КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

підозрюваної ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києвіапеляційні скарги підозрюваної ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваної ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києвавід 23 жовтня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Печерськогорайонного суду міста Києва від 22.10.2024 задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління НП України ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , та продовжено підозрюваній ОСОБА_6 строк тримання під вартою до 21.12.2024 включно.

Також цією ухвалою, в поряду ст. 206 КПК України, зобов`язано прокурора у кримінальному провадженні, адміністрацію ДУ «Київський слідчий ізолятор» забезпечити невідкладне проведення медичного обстеження ОСОБА_6 , у разі необхідності забезпечити її направлення на лікування до закладів охорони здоров`я, які входять до орієнтованого переліку для надання медичної допомоги особам, узятим під варту, в порядку, визначеному спільним наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України №239/5/104 від 10.02.2012.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, підозрювана ОСОБА_6 та її захисник ОСОБА_7 подали апеляційні скарги.

____________________________________________________________________________________

Справа № 757/48452/24-к Слідчий суддя - ОСОБА_9

Апеляційне провадження № 11-сс/824/7197/2024 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

Підозрювана ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просила переглянути оскаржувану ухвалу та змінити їй запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання органу досудового розслідування та застосувати до підозрюваної ОСОБА_6 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, захисник зазначав, що вказане клопотання слідчого є повністю ідентичним з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та про його продовження. Будь-яких нових доказів стороною обвинувачення не надано.

Надані стороною обвинувачені докази, які долучені до клопотання, не підтверджують необхідність продовження найсуворішого запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 , яка вже понад 7 місяців утримується під вартою.

Апелянт зазначав, що сторона обвинувачення обґрунтовує наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, виключно тяжкістю інкримінованого кримінального правопорушення, а інші ризики, на які посилається слідчий у клопотанні, є виключно припущеннями не підтверджені жодними доказами.

Підозрювана ОСОБА_6 не схильна до переховування від правоохоронних органів та органів правосуддя, до кримінальної та будь-якої іншої відповідальності раніше не притягувалася.

Кримінальне провадження розслідується з 2022 року і у січні 2024 проведені чисельні обшуки та органом досудового розслідування вилучені усі необхідні речі, предмети та речовини, а відтак підозрювана не може знищити речі й документи або якимось чином перешкоджати досудовому розслідуванню.

Свідки у даному кримінальному провадженні залегендовані та жодних даних про них стороні захисту не відомо, впливати на експертів та спеціалістів ОСОБА_6 не може, оскільки жодним чином не відноситься до державної або правоохоронної діяльності, не має відповідних зв`язків та важелів впливу на останніх, не має значних грошових коштів для підкупу, тощо.

Підозрювана не схильна до вчинення кримінальних правопорушень та не зможе продовжувати злочинну діяльність, якщо буде перебувати під цілодобовим домашнім арештом із застосуванням електронного засобу контролю.

Також, апелянт вказував, що при розгляді клопотання слідчим суддею не враховано, що підозрювана ОСОБА_6 має постійне місце проживання та батьків похилого віку, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, має вкрай незадовільний стан здоров`я, хворіє на чисельні хронічні тяжкі захворювання.

Проте, в умовах слідчого ізолятора ОСОБА_6 не отримує необхідної та своєчасної терапії та взагалі не отримує жодних ліків, а керівництво слідчого ізолятора та сторона обвинувачення ігнорують чисельні ухвали слідчих суддів щодо зобов`язання прокурора забезпечити належне обстеження та лікування підозрюваної ОСОБА_6 .

Крім того, апелянт вказував, що при розгляді клопотання слідчий суддя не звернув уваги на чисельні очевидні порушення вимог КПК України при отриманні доказів, зокрема в частині різниці між масою речовини, яка вилучалась та передавалась до експертної установи; невідповідності при зазначенні часу складання протоколів слідчих дій негласних слідчих (розшукових) дій.

Прокурор ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_7 приймали участь в судовому засіданні 10.12.2024 в режимі відеоконференцзв`язку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваної ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів судового провадження, головним слідчим управлінням здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000038 від 18.01.2022, за підозрою ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_6 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України.

Згідно даних протоколу затримання від 23.01.2004, цього ж дня ОСОБА_6 затримано на підставі п. 4 ч. 1 ст. 208 КПК України, та цього ж дня їй повідомлено про підозру за ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 23.01.2024 відносно підозрюваної ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 22.03.2024, без права внесення застави.

Постановою заступника Генерального прокурора 06.03.2024 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000038 продовжено до 3-х місяців, тобто до 23.04.2024.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 07.03.2024 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000038 продовжено до 12-ти місяців, тобто до 23.01.2025.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 20.03.2024 продовжено строк тримання під вартою підозрюваної ОСОБА_6 строком до 18.05.2024 (включно).

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 10.05.2024 продовжено строк тримання під вартою підозрюваної ОСОБА_6 строком до 05.07.2024 (включно).

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01.07.2024 продовжено строк тримання під вартою підозрюваної ОСОБА_6 строком до 29.08.2024 (включно).

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26.08.2024 продовжено строк тривання під вартою підозрюваної ОСОБА_6 строком до 25.10.2024 (включно).

08.10.2024 ОСОБА_6 повідомлено про міну раніше повідомленої підозри в участі у злочинній організації, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 255 КК України, та у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту а також незаконному збуті психотропних речовин, вчиненому організованою групою, у складі злочинної організації, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України.

21.10.2024 старший слідчий в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва із клопотанням, погодженим прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_23 , в якому просив продовжити строк тримання під вартою підозрюваної ОСОБА_6 на 60 днів.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 23.10.2024 задоволено клопотання слідчого та продовжено підозрюваній ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 21.12.2024 включно.

Цією ж ухвалою, в поряду ст. 206 КПК України, зобов`язано прокурора у кримінальному провадженні, адміністрацію ДУ «Київський слідчий ізолятор» забезпечити невідкладне проведення медичного обстеження ОСОБА_6 , у разі необхідності забезпечити її направлення на лікування до закладів охорони здоров`я, які входять до орієнтованого переліку для надання медичної допомоги особам, узятим під варту, в порядку, визначеному спільним наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України №239/5/104 від 10.02.2012.

З такими висновками погоджується і колегія суддів.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

За змістом ч. 3 ст. 197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування, в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегією суддів апеляційної інстанції встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею належно дотримані.

На переконання колегії суддів, при прийнятті рішення про продовження строку тримання під вартою щодо підозрюваної ОСОБА_6 , слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України, що підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні доказів, наданими суду та наведеними у рішенні слідчого судді.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваній з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

На підставі досліджених доказів, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність доказів, які поза розумним сумнівом свідчать про причетність ОСОБА_6 до інкримінованих їй кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя станом на день розгляду клопотання дійшов правильного висновку про продовження їх існування, з огляду на конкретні обставини кримінальних правопорушень, їх наслідки, на тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_6 у разі визнання її винуватою у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень, а також з огляду на дані про особу підозрюваної.

Зокрема, наявні в матеріалах кримінального провадження відомості і обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що у кримінальному провадженні продовжують існувати ризики, які існували на момент вирішення слідчим суддею питання про застосування запобіжного заходу тримання під вартою, а саме те, що підозрювана може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, експертів, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному іншим чином провадженню, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, в сукупності із вищезазначеними обставинами, слідчий суддя врахував характеризуючі дані про особу підозрюваної та встановивши наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження строку тримання під вартою підозрюваній.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Крім того, як убачається з клопотання слідчого, останнім доведено наявність обставин, які перешкоджають закінченню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення про продовження щодо підозрюваної ОСОБА_6 строку тримання під вартою, зокрема необхідність виконання вимог ст. 290 КПК України та складення обвинувального акту з реєстром матеріалів.

З урахуванням наведених обставин у їх сукупності, враховуючи також дані про особу підозрюваної ОСОБА_6 , беручи до уваги її вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що більш м`які запобіжні заходи, аніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні слідчого, а тому слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_6 виняткового запобіжного заходу.

Даних, які б унеможливлювали подальше тримання ОСОБА_6 під вартою, матеріали судового провадження не містять та колегією суддів не встановлено.

При цьому, продовжуючи підозрюваній ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано не визначив розмір застави, враховуючи фактичні обставини та кваліфікацію інкримінованих підозрюваній кримінальних правопорушень, зміст підозри та вимоги п. п. 4, 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, а саме те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 255 КК України, а також особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, передбаченого с. 3 ст. 307 КК України.

З наведеного убачається, що слідчим суддею враховано обставини справи в сукупності з даними про особу підозрюваної, які вказують на можливість останньої вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, у зв`язку з чим ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою, який, на думку колегії суддів, у сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваної , тяжкістю кримінальних правопорушень, є обґрунтованим, та підстав для застосування до підозрюваної більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_6 підозри колегія суддів вважає безпідставними, оскільки наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, на даному етапі досудового розслідування свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні нею кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України.

Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, та з огляду на вищенаведені дані, у колегії суддів наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованих їй злочинів.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07- Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, у тому числі наявності або відсутності умислу в діях особи, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваною конкретних дій, доведеність її винуватості, у тому числі правильність кваліфікації її дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

З наведених підстав, доводи захисника в апеляційній скарзі про неналежність та недопустимість зібраних у справі доказів, які, на переконання захисника, отримані з очевидними істотними порушеннями вимог закону, посилання на невідповідність між масою речовини, яка вилучалась та яка передавалась до експертної установи, та невідповідність при вказівці часу складення протоколів слідчих дій, є передчасними, оскільки такі доводи підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження по суті.

Сукупність зібраних доказів та матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для продовження щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про недоведеність наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, є безпідставними, оскільки слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому належним чином дослідив усі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрювана може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрювана обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрювана може ухилитись від слідства.

Посилання апелянта на ту обставину, що підозрювана ОСОБА_6 не схильна до переховування від правоохоронних органів та органів правосуддя, не спростовують правильність слідчого судді про існування вірогідності переховування ОСОБА_6 від органу досудового розслідування та суду.

Враховуючи конкретні обставини інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, не виключена ймовірність того, що остання, перебуваючи на волі, може знищити, переховати речі та документи, що мають істотне значення для досудового розслідування.

Оцінюючи наявність ризику незаконно впливати на свідків, експертів, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні колегія суддів виходить із встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України порядку отримання показань у кримінальному провадженні на різних його етапах, та вважає, що ризик такого впливу зберігається до отримання показань свідків безпосередньо судом під час розгляду справи по суті.

Крім того, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, ризик того, що затриманий, якщо його звільнять, може чинити тиск на свідків чи інших підозрюваних або іншим чином перешкоджати провадженню часто є особливо високим у справах, що стосуються організованої злочинної діяльності чи злочинних угруповань («Штвртецький проти Словаччини» (Stvrtecky v. Slovakia), § 61; «Подескі проти Сан Маріно» (Podeschi v. San Marino), § 149).

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про продовження існування у кримінальному провадженні інших ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та виклав в ухвалі детальні мотиви про існування таких ризиків з огляду на конкретні обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 , на тяжкість покарання, яке загрожує останній у разі визнання її винуватою у вчиненні зазначених злочинів, та даних про особу підозрюваної .

На переконання колегії суддів, таке обмеження права ОСОБА_6 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Посилання апелянта на те, що підозрювана ОСОБА_6 має постійне місце проживання та батьків похилого віку, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, має незадовільний стан здоров`я, хворіє на чисельні хронічні тяжкі захворювання, не спростовують висновків суду про можливість вчинення підозрюваною дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та не є достатньою підставою для застосування щодо неї більш м`якого запобіжного заходу.

Матеріали справи не містять та захисником не надано відомостей медичного характеру, які вказують на неможливість підозрюваної утримуватись під вартою та неможливості отримання нею необхідного лікування в умовах слідчого ізолятора, а тому посилання захисника у цій частині можуть бути достатньою підставою для застосування щодо підозрюваної більш м`якого запобіжного заходу.

Крім того, посилання апелянта на погіршення стану здоров`я підозрюваної були враховані слідчим суддею під час розгляду клопотання, унаслідок чого ухвалою слідчого судді, в поряду ст. 206 КПК України, зобов`язано прокурора у кримінальному провадженні, адміністрацію ДУ «Київський слідчий ізолятор» забезпечити невідкладне проведення медичного обстеження ОСОБА_6 , у разі необхідності забезпечити її направлення на лікування до закладів охорони здоров`я, які входять до орієнтованого переліку для надання медичної допомоги особам, узятим під варту, в порядку, визначеному спільним наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України №239/5/104 від 10.02.2012.

Інші доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час розгляду клопотання, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин у їх сукупності, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 199, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги підозрюваної ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваної ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2024 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3