Номер провадження 11-сс/816/58/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - тримання під вартою
УХВАЛА

Іменем України

08 січня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 591/11124/24 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 15.11.2024 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою,

учасників кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_7 ,

підозрюваного - ОСОБА_8 ,

захисника - адвоката ОСОБА_9 ,

установила:

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 просить скасувати ухвалу слідчого судді і постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід, оскільки пред`явлена його підзахисному підозра є необґрунтованою, має місце цивільно-правові відносини, пов`язані із ДТП за участі потерпілого, який завдав шкоди малолітньому брату підозрюваного, ризики не підтверджуються наданими матеріалами та є припущеннями. Підозрюваний є особою молодого віку, має постійне місце реєстрації, проживання, допомагає матері в утриманні братів, оскільки їх батько загинув на війні, є ФОП, раніше до адміністративної і кримінальної відповідальності не притягувався.

15.112024 до Зарічного районного суду м. Суми з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, погодженим із прокурором Сумської обласної прокуратури, звернувся слідчий СУ ГУНП в Сумській області, яке обґрунтував тим, що ОСОБА_8 обгрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК, а саме у вимаганні, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

13.08.2024 до ЄРДР за № 0000380 були внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК, 14.11.2024 ОСОБА_8 був затриманий в порядку ст. 208 КПК і в цей же день йому було вручене повідомлення про підозру.

Зважаючи на те, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, існують ризики, передбачені п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, тому слідчий просив застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою без права внесення застави.

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 15.11.2024 до ОСОБА_8 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою до 12.01.2025 включно без визначення застави. Своє рішення слідчий суддя умотивувала тим, що повідомлена ОСОБА_8 підозра є обґрунтованою, існують ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, запобігти яким можливо лише шляхом застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого рішення слідчого судді, доводи підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу, доводи прокурора ОСОБА_7 , яка заперечила щодо задоволення апеляційної скарги та просила залишити без змін рішення слідчого судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Розглянувши клопотання слідчого та задовольнивши його, слідчий суддя суду першої інстанції дійшов правильного висновку про застосування до ОСОБА_8 саме такого запобіжного заходу як тримання під вартою, а не будь-якого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, передбаченого у ч. 1 ст. 176 КПК, та дотримався вимог ст. 176, 177, 178, 183 і 194 КПК, з`ясував і дослідив всі ті обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання особи під вартою, а саме наявність у органу досудового розслідування обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК, існування ризиків, на які вказував слідчий у своєму клопотанні, та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання цим ризикам.

Зокрема, ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за які законом передбачене покарання лише у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років, існують реальні ризики того, що останній може переховуватися від органів досудового розслідування, суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків у даному кримінальному провадженні та вчинити інше правопорушення, і застосування до нього більш м`яких запобіжних заходів є недостатнім для запобігання визначеним в ухвалі слідчого судді ризиків.

У своїх рішеннях ЄСПЛ неодноразово наголошував, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Викладені в клопотанні фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_8 злочину, додані до клопотання матеріали, на даному етапі досудового розслідування, на думку колегії суддів, свідчать про обгрунтованість вказаних вище висновків слідчого судді.

Таким чином, наявні на теперішній час докази для визнання підозри обґрунтованою є достатніми, а доведення факту вчинення злочину є завданням подальшого досудового розслідування. При цьому, незважаючи на те, що на стадії застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний дослідити вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним злочину та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК, а також встановити, чи доводять надані стороною обвинувачення докази наявність обставин, зазначених в ч. 1 ст. 194 КПК, але в той же час цей же слідчий суддя позбавлений процесуальної можливості встановлювати будь-які обставини вчинення злочину та давати безпосередньо оцінку доказам його вчинення, а тому доводи захисника ОСОБА_9 щодо необгрунтованості підозри є непереконливими.

Мають місце і заявлені у клопотанні слідчого ризики того, що ОСОБА_8 в силу тяжкості покарання, що йому загрожує в разі визнання його винуватим у злочині, у вчиненні якого він підозрюється, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Урахування тяжкості кримінального правопорушення, у цьому конкретному випадку, має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинене кримінальне правопорушення підвищує ризик того, що ОСОБА_8 може ухилитися від суду та іншим чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, оскільки «небезпека ризику переховування від суду може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з інформацією про матеріальний, соціальний стан особи та ін.», а «серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти» (рішення ЄСПЛ у справах «Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини»). При цьому колегія суддів враховує те, що «тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту», а «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів» (рішення ЄСПЛ від 26.07.2001 у справі «Ілійков проти Болгарії» (заява № 33977/96).

Є обґрунтованим і ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК, оскільки підозрюваний може чинити спроби схилити потерпілого та свідків в даному кримінальному провадженні до зміни показів, враховуючи фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, а саме, насильницькі дії, залякування потерпілого, обізнаність про місце проживання останнього та свідків. При цьому колегія суддів бере до уваги, що відповідно ч. 4 ст. 95 КПК суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу, та не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Враховує колегія суддів і те, що дане кримінальне провадження перебуває на початковій стадії досудового розслідування, а відтак ймовірність того, що підозрюваний може вдатися до спроб перешкоджання кримінальному провадженню існує і є вагомою.

Разом з цим, слідчий суддя врахував, що підозрюваний також може вчинити і інше кримінальне правопорушення, обґрунтувавши наявність цього ризику в ухвалі.

Є вірними і мотиви прийнятого слідчим суддею рішення про недоведеність іншого ризику, а саме, знищення або спотворення будь-яких із речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, які б об`єктивно свідчили про можливість вчинення ОСОБА_8 яких-небудь відповідних реальних дій.

З урахуванням конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, які інкримінуються підозрюваному, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, а тому приходить до переконання, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою не забезпечить запобігання встановленим слідчим суддею ризикам, що є виправданим та необхідним елементом з огляду на інші обставини і визначає потребу в триманні підозрюваного під вартою.

Доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність існування передбачених ч. 1 ст. 177 КПК ризиків є непереконливими, адже при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваною особою та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто, в даному випадку, слідчий суддя має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК, що виключають можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, апеляційним судом не встановлено.

Колегія суддів, вирішуючи питання про ув`язнення ОСОБА_8 враховує і наявність об`єктивної потреби у цьому, зважуючи на всі обставини, що свідчать «за» і «проти» наявності справжнього публічного інтересу, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, тому вважає, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою на теперішній час не може забезпечити повною мірою покладені на цей захід кримінальним процесуальним законом функції та запобігти установленим слідчим суддею ризикам, які у свою чергу є виправданими та необхідними елементами, що визначають потребу в триманні підозрюваного під вартою.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_8 є особою молодого віку, має постійне місце реєстрації, проживання, допомагає матері в утриманні братів, оскільки їх батько загинув на війні, є ФОП, раніше до адміністративної, кримінальної відповідальності не притягувався, хоч і мають місце, але повинні враховуватись разом з іншими обставинами у справі у їх сукупності, зокрема, застосування до потерпілого насильницьких дій. До того ж колегія суддів враховує і те, що наведені захисником обставини не стали стримуючими факторами від протиправних дій згідно повідомленої ОСОБА_8 підозри.

Погоджується колегія суддів і з висновком слідчого судді щодо невизначення ОСОБА_8 альтернативного заходу у виді застави, оскільки відповідно вимог п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК запобіжний захід у виді застави може не встановлюватись у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненому із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Зважаючи на викладене, рішення слідчого судді є законним, обґрунтованим і умотивованим, оскільки постановлене згідно норм матеріального права з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, у зв`язку з чим приходить висновку про залишення рішення слідчого судді без змін, а поданої апеляційної скарги - без задоволення

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 і 422 КПК України,

постановила:

Ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 15.11.2024 відносно ОСОБА_11 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника ОСОБА_6 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4