом огляду предметів від 22.02.2025;

- протоколом огляду предметів від 25.02.2025;

- іншими матеріалами кримінального провадження у сукупності.

Зібрані на даному етапі докази є достатніми для пред`явлення підозри ОСОБА_4 , тому суд вважає обґрунтованим клопотання в цій частині.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя та суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Так, відповідно до ст.ст. 177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

З вимог ч.1 ст. 194 КПК України вбачається, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч.2 ст. 194 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Слідчий та прокурор під час судового засідання, довів про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики перешкоджати кримінальному провадженню, передбачені ст. 177 КПК України, але суд вважає, що не доведено про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до семи років, хоч існують ризики передбачені ст. 177 КПК України, натомість суду не доведено достатність ризиків ухилення від органу досудового розслідування та перешкоджання досудовому розслідуванню.

Судом встановлено, що 28.02.2025 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, в цей же день йому вручено клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому ОСОБА_4 добровільно за телефонним викликом з`являвся до слідчого, прокурора і тричі до суду з розгляду зазначеного клопотання, тобто не вчинив жодних дій щодо уникнення від слідства та суду.

Крім цього, по кримінальному провадженню зібрані докази, оглянуті телефони з їх змістом, що унеможливлює обвинуваченим спотворення або знищення речей та документів, які мають значення для справи.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не обґрунтовано відповідними доказами, а саме недостатністю застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, тому задоволенню не підлягає.

Разом з цим, згідно ч.4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Оцінюючи обставини, викладені у клопотанні, доведеність цих обстави та ризиків органом досудового розслідування, а також оцінюючи позицію викладену підозрюваним ОСОБА_4 та його захисником, всебічно та об`єктивно оцінивши доведення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя вважає за необхідним застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків передбачених цим кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Згідно вимогам ч. 5 ст. 194 КПК України якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

Виходячи з встановлених судом обставин, для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків передбачених цим кодексом у зв`язку із розслідуванням зазначеного кримінального провадження, встановлення істини, суд вважає необхідним застосувати до ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме: 1) прибувати до суду, прокурора, слідчого СВ Болградського РВП ГУНП в Одеській області, який здійснює досудове розслідування, за першою вимогою; 2) не відлучатися з Ізмаїльського району Одеської області без дозволу слідчого прокурора або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю чи суд про зміну свого місця проживання; 4) заборонити виїзд з України та здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; 5) утримуватися від спілкування з ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_9 за винятком спільних слідчий дій.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 181, 182, 183, 184, 194, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Болградського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , погодженого прокурором Болградської окружної прокуратури ОСОБА_7 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 20000033 від 14.01.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 332 КК України про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_4 відмовити.

Обрати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в рамках кримінального провадження № 20000033 від 14.01.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 332 КК України, запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту, що полягає у забороні залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 у період часу з 21:00 години вечора до 06:00 години ранку наступного дня.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 такі обов`язки:

1) прибувати до суду, прокурора, слідчого СВ Болградського РВП ГУНП в Одеській області, який здійснює досудове розслідування, за першою вимогою;

2) не відлучатися з Ізмаїльського району Одеської області без дозволу слідчого прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю чи суд про зміну свого місця проживання;

4) заборонити виїзд з України та здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

5) утримуватися від спілкування з ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_9 за винятком спільних слідчий дій.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що у разі невиконання зазначених в цій ухвалі обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення у відповідності до ст. 179 КПК України, в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти Болградський РВП ГУНП в Одеській області.

Строк дії ухвали до 29.04.2025 року.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 13.03.2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1