Справа № 447/221/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1175/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2025 року у м. Львові Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

під головуванням судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 29 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_7 ,

з участю: прокурора ОСОБА_8

захисника адвоката ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_7

встановила:

цією ухвалою звільнено ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 239 КК України у зв`язку з закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України

Кримінальне провадження №0000068 від 28.02.2020 року стосовно ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 239 КК України - закрито.

Стягнуто з ОСОБА_7 , 22.11.1963року в користь держави витрати за проведення експертиз 2574,30грн., 41188,80 грн., 7551,20грн., 15101,60грн. та 1372,88грн., а в загальному 67788,78 гривень.

Вирішено долю речових доказів, зокрема ухвалено - полімерну пляшку об`ємом 1,5л. із написом « Лужанська», полімерну пляшку із написом « Моршинська» об`ємом 1,5л. , полімерну пляшку із написом « Моршинська» об`ємом 1,5л., полімерну пляшку із написом «Миргородська» об`ємом 1,5л., полімерну пляшку із написом « Соковинка» об`ємом 2л., полімерну пляшку із написом « Поляна квасова» об`ємом 1,5л. знищити; взірці рідини чорного кольору із бочки під №3 які відібрані у дві 3 л. скляні банки; взірці відходів, які відібрано у 2 скляні банки об`ємом 3л. та 3 полімерні пакети та 5 взірців грунту знищити; полімер будівельний піролізний, який міститься в цистерні марки ««TAILOR» д.н.з. НОМЕР_1 , в кількості 16т., товаро-транспортна накладна №146 від 16.08.2021, та установку по переробці відпрацьованих автомобільних шин, відходів гуми і деревини - залишити ТзОВ «ЕкоПромГруп».

Згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_7 обвинувачується у забруднені земель речовинами, відходами чи іншими матеріалами, шкідливими для життя, здоров`я людей або довкілля, внаслідок порушення спеціальних правил, що створило небезпеку для життя, здоров`я людей чи довкілля, тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 239 КК України.

У апеляційній скарзі прокурор не погоджуючись з ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 29 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_7 в частині вирішення питання речових доказів, просить її змінити з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. Речові докази, а саме полімер будівельний піролізний, який міститься в цистерні марки ««TAILOR» д.н.з. НОМЕР_1 , в кількості 16т., та установку по переробці відпрацьованих автомобільних шин, відходів гуми і деревини конфіскувати в дохід держави.

На обґрунтування своїх вимог стверджує, що суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення та вирішуючи долю речових доказів, зокрема, установки по переробці відпрацьованих автомобільних шин, відходів гуми і деревини допустив порушення вимог закону України про кримінальну відповідальність та кримінального процесуального закону, незважаючи на те, що даний речовий доказ є знаряддям вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.239 КК України, при цьому останній виступав уповноваженою особою ТОВ «ЕКО ПРОМ ГРУП», будучи його директором та одним із засновників, повернув його ТОВ «ЕКО ПРОМ ГРУП», а не конфіскував, чим допустив неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, а саме: незастосування судом закону, який підлягає застосуванню відповідно до вимог п.1 ч.9 ст.100 КПК України.

На апеляційну скаргу захисник ОСОБА_10 , подав заперечення, в яких, наводячи доводи на обґрунтування законності ухвали, просить її залишити без зміни, а заявлені стороною обвинувачення вимоги - без задоволення.

Окрім того, в силу положень ч. 2 ст. 404 КПК України просить ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 29 жовтня 2024 року змінити, а саме понесені в межах кримінального провадження №0000068 витрати за проведення експертиз 2574,30 грн, 41188,80 грн, 7551,20 грн, 15101,60 грн та 1372,88 грн, а в загальному на суму в розмірі 67788,78 грн, - віднести на рахунок держави.

При апеляційному розгляді захисник та обвинувачений заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора. Просили оскаржувану ухвалу змінити, а саме понесені в межах кримінального провадження витрати за проведення експертиз віднести за рахунок держави.

Прокурор просив задовольнити апеляційну скаргу з підстав, зазначених у ній.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до таких висновків.

Відповідно до положень ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

За приписами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованість звільнення судом ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 239 КК України у зв`язку із закінченням строків давності у апеляційній скарзі прокурором не оспорюються, а його доводи щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині вирішення питання про долю речових доказів у кримінальному провадженні, є не обґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до положень ч.9 ст.100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, наданих суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Згідно із п.1 ч.9 ст. 100 КПК України, гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертаються власнику (законному володільцю).

За нормою п.2 ч.2 ст.96-1 КК України спеціальна конфіскація застосовується на підставі ухвали про звільнення від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст. 96-2 ч. 3 КК України спеціальна конфіскація застосовується, крім випадків, передбачених приписами частин 1, 2 вказаної статті, також у разі, коли особа не підлягає кримінальній відповідальності у зв`язку з недосягненням віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, або неосудністю, або звільняється від кримінальної відповідальності чи покарання з підстав, передбачених цим Кодексом, крім звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Таким чином, закон про кримінальну відповідальність передбачає імперативну норму щодо неможливості застосування спеціальної конфіскації у випадку звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.239 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, суд першої інстанції обґрунтовано не застосував спеціальну конфіскацію до речового доказу полімера будівельного піролізного та установки по переробці відпрацьованих автомобільних шин, відходів гуми і деревини.

З огляду на наведене, доводи прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону є голослівними та не підлягають до задоволення

Разом з тим, колегія суддів констатує про необґрунтованість висновку суду першої інстанції про необхідність стягнення з ОСОБА_7 на користь держави процесуальних витрат на проведення експертиз.

За змістом ч. 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

З аналізу положень кримінального процесуального закону, які регулюють питання розподілу та стягнення процесуальних витрат, слідує, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати, а на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. При цьому суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою (ч. 1 ст. 124, ч. 1 ст. 126, п. 13 ч. 1 ст. 368, ч. 4 ст. 374 КПК України).

Разом з цим, кримінальним процесуальним законом прямо не передбачено стягнення процесуальних витрат з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 12 вересня 2022 року у справі № 203/241/17 прийшла до висновку, що якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

З матеріалів кримінального провадження слідує, що судом першої інстанції ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження щодо нього закрито, при цьому ініціатором проведення експертиз у цьому кримінальному провадженні був орган досудового розслідування, а сторона захисту не залучала жодних експертів, тому відповідно до приписів ч. 2 ст. 122, ст.124 КПК витрати на проведення експертиз в розмірі 2574,30 грн, 41188,80 грн, 7551,20 грн, 15101,60 грн та 1372,88 грн. відповідно не підлягають стягненню з ОСОБА_7 та покладаються на державу.

На підставі викладеного, колегія судів вважає за необхідне змінити ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 29 жовтня 2024 року в частині рішення про відшкодування процесуальних витрат.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 29 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_7 - змінити.

Процесуальні витрати, пов`язані із проведенням експертиз в розмірі 2574,30 грн., 41188,80 грн., 7551,20 грн., 15101,60 грн. та 1372,88 грн., а всього на суму в розмірі 67788,78 грн - віднести на рахунок держави.

В решті судове рішення залишити без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді