В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2025 року Солом`янський районний суд м. Києва

в складі суду: головуючого судді - ОСОБА_1

за участі секретаря - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження,що внесене до ЄРДР за № 0000265 від 24.07.2024 року відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1

уродженця м. Донецька, громадянина України,освіта

середня, одруженого, зареєстрованого та проживаючого

в АДРЕСА_1 , не судимого ,-

у вчиненні кримінального правопорушення,передбаченого ст.ст.111 ч.1,111-1 ч.7

КК України,-

за участю прокурора - ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_3

захисника - ОСОБА_5

в с т а н о в и в :

24.10.1945 набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26.06.1945, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі - ООН).

До складу ООН входять Україна, Російська Федерація та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу.

Відповідно до ч.4 ст.2 Статуту ООН, усі Члени вказаної організації утримуються в своїх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним із Цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН від 09.121981 № 36/103 про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями - від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; від 24.10.1970 № 2625 (XXV), що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; від 16.12.1970 № 2734 (ХХV), що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, та від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), що містить Визначення агресії, - установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Крім того, у ст. ст. 1 - 5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ) серед іншого визначено, що ознаками агресії є:

-застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності чи політичної незалежності іншої держави;

-застосування збройної сили державою в порушення Статуту ООН.

Будь-яке з наступних діянь, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії:

-вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не мала, яка є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або частини її;

-бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;

-блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави;

-напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські та повітряні флоти іншої держави;

-застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за угодою з приймаючою державою, у порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди;

-дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави;

-засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, які мають настільки серйозний характер, що це є рівносильним наведеним вище актам, або її значна участь у них.

Жодні міркування будь-якого характеру, чи то політичного, економічного, військового чи іншого характеру, не можуть слугувати виправданням агресії.

Крім того,принципи суверенної рівності, поваги прав,притаманних суверенітету, незастосування сили чи погрози силою,непорушності кордонів, територіальної цілісності держав, мирного врегулювання спорів та невтручання у внутрішні справи держав були закріплені також у Заключному акті Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975, який підписаний СРСР, правонаступником якого є Російська Федерація.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 (далі - Декларація) вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

24.08.1991 Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. Згідно з указаним документом, територія України є неподільною та недоторканною.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і Російська Федерація.

Згідно з пунктами 1,2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 5 грудня 1994 року Російська Федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні своє зобов`язання згідно з принципами Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язалися утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони, або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН.

Відповідно до пунктів 3,8 Меморандуму про підтримку миру та стабільності в Співдружності Незалежних Держав від 10.02.1995, що укладений між державами СНД, серед яких є Україна та Російська Федерація, держави підтвердили непорушність існуючих кордонів один одного та зобов`язалися виступати проти будь-яких дій, що підривають їхню непорушність, а також вирішувати усі суперечки, що виникають з питань кордонів і територій, тільки мирними засобами. Держави також зобов`язалися не підтримувати на території інших держав-учасниць сепаратистські рухи, а також сепаратистські режими, якщо такі виникнуть, не встановлювати з ними політичних, економічних та інших зв`язків, не допускати використання ними територій і комунікацій держав-учасниць Співдружності, не надавати їм економічної, фінансової, військової та іншої допомоги.

31.05.1997 відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань згідно із Заключним актом Наради з безпеки і співробітництва в Європі, Україна та Російська Федерація уклали Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією (ратифікований Законом України від 14.01.1998 року №13/98-ВР та Федеральним Законом Російської Федерації від 02.03.1999 року № 42-ФЗ). Відповідно до статей 2 - 3 зазначеного Договору, Російська Федерація зобов`язалася поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів та зобов`язалася будувати відносини одна з одною на основі принципів взаємної поваги, суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або погрози силою, у тому числі економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, додержання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.

Статтями 1,2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами, є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Відповідно до ст.68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до ст.ст.132-134 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території. До складу України входять: Автономна Республіка Крим,Вінницька,Волинська,Дніпропетровська, Донецька,Житомирська,Закарпатська,Запорізька,Івано-Франківська, Київська,

Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська,Тернопільська,Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь. Місто Севастополь має спеціальний статус, Автономна Республіка Крим (далі - АР Крим) є невід`ємною складовою частиною України і в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її відання.

Упродовж 2013 року у зв`язку з демократичними процесами, які відбувалися на території України, у представників влади Російської Федерації (далі - РФ) та службових осіб з числа керівництва збройних сил (далі - ЗС) РФ,досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, виник злочинний умисел на вчинення протиправних дій, спрямованих на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Мотивами зазначеного умислу стали євроінтеграційний курс розвитку України, підготовка до підписання Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії та їхніми державами-членами, які були розцінені представниками влади і ЗС РФ як безпосередня загроза економічним та геополітичним інтересам РФ, що сприятиме втраті впливу над політичними процесами в Україні та позбавить контролю над її економічною діяльністю,призведе до поглиблення співпраці України з Організацією Північноатлантичного договору з метою досягнення критеріїв, необхідних для набуття членства у цій організації та можливої денонсації угод щодо тимчасового розташування Чорноморського флоту РФ на території України - в АР Крим та м.Севастополі.

Так,починаючи з 20.02.2014 з метою блокування та захоплення адміністративних будівель і ключових об`єктів військової та цивільної інфраструктури для забезпечення військової окупації та подальшої анексії РФ території АР Крим і м.Севастополя, усупереч вимогам пунктів 1,2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, пунктів 3, 8 Меморандуму про підтримку миру та стабільності в Співдружності Незалежних Держав від 10.02.1995, ст. ст. 2, 3 Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією, принципів Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975, а також всупереч вимогам частини 4 статті 2 Статуту ООН, Декларації Генеральної Асамблеї ООН №36/103 від 09.12.1981 про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та декларацій, затверджених резолюціями Генеральної Асамблеї ООН № 2131 (ХХ) від 21.12.1965, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету, № 2625 (XXV) від 24.10.1970, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН, № 2734 (ХХV) від 16.12.1970, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, № 3314 (ХХІХ) від 14.12.1974 року, що містить Визначення агресії, статей 1, 2 III Конвенції про відкриття воєнних дій від 18.10.1907, ст. ст. 1, 2, 68 Конституції України, на територію суверенної держави Україна, а саме АР Крим і м.Севастополь, здійснено вторгнення військовим, морським та повітряним транспортом окремих підрозділів ЗС РФ.

У подальшому представниками влади РФ вчинено ряд дій, внаслідок чого здійснено окупацію частини території України - Автономної Республіки Крим і м. Севастополя та спроба легітимізувати указані дії.

Також представниками влади і ЗС РФ вчинялися дії щодо зміни меж території та державного кордону України на решті території держави.

Так, вказаними особами організовувалися та проводилися у березні - квітні 2014 року антиурядові протестні акції, найбільш масові з яких - у Луганській, Донецькій, Харківській, Дніпропетровській, Запорізькій, Миколаївській, Херсонській та Одеській областях. Основою їх метою було поширення сепаратистських проросійських гасел та здійснення силового захоплення адміністративних будівель органів державної влади для послідуючої організації незаконних референдумів, спрямованих на порушення територіальної цілісності України.

З метою гарантованого досягнення указаних цілей та створення видимості того, що в Україні триває внутрішній конфлікт, представники влади та ЗС РФ вирішили створити на її території терористичні організації, які поряд із основною функцією - здійснення терористичної діяльності, повинні створити враження діяльності в межах Донецької та Луганської областей опозиційних сил, які нібито від імені та за цілковитої підтримки місцевого населення відстоюють їх право на самовизначення та незалежність, що прямо суперечить Конституції України та нормам міжнародного права.

Так,під безпосереднім керівництвом та контролем невстановлених на цей час представників влади та ЗС РФ, 7 квітня 2014 року на території Донецької області України створено терористичну організацію «Донецька народна республіка» (далі - «ДНР»), а 27 квітня 2014 року на території Луганської області України - терористичну організацію «Луганська народна республіка» (далі - «ЛНР»), у складі яких утворені НЗФ.

Контроль та координація діяльності цих терористичних організацій, як і їх фінансове та матеріальне забезпечення, у тому числі зброєю, боєприпасами, військовою технікою, здійснюється представниками влади та ЗС РФ.

Основними завданнями учасників указаних терористичних організацій є насильницьке повалення конституційного ладу, захоплення державної влади в Україні, зміна меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України,шляхом застосування зброї,вчинення терористичних актів - здійснення вибухів, підпалів та інших дій, які створюють небезпеку для життя та здоров`я людини, загрозу заподіяння значної майнової шкоди та настання інших тяжких наслідків.

Враховуючи викладене, «ДНР» і «ЛНР» є стійкими об`єднаннями невизначеної кількості осіб (більше трьох), створені з метою здійснення терористичної діяльності, у межах яких здійснено розподіл функцій, встановлено правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів, а тому у відповідності до ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» є терористичними організаціями.

7 квітня 2014 року, за поданням керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, погодженим із Головою Служби безпеки України, на території Донецької і Луганської областей розпочато проведення антитерористичної операції (далі - АТО).

13 квітня 2014 року через посилення сепаратистських виступів та захоплення державних установ на сході України, виконуючий обов`язки Президента України Указом від 14 квітня 2014 року № 405/2014 затвердив рішення Ради національної безпеки і оборони України «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України», та Україною розпочато на території Донецької та Луганської областей широкомасштабну АТО із залученням Збройних Сил України та інших військових формувань.

Визнання Верховною Радою України «ДНР» і «ЛНР» терористичними організаціями, як і численні злочини вчинені їх представниками, знайшли своє відображення у Заяві Верховної Ради України «Про трагічну загибель людей внаслідок терористичного акту над територією України», схваленій постановою Верховної Ради України від 22 липня 2014 року № 1596-VII, Заяві Верховної Ради України «Щодо протидії поширенню підтримуваного Російською Федерацією міжнародного тероризму», схваленій постановою Верховної Ради України від 22 липня 2014 року № 1597-VII, Зверненні Верховної Ради України до Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, національних парламентів держав - членів ЄС, США, Канади, Японії та Австралії щодо масового розстрілу людей під Волновахою в Україні, затвердженому постановою Верховної Ради України від 14 січня 2015 року №106-VIII, Заяві Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», схваленій постановою Верховної Ради України від 21 квітня 2015 року № 337-VIII.

Отже, Верховною Радою України, як єдиним законодавчим органом державної влади, констатовано віднесення «ДНР» і «ЛНР» до терористичних організацій, а відповідних осіб, які забезпечують їх функціонування, як учасників терористичної організації.

Керівники терористичних організацій «ДНР» і «ЛНР» за сприяння та координації представників влади РФ провели фіктивні референдуми про відокремлення Донецької і Луганської областей від України та проголошення їх незалежними «державами».

НЗФ терористичних організацій «ДНР» і «ЛНР», іррегулярні збройні формування РФ та військовослужбовці ЗС РФ чинять збройний опір Україні у відновленні територіальної цілісності та забезпеченні правопорядку. При цьому, учасники політичного блоку вказаних терористичних організацій, за підтримки та сприяння представників влади РФ під виглядом органів державної влади, створили окупаційні адміністрації РФ, які забезпечують подальшу окупацію та здійснюють управління вказаними територіями на місцевому рівні.

З огляду на викладене, між державами РФ та Україна з 20 лютого 2014 року триває збройний конфлікт міжнародного характеру.

Частиною 2 статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII констатовано, що тимчасова окупація території України розпочалася 20 лютого 2014 року.

Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18 січня 2018 року № 2268-VIII визначено, що збройна агресія РФ розпочалася з неоголошених і прихованих вторгнень на територію України підрозділів ЗС та інших силових відомств РФ, а також шляхом організації та підтримки терористичної діяльності «ДНР» та «ЛНР», РФ чинить злочин агресії проти України та здійснює тимчасову окупацію частини її території за допомогою збройних формувань РФ, що складаються з регулярних з`єднань і підрозділів, підпорядкованих Міністерству оборони РФ, підрозділів та спеціальних формувань, підпорядкованих іншим силовим відомствам РФ, їхніх радників, інструкторів та іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих Російською Федерацією, а також за допомогою окупаційної адміністрації РФ, яку складають її державні органи та структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, та підконтрольні РФ самопроголошені органи, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України.

Всупереч вказаним вище нормам міжнародного гуманітарного права президент РФ, діючи спільно з керівництвом так званих «ДНР», «ЛНР», а також іншими невстановленими на цей час досудовим розслідуванням представниками влади РФ, діючи всупереч вимогам п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05 грудня 1994 року, принципам Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 9 грудня 1981 року № 36/103, від 6 грудня 1970 року № 2734 (ХХV), від 21 грудня 1965 року № 2131 (ХХ), від 14 грудня 1974 року № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивні воєнні дії проти України.

Так, продовжуючи реалізацію злочинного плану, з метою створення приводів для ескалації конфлікту і спроби виправдання своєї агресії перед громадянами РФ та світовою спільнотою, 21 лютого 2022 року РФ визнано «ДНР» та «ЛНР» незалежними державами.

22 лютого 2022 року Президент РФ, реалізуючи злочинний план, направив до Ради Федерації звернення про використання ЗС РФ за межами РФ, яке було задоволено.

Того ж дня, Президент рф, «голови» так званих «ДНР» та «ЛНР», а також інші невстановлені досудовим розслідуванням особи, реалізуючи спільний злочинний умисел, створили умови, організували та здійснили введення ЗС РФ на територію Луганської та Донецької областей України, контрольовану так званими «ДНР» та «ЛНР», з метою здійснення подальшої відкритої військової агресії проти України.

Починаючи з середини лютого 2022 року, на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей (частинах території України, в межах яких збройні формування РФ та окупаційна адміністрація РФ встановили та здійснюють загальний контроль), військовими комісаріатами самопроголошених республік розпочався набір учасників до НЗФ так званих «ДНР» і «ЛНР».

24 лютого 2022 року о 05 годині Президент РФ оголосив про рішення розпочати «спеціальну військову операцію» в Україні.

У подальшому близько 05 години ранку 24 лютого 2022 року збройні сили РФ спільно з підрозділами НЗФ так званих «ДНР» і «ЛНР» здійснили інтенсивні ракетно-бомбові та артилерійські обстріли по військовим та цивільним об`єктам на всій території України, перетнули державний кордон України та вторглися на територію суверенної держави Україна на ділянках Чернігівської, Сумської, Харківської, Луганської, Донецької та Херсонської областей, тобто розпочали відкритий міжнародний збройний конфлікт проти України.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та який діє на теперішній час.

У відкритій військовій агресії проти України широкомасштабного застосовувалися ЗС РФ із залученням НЗФ терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР», які діяли на території окремих регіонів Донецької на Луганської областей України під загальним керівництвом військового командування РФ.

Так, ОСОБА_3 , як громадянин України, який згідно із ст. 65 Конституції України має обов`язок здійснювати захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який, у відповідності до частин 2,3 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ, може бути реалізований шляхом проходження військової служби виключно у Збройних Силах України, інших утворених відповідно до законів України військових формуваннях, а також правоохоронних органах спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, умисно, з метою заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності України, перейшов на бік ворога в період збройного конфлікту за наступних обставин.

20.02.2022 (більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_3 , перебуваючи у м.Донецьк, отримав повістку про виклик до військового комісаріату у зв`язку з мобілізацією громадян так званої «Донецької народної республіки».

В подальшому ОСОБА_3 , діючи умисно, без будь-якого фізичного примусу та морального тиску, свідомо порушуючи свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, діючи в період збройного конфлікту, усвідомлюючи характер своїх злочинних дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки таких дій та бажаючи їх настання, зібрав особисті речі та добровільно прибув до пункту збору мобілізованих терористичної організації «ДНР», а саме до військового комісаріату,який розташований у АДРЕСА_2 (точної адреси не встановлено), де надав невстановленим працівникам вказаної установи свої особисті документи, що підтверджують його особу,для подальшого зарахування на проходження так званої «військової служби» у підрозділах збройних формувань, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих Російською Федерацією.

21 лютого 2022 року громадянина України ОСОБА_3 призначено на посаду командира 2 стрілецького взводу 3 роти 1 батальйону 115-го окремого стрілецького полку Народної міліції ДНР,створеного, підпорядкованого,керованого та фінансованого Російською Федерацією, у військовому званні «лейтенант».

Надалі, ОСОБА_3 отримав від невставлених представників збройного формування військову форму ЗС РФ та автомат АК-74 з бойовими набоями, а також отримував заробітну плату в російських рублях.

Відтак, ОСОБА_3 умисно здійснив перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, отже вчинив усі залежні від нього дії на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України, та довів свій злочин до кінця.

Крім того,19 лютого 2022 року керівник терористичної організації - «ДНР» ОСОБА_6 з метою збільшення чисельності особового складу незаконних збройних формувань терористичної організації «ДНР» та приведення її в повну бойову готовність, підписав указ № 29 «Про проведення загальної мобілізації», яким зобов`язав здійснити на всій території самопроголошеної республіки призов на військову службу громадян, які перебували в запасі.

Починаючи з середини листопада 2022 року (більш точні дата та час досудовим розслідуванням не встановлені) на тимчасово окупованій території Донецької області (частині території України, в межах яких збройні формування РФ та окупаційна адміністрація РФ встановили та здійснюють загальний контроль), військовими комісаріатами самопроголошеної республіки розпочався набір учасників до незаконних збройних формувань терористичної організації - «ДНР», створеної, контрольованої та фінансованої державою-агресором Російською Федерацією.

Так, у невстановлений досудовим розслідуванням час та за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, невстановленим особами з числа керівників силового блоку терористичної організації «ДНР» з метою ведення агресивної війни проти України створено незаконне збройне формування, так званий «4 стрілецький батальйон 3-ої окремої бригади Народної міліції ДНР « Беркут » (військова частина № НОМЕР_4 )».

Військова частина № НОМЕР_4 утворена в 2014 році на базі формування ОСОБА_7 . В подальшому вказану військову частину реорганізовано в 3-тю окрему бригаду Народної міліції ДНР « Беркут ». В 2015 році зазначений підрозділ отримав назву « Горлівський » та звання «гвардійський», також зазначене формування відоме як « 3-тя окрема гвардійська мотострілецька ордена Республіки бригада »

З початком повномасштабного вторгнення РФ на територію України 24 лютого 2022 року вищевказане незаконне збройне формування брало участь в бойових діях.

В кінці січня 2023 року « 3-тя окрема гвардійська мотострілецька ордена Республіки бригада » офіційно включена до складу збройних сил Російської Федерації, отримавши назву 132-а окрема гвардійська мотострілецька бригада (Горлівська ордена республіки бригада 51-ої гвардійської загальновійськової армії зс РФ ).

20.02.2022 (більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_3 , перебуваючи у м.Донецьк, отримав повістку про виклик до військового комісаріату у зв`язку з мобілізацією громадян так званої «Донецької народної республіки».

В подальшому ОСОБА_3 , діючи умисно, без будь-якого фізичного примусу та морального тиску, свідомо порушуючи свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, діючи в період збройного конфлікту, усвідомлюючи характер своїх злочинних дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки таких дій та бажаючи їх настання, зібрав особисті речі та добровільно прибув до пункту збору мобілізованих терористичної організації «ДНР», а саме до військового комісаріату, який розташований у АДРЕСА_2 (документи, що точної адреси не встановлено), де надав невстановленим працівникам вказаної установи свої особисті підтверджують його особу, для подальшого зарахування на проходження так званої «військової служби» у підрозділах збройних формувань, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих Російською Федерацією.

21 лютого 2022 року громадянина України ОСОБА_3 призначено на посаду командира 2 стрілецького взводу 3 роти 1 батальйону 115-го окремого стрілецького полку Народної міліції ДНР, створеного, підпорядкованого, керованого та фінансованого Російською Федерацією, у військовому званні «лейтенант».

В подальшому, в період часу з 05 березня 2022 року по 01 травня 2022 року ОСОБА_3 у складі військовослужбовців 2 стрілецького взводу 3 роти 1 батальйону 115-го окремого стрілецького полку Народної міліції ДНР вирушив до тимчасового окупованих міст Харківської області, а саме до околиць населеного пункту Веселе, де останній вчиняв наступні дії:

- здійснював охорону займаних об`єктів, а також розмістився на одному з блокпостів, розташованому на околицях селища, де забезпечував контрольно-пропускні функції та охорону блокпосту, здійснював перевірку документів у осіб, які рухались через блокпост, перевірку їх особистих речей та огляд транспортних засобів. вчиняв наступні дії:

- виконував вказівки та накази командирів з числа військовослужбовців збройних сил РФ, які були за званням чи посадою вище;

- під час несення служби у військовій польовій камуфльованій формі зразка ЗС РФ відкрито носив при собі вогнепальну зброю, зокрема АК-74, споряджений бойовими набоями.

Надалі, 02 травня 2022 року ОСОБА_3 у складі полку (в кількості 500 осіб) передислокувалися до м. Донецьк, де проходив польові навчання.

15 серпня 2022 року ОСОБА_3 у складі 4 стрілецького батальйону

3-ої окремої бригади народної міліції ДНР « Беркут » (військова частина № НОМЕР_4 ) вирушив в район населеного пункту АДРЕСА_2 , де за вказівкою командира зайняв бойові позиції, які були облаштовані системою виритих бліндажів окопів, пунктів спостереження, що були з`єднанні між собою та здійснював охорону займаних об`єктів.

Під час перебування на вищевказаній бойовій позиції до обов`язків ОСОБА_3 входило спостереження за переміщенням військових підрозділів Збройних сил України, та в разі виявлення яких останній повинен був сповістити безпосереднє керівництво по попередньо отриманій ним радіостанції та відкрити вогонь на ураження.

Так, в період часу з 02 травня 2022 року по 17 серпня 2023 року

ОСОБА_3 діючи на боці ворога - держави-агресора РФ, перебуваючи у складі 4 стрілецького батальйону народної міліції ДНР (військова частина

№ НОМЕР_4 ) вчиняв наступні дії:

- здійснював охорону займаних об`єктів, а також розмістився на одному з блокпостів, розташованому на околицях селища, де забезпечував контрольно-пропускні функції та охорону блокпосту, здійснював перевірку документів у осіб, які рухались через блокпост, перевірку їх особистих речей та огляд транспортних засобів. вчиняв наступні дії:

- виконував вказівки та накази командирів з числа військовослужбовців збройних сил РФ, які були за званням чи посадою вище;

- під час несення служби у військовій польовій камуфльованій формі зразка ЗС РФ відкрито носив при собі вогнепальну зброю АК-74, споряджений бойовими набоями.

Надалі, 18 серпня 2023 приблизно о 01 год. 00 хв. в районі населеного пункту Озерянівка Бахмутського району Донецької області, потрапивши у засідку військовослужбовців Збройних Сил України, ОСОБА_3 припинив здійснювати збройний опір та склав зброю, відтак його злочинна діяльність на боці ворога - РФ як держави-агресора була припинена.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав себе винуватим та не оспорював фактичні обставини,викладені в обвинуваченні.

Пояснив суду,що на момент лютого 2022 року проживав у місті Донецьку,працював на підприємстві.

20.02.2022 року він отримав повістку про виклик до військового комісаріату у зв`язку із мобілізацією ,куди він прибув добровільно. Його призначили на посаду командира 2 стрілецького взводу 3 роти 1 батальйону 115 окремого стрілецького полку Народної міліції ДНР та присвоїли йому військове звання «лейтенант». Йому було видано військову форму зразка російських збройних сил, видали автомат з набоями,встановили заробітну плату в російських рублях.

В березні 2022 року його разом із іншими військовослужбовцями були переправлені до Харківської області, де за вказівкою командирів здійснював охорону різних об`єктів, на пропускних блок - постах перевіряв документи у осіб, які рухались.

Після чого, в травні 2022 року був передислокований до міста Донецька, де проходив польові навчання.

В серпні 2022 року його перевели до населеного пункту Озерянівка Бахмутського району Донецької області, де командування надало наказ облашуватись в бліндажах на бойових позиціях,здійснював постріли із автомата по солдатам ЗСУ.

. Визнав, що розумів ,що як громадянин України здійснив державну зраду,бо перейшов на бік ворога в період збройного конфлікту та приймав участь в незаконних збройних формуваннях.

18 серпня 2022 року він потрапив в полон до військ Збройних Сил України.

У вчиненому обвинувачений розкаявся, вказав,що вчиняючи злочин не подумав про наслідки.

Відповідно до ст. 349 ч.3 КПК України суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого.

Таким чином, суд прийшов до висновку про винність обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні дій,що виразились в державні зраді,тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові,територіальній цілісності та недоторканності,обороноздатності,державній безпеці України,а саме переході на бік ворога в період збройного конфлікту.

Його дії суд кваліфікує за ст.111 ч. 2 КК України.

Також суд приходить до висновку про винність ОСОБА_3 у вчиненні дій,що виразились у добровольній участі громадянина України в незаконних збройних формуваннях,створених на тимчасово окупованій території,та в збройних формуваннях держави-агресора та наданні таким формуванням допомоги у веденні бойових дій проти Збройних Сил України.

Його дії суд кваліфікує за ст.111-1 ч. 7 КК України.

Призначаючи обвинуваченому покарання суд враховує ступінь тяжкості ним вчиненого - відповідно до ст.12 КК України злочини віднесені до особливо тяжких , його особу і вважає, що він заслуговує на покарання у виді позбавлення волі з конфіскацію всього майна,що є його власністю, а також позбавленням права займатись діяльністю,яка пов`язана із військовою службою на певний строк.

Суд враховує обставиною, яка пом`якшує покарання для обвинуваченого розкаяння у вчиненому.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Керуючись ст.ст. 370, 374, 375 КПК України, -

з а с у д и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим за ст.ст.111 ч.1, 111-1 ч.7 КК України і призначити йому покарання :

-за ст.111 ч.1 КК України у виді 15 років позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, що є його власністю;

-за ст.111-1 ч.7 КК України у виді 14 років позбавлення волі,з позбавленням права займатись діяльністю, пов`язаною з військовою службою строком на 14 років,з конфіскацією всього майна ,що є його власністю.

На підставі ст.70 КК України остаточне покарання призначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді - 15(п`ятнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна,що є його особистою власністю, з позбавленням права займатись діяльністю, пов`язаною з військовою службою строком на 14 років.

До набрання вироком чинності ОСОБА_3 залишити в Державній установі «Табір для військовополонених» «Захід 4».

Вирок може бути оскаржено до Київського Апеляційного суду через районний суд протягом 30 днів з моменту його проголошення .

Копія вироку негайно після його проголошення вручається прокурору та обвинуваченому.

Суддя: