ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2025 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1

Суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі

судового засідання ОСОБА_4

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , подану на ухвалу слідчого судді Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18 березня 2025 року у кримінальному провадженні №0000946, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18 березня 2025 року задоволено клопотання слідчого СВ Чернівецького районного управління поліції ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_9 та застосовано до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Кремінна, Луганської області, який зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 , із вищою освітою, одруженого, який має троє неповнолітніх дітей, який не працює, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 259 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 11 години 00 хвилин 08 травня 2025 року.

На вказане рішення слідчого судді захисник ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18.03.2025 р. та винести ухвалу про обрання ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, або визначити заставу у розмірі двадцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

ЄУНСС:725/2165/25

НП:11-сс/822/82/25 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_10

Категорія: ст. 309 КПК України Доповідач: ОСОБА_1

Уважає, що ухвала слідчого судді є необґрунтованою та незаконною.

На думку апелянта, слідчий суддя не розглянув можливість застосування інших більш м`яких запобіжних заходів.

Стверджує, що ризик вчинення інших правопорушень є необґрунтований.

Також уважає, що поза увагою слідчого судді залишився стан здоров`я ОСОБА_7 , а також те, що він одружений, має трьох неповнолітніх дітей, його дружина є особою з інвалідністю ІІ групи і має психоневрологічне захворювання та потребує постійного стороннього догляду.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть ухвали та вимоги апеляційної скарги, доводи підозрюваного та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, яка заперечила проти поданої апеляційної скарги та просила рішення слідчого судді залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів доходить такого.

Положеннями ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжних заходів є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування чи/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього кодексу.

Статтею 194 КПК України передбачено, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів вважає, що зазначені вимоги слідчим суддею належно дотримані.

Як вбачається із апеляційної скарги, захисником не оскаржується обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яким йому висунуто підозру, а тому колегія суддів, керуючись вимогами ст. 404 КПК України, не наводить доводів на підтвердження тих обставин, які ніким не оспорені, та вважає висновки слідчого судді у цій частині правильними.

Що стосується встановлених слідчим суддею ризиків, то, всупереч доводам апелянта, такі обґрунтовано існують.

Так, апеляційним суд погоджується із висновками слідчого судді про існування ризику переховування ОСОБА_7 від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки він підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі, у нього немає постійного джерела доходу.

Оцінюючи існування вказаного ризику, апеляційний суд враховує практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) , відповідно до якої тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також існують ризики того, що підозрюваний може незаконно впливати на потерпілих та свідків, або ж вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки він ніде не працює, при цьому досудове розслідування на даний час лише розпочато, не проведено всіх запланованих слідчих та процесуальних дій.

Отже, існування вказаних ризиків у сукупності з даними про особу підозрюваного ОСОБА_7 , який обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину у період дії на території України воєнного стану, вказують на наявність підстав для застосування щодо нього найсуворішого запобіжного заходу та спростовують твердження захисника про відсутність ризиків у даному кримінальному провадженні.

На переконання колегії суддів, прийняте слідчим суддею не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці ЄСПЛ, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

На думку колегії суддів, більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного у майбутньому.

Посилання адвоката на те, що ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, його дружина є особою з інвалідністю та потребує стороннього догляду, враховані апеляційним судом, проте такі на даний час не свідчать про зменшення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а відтак не можуть бути підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Не допустив слідчий суддя порушень і при визначенні розміру альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, адже саме такий розмір застави обумовлений тим ступенем довіри до підозрюваного, при якому перспектива втрати застави буде для нього необхідним і достатнім стримуючим фактором, щоб не допустити невиконання ним процесуальних обов`язків та запобігти здійсненню дій, передбачених ст. 177 КПК України.

Виходячи з наведеного вище, слідчим суддею ухвалено рішення про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , яке відповідає вимогам КПК України і не суперечить практиці ЄСПЛ, а тому підстав для його скасування, як про це просить апелянт у поданій нею апеляційній скарзі, немає.

Істотних порушень вимог Кримінального процесуального кодексу України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18 березня 2025 року про застосовування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3