КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 03 березня 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 30 грудня 2024 року,

за участі:

представника

власника мйана адвоката ОСОБА_7 ,

власника майна ОСОБА_5

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою частково задоволено клопотання прокурора Печерської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 та накладено арешт на:

- Грошові кошти в кількості 1030 купюр, номіналом 100 доларів США;

- Планшетний пристрій «iPad», графітового кольору, з серійним номером: Н2Н40R5VFH, які належать ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В іншій частині клопотання відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора та зобов`язати повернути майно власнику - ОСОБА_5 .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що грошові кошти вилучено всупереч ухвалі слідчого судді, а клопотання розглянуто всупереч вимогам, передбачених ч. 1 ст. 172 КПК України.

Посилається на те, що під час обшук квартири не знайдено наркотичних чи психотропних речовин або речей та документів з переліку, дозвіл на відшукання яких надано ухвалою слідчого судді.

Крім того, до клопотання прокурора не долучено доказів факту причетності ОСОБА_5 до кримінального провадження.

Також, арештоване майно не відповідає ознакам, передбачених ст. 98 КПК України, а постанова про визнання речовими доказами є формальною.

Звертає увагу на те, що грошові кошти набуто законним шляхом, зокрема ОСОБА_9 зареєстрований та працює фізичною особою-підприємцем, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Власник майна здає обладнання в оренду та отримує від цього пасивний прибуток у сумі 5 000 тис. доларів США на місяць. Вказане підтверджується договорами, платіжними інструкціями, актами надання послуг, деклараціями, повідомлення про об`єкт оподаткування, що долучено до заперечень на клопотання.

Разом із тим, 11 травня 2024 року ОСОБА_5 уклав шлюб з ОСОБА_10 , та отримав в дар, зокрема, 21 000 доларів США, що підтверджується відповідними розписками. В той же час ним отримано відшкодування матеріальної шкоди в сумі 321 544 гривень, що підтверджується виконавчим листом.

В судове засідання прокурорне з`явився, 03 березня 2025 року на електронну пошту суду надіслав заперечення на апеляційну скаргу. У вказаних запереченнях просив відмовити у задоволенні скарги та розглянути її без участі сторони обвинувачення. Колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутності прокурора, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України, зважаючи на скорочені строки розгляду справ такої категорії (ч. 2 ст. 422 КПК України).

Заслухавши доповідь судді, доводиапелянта, який просив задовольнити апеляційну скаргу, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів судового провадження, СВ Печерського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 21 березня 2024 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000659, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

У клопотанні прокурора зазначено, що ОСОБА_11 переслідуючи мету отримання прибутку за рахунок незаконного збуту особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено - PVP, у невстановленому місці, у невстановлений час незаконно придбав особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP та розпочав її незаконно зберігати з місцем проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , з метою подальшого збуту.

За версією органу досудового розслідування до вказаного кримінального правопорушення причетний, у тому числі ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

27 листопада 2024 року на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11 листопада 2024 року, проведено обшук за адресою : АДРЕСА_2 , якою користується ОСОБА_5 та на праві власності належить ОСОБА_12 . В ході обшуку виявлено та вилучено грошові кошти, планшетний пристрій та мобільний телефон.

28 листопада 2024 року постановою старшого слідчого СВ Печерського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_13 вилучене під час обшуку майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000659.

28 листопада 2024 року прокурор Печерської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 звернувся до Печерського районного суду м. Києва із клопотанням про накладення арешту на майно, яке належить ОСОБА_5 , з метою збереження речових доказів.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 30 грудня 2024 року клопотання прокурора задоволено частково та відмовлено у задоволенні клопотання в частині накладення арешту на вилучений мобільний телефон.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою, зокрема, забезпечення збереження речових доказів.

З огляду на положення п. 1 ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

У такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Приймаючи рішення, слідчим суддею зазначених вимог закону дотримано.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000659 про накладення арешту на грошові кошти та планшетний пристрій, слідчий суддя дослідив матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку, що з метою збереження вказаного майна, яке відповідає ознакам речових доказів згідно ст. 98 КПК України, наявні достатні підстави для часткового арешту вказаного в клопотанні прокурора майна.

Крім того, вказане майно у даному кримінальному провадженні постановою старшого слідчого СВ Печерського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_13 від 28 листопада 2024 року визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, перевірив співрозмірність втручання у права власника майна з потребами кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про необхідність накладення арешту на вказані грошові кошти, з метою збереження речових доказів, оскільки прокурором доведено обставини, які підтверджують, що незастосування такого обмеження може призвести до наслідків, які можуть перешкодити досудовому розслідуванню.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Зважаючи на зазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно зазначене у клопотанні прокурора, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, застосував захід забезпечення кримінального провадження на засадах розумності та співмірності.

Твердження ОСОБА_5 про те, що грошові кошти набуто законним шляхом, підлягають перевірці органом досудового розслідування під час проведення досудового розслідування, з урахуванням обставин кримінального провадження.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_5 не має статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, не вказує на незаконність оскаржуваної ухвали слідчого судді.

Крім того, у письмових запереченнях на апеляційну скаргу прокурором зазначено, що додані до клопотання докази, а також протокол НСРД, вказує на можливу причетність ОСОБА_5 до організації діяльності шахрайських кол-центрів та розповсюдження наркотичних речовин.

Також, на даний час матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_5 виділено в окреме провадження внесеного до ЄРДР під № 000309.

Арешт майна з підстав передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Інші доводи на які посилається апелянт також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки були відомі слідчому судді та враховані ним при прийнятті рішення.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга представника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , з урахуванням викладених в ній доводами, задоволенню не підлягає.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не встановлено.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 30 грудня 2024 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_14 ОСОБА_15 ОСОБА_16

Єдиний унікальний № 757/60906/24 -к Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_17

Справа № 11сс/82/ 1232/2025 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК