ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/160/25
Провадження №1-кс/477/99/25
УХВАЛА

про застосування запобіжного заходу

25 січня 2025 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Жовтневого районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_4 в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000065 від 24 січня 2025 року, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, такого, що народився в м. Миколаєві Миколаївської області та фактично проживає в АДРЕСА_1 , зареєстрований за місцем проживання в АДРЕСА_2 , з вищою освітою, працює оператором комп`ютерного набору КНП «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» Миколаївської обласної ради, не одруженого, не судимого,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого частиною третьою статті 286 КК України

за участі: прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

25 січня 2025 року слідчий відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000065 від 24 січня 2025 року за частиною третьою статті 286 КК України.

В обґрунтування поданого клопотання вказує, що відділом розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0000065 від 24 січня 2025 року за фактом дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 24 січня 2025 року о 13.27 годині на перехресті проспекту Миру та вулиці 1-ша Лінія в м. Миколаєві, внаслідок якої водій та пасажир транспортного засобу отримали тілесні ушкодження від яких померли, з попередньою кваліфікацією кримінального правопорушення за частиною третьою статті 286 КК України.

У вказаному кримінальному провадженні 24 січня 2025 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 286 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель двох осіб.

На думку слідчого необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою обумовлена наявністю ризиків, передбачених пунктами 1, 3 частини першої статті 177 КПК України.

Наявність указаних ризиків слідчим обґрунтовується тим, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років та з метою уникнення покарання може виїхати до іншої країни чи непідконтрольної Україні території.

Також, слідчий у поданому клопотанні вказує, що ОСОБА_7 , може вживати заходів щодо впливу на свідків, які є очевидцями даної події з метою зміни ними показань, що підтверджують його дії, що підтверджує наявність ризику, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 177 КПК України.

Застосування до підозрюваного ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу не дозволить запобігти зазначеним вище ризикам.

Відповідно до повідомлення уповноваженої особи відділу Миколаївської обласної прокуратури від 24 січня 2025 року, ОСОБА_7 затриманий за підозрою у вчинення кримінального правопорушення та за приписами частини другої статті 211 КПК України 25 січня 2025 року доставлений до суду для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

У судовому засіданні прокурор відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_4 підтримала клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та просила його задовольнити, указувала про існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3 частини першої статті 177 КПК України.

Підозрюваний ОСОБА_7 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання слідчого та просив застосувати до нього більш м`який запобіжний захід.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання слідчого, та вважав можливим застосувати до підозрюваного менш суворий запобіжний захід, з огляду на те, що підозрюваний раніше не судимий, має постійне місце роботи, ризики зазначені слідчим у клопотання належним чином не підтвердженні, злочину у якому повідомлено про підозру ОСОБА_7 є неумисним.

У судовому засіданні проголошено резолютивну частину ухвали.

Заслухавши позиції учасників судового провадження, дослідивши докази по заявленому клопотанню, слідчий суддя встановив наступне.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження №0000065, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань від 24 січня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 286 КК України.

Досудовим розслідуванням у цьому кримінальному провадженні встановлено, що 24 січня 2025 року близько 13:27 год., водій ОСОБА_7 керуючи автомобілем «Infiniti Q60 S», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині проспекту Миру в м. Миколаєві, яка має по дві смуги руху у кожному напрямку відокремлених між собою дорожньою розміткою 1.3 Розділу 34 ПДР України, в бік регульованого світлофорними об`єктами перехрестя проспекту Миру з вул. 1-ша Лінія.

Рухаючись у вказаному напрямку, водій ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3 «б», 11.10, 13.1 та дорожньої розмітки 1.1 Розділу 34 ПДР України, а саме: будучи зобов`язаним знати і неухильно виконувати вимоги цих правил, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміни, проігнорував вимоги дорожньої розмітки 1.1 (вузька суцільна лінія) Розділу 34 ПДР України, що позначає межі смуг у попутному напрямку, та всупереч цьому рухався, займаючи одночасно дві смуги, при виникненні небезпеки для руху у вигляді автомобіля «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який здійснював зупинку перед дорожньою розміткою 1.12 «Стоп - лінія» Розділу 34 ПДР України, на зелений (у режимі миготіння) сигнал світлофора, та який він об`єктивно міг виявити та мав таку можливість, залежно від обраної швидкості руху та дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції та безпечного інтервалу, внаслідок чого допустив зіткнення передньою лівою частиною керованого ним автомобіля «Infiniti Q60 S», реєстраційний номер НОМЕР_1 із задньою частиною вищевказаного автомобіля «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_2 , та в процесі після контактного переміщення на жовтий сигнал світлофора здійснив виїзд на дане регульоване перехрестя, де допустив зіткнення із правою частиною автомобіля «ВАЗ 2106»,реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який рухаючись йому на зустріч виконував маневр повороту ліворуч на вул. 1-ша Лінія.

В результаті ДТП пасажирка автомобіля «ВАЗ 2106», ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 загинула на місці пригоди, а водій зазначеного автомобіля ОСОБА_9 помер у кареті швидкої медичної допомоги.

Дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок злочинного порушення водієм ОСОБА_11 вимог п.п. 1.3, 1.5, 2.3 «б», 11.10, 13.1 та дорожньої розмітки 1.1 Розділу 34 ПДР України, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали.

За викладених обставин, вищевказані дії ОСОБА_7 кваліфіковано за частиною третьою статті 286 КК України.

24 січня 2025 року ОСОБА_7 затриманий в порядку статті 208 КПК України.

За матеріалами клопотання вбачається, що 24 січня 2025 року, на підставі пункту 1 частини першої статті 276, частини другої статті 278 КПК України КПК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 286 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель двох осіб.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема: протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 24 січня 2025 року та схемою до нього; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 ; відеозаписом з камер зовнішнього спостереження ділянки дороги та протоколом огляду відеозапису, та іншими доказами, які у своїй сукупності, свідчать про причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому злочину.

На підставі оцінки сукупності наданих слідчим доказів, слідчий суддя дійшов висновку про причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого діяння, що може містити ознаки злочину, в якому він підозрюється.

При цьому, з огляду на заперечення підозрюваного та його захисника, слід роз`яснити, що слідчим суддею не оцінювалися докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, тобто на даному етапі провадження не вирішувалися ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті. Перелічені вище докази у сукупності свідчать про ймовірне вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного із порушенням правил дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель двох осіб та причетність до цього правопорушення ОСОБА_7 , що в силу частини третьої статті 132 КПК України, частини другої статті 177 КПК України є підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема і запобіжного заходу.

За положеннями процесуального законодавства України, що застосовуються з урахуванням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та відповідної практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), окремі положення яких можна екстраполювати на норми національного законодавства, що не містять однозначного регулювання спірних питань, вбачається, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані статтею 5 Конвенції, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України.

Відповідно до статті 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Слідчий суддя визнає доведеними обставинами те, що існують передбачені статтею 177 КПК України ризики, зокрема, ризики того, що підозрюваний перебуваючи на волі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, може переховуватись від органу досудового розслідування або суду та впливати на свідків.

Про наявність існування ризику, що підозрюваний ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду свідчать вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення та тяжкість покарання, передбаченого санкцією частини третьою статті 286 КК України, а також характер інкримінованого підозрюваному злочину, зокрема, що підозрюваний раніше неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що було встановлено в судовому засіданні, а також та обставина, що підозрюваний не одружений, будь-яких осіб на своєму утриманні не має та може ухилятися від органів досудового розслідування та суду, що підтверджує існування ризику, передбаченого пунктом 1 частини першої статті 177 КПК України. Інформації про те, що соціальні зв`язки підозрюваного є настільки міцними, що б утримували його в належній процесуальній поведінці, слідчому судді не надано.

Також, слідчим та прокурором доведено існування ризику, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 177 КПК України, який полягає у незаконному впливі на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні оскільки матеріали кримінального провадження містять справжні анкетні дані осіб, які були очевидцями подій за яких було вчинено дорожньо-транспортну пригоду, що може призвести до впливу на них шляхом умовлянь або погрожувань, у тому числі, шляхом схиляння до дачі завідомо неправдивих показів, які виправдовують його, чим може перешкоджати встановленню істини у провадженні, чи взагалі схиляти цих осіб до відмови давати свідчення, чи їх спотворення на свою користь.

З урахуванням сукупності вищенаведених обставин, слідчий суддя вважає підтвердженою наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, зокрема, переховуватися від органів досудового розслідування та суду та незаконно впливати на свідків.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Оцінюючи вказані вище ризики, через призму положень статті 178 КПК України, слідчим суддею, окрім вищевикладеного враховується також і те, що підозрюваний ОСОБА_7 не одружений, будь-яких осіб на своєму утриманні не має, проживає в орендованому житлі в м. Миколаєві, що вказує на відсутність у нього міцності соціальних зв`язків, які б могли його утримувати в належній процесуальній поведінці.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, необхідного для запобігання існуючим ризикам, слідчий суддя враховує таке.

Згідно із частиною першою статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, який застосовується лише тоді, коли є підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків і належної поведінки.

Тобто застосування такого запобіжного заходу можливе не тільки за наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення особою злочину та ризиків, а й у разі неможливості зменшити наявні ризики до розумних меж через застосування більш м`яких запобіжних заходів.

У справі «Амбрушкевич проти Польщі» ЄСПЛ зазначив, що перед застосуванням до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою національний судовий орган повинен обов`язково розглянути можливість застосування інших, альтернативних триманню під вартою, заходів. Позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається.

При цьому висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Відповідно до частини першої статі 176 КПК України запобіжними заходами є: особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою.

Частиною третьою статті 176 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Неможливість застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_7 у виді особистого зобов`язання та домашнього арешту пов`язане з тим, що такі запобіжні заходи є занадто м`якими та їх застосування не достатнє для забезпечення запобігання ризикам, встановленим слідчим суддею, оскільки не виконання підозрюваним обов`язків у цьому кримінальному провадженні, не матиме належних наслідків, які б утримали підозрюваного у належній процесуальній поведінці і може створити передумови для його переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

Підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді особистої поруки слідчим суддею не встановлено з огляду на відсутність будь-яких заяв від осіб, які б заслуговували на довіру про намір взяти підозрюваного на поруку.

З урахуванням доведеності вищенаведених ризиків, слідчий суддя вважає доведеним, що інші, більш м`які (особисте зобов`язання, особиста порука та домашній арешт), запобіжні заходи на даному етапі досудового розслідування не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, а тому з урахуванням приписів пункту 4 частини другої статті 183 КПК України у вказаному випадку до ОСОБА_7 не може бути застосований більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

Враховуючи обставини кримінального провадження та долучені до матеріалів клопотання докази, які свідчать про причетність ОСОБА_7 до вчинення дій пов`язаних із порушенням правил дорожнього руху під час керування транспортним засобом, що мало своїм наслідком спричинення смерті двох осіб, слідчий суддя вважає підозру, яка повідомлена підозрюваному обґрунтованою, а долучені докази такими, що переконують неупередженого спостерігача, що ця особа могла вчинити даний злочин з досить високою ймовірністю.

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

З огляду на викладене, для запобігання ризиків, які зазначені в клопотанні, враховуючи, що застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу не гарантуватиме та не забезпечуватиме запобігання вказаним ризикам та виконанням ним процесуальних обов`язків, заперечення підозрюваного та його захисника слідчий суддя відхиляє.

Слідчий суддя вважає, що запобіжний захід у виді тримання під вартою з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості діянь, які інкримінуються підозрюваному ОСОБА_7 , тяжкості покарання, яке йому загрожує, згідно санкції статті, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного слідчим суддею/судом, на даному етапі, не встановлено.

За такого, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є співмірним існуючим ризикам, відповідає особі підозрюваного та тяжкості пред`явленого йому обвинувачення, а відтак є необхідним за даних обставин та відповідає характеру кримінального провадження та суспільному інтересу, тому клопотання слідчого підлягає задоволенню, та відносно підозрюваного ОСОБА_7 необхідно застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою.

За змістом положень частини третьої статі 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до пункту 5 частини четвертої статті 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Оскільки злочин, у якому підозрюється ОСОБА_7 відповідно до критерію тяжкості, що визначений у статті 12 КК України відноситься до тяжкого злочину та згідно установлених слідчим суддею обставин спричинив загибель ОСОБА_10 та ОСОБА_9 з урахуванням підстав та обставин, передбачених статтями 177, 178 КПК України, які зазначені вище по тексту ухвали, слідчий суддя вважає за можливе не визначати розмір застави.

Відповідно до положень частини першої та другої статті 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів, при цьому строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.

Відповідно до протоколу затримання особи підозрюваної у вчиненні злочину від 24 січня 2025 року, ОСОБА_7 затримано 24 січня 2025 року о 16.50 годині.

З огляду на імперативні положення, визначені частиною першою та другою статті 197 КПК України, строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 слід відраховувати з моменту його фактичного затримання, тобто з 24 січня 2025 року.

Керуючись статтями 176-178, 183, 193, 194, 196, 197, 376 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, який діє до 24 березня 2025 року включно.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню ГУНП в Миколаївській області після її оголошення.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили з моменту оголошення та може бути оскарженою до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_12