Провадження № 1-кп/582/20/25
Справа № 582/292/25
У Х В А Л А

про призначення судового розгляду

11 березня 2025 року смт. Недригайлів

Недригайлівський районний суд Сумської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , представника потерпілого ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт Недригайлів, в режимі відеоконференції, матеріали кримінального провадження із обвинувальним актом та доданими до нього документами у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001045 від 11.12.2024, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Сторожинець Чернівецької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 5 ч. 2 ст. 115 КК України,

У С Т А Н О В И В:

07 березня 2025 року до Недригайлівського районного суду надійшов обвинувальний акт з доданими до нього документами у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 грудня 2024 року за № 0001045 за обвинуваченням ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого п. 5 ч. 2 ст. 115 КК України.

Із поданих документів установлено, що обвинуваченому ОСОБА_5 ухвалою слідчого судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 11.02.2025 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 12.03.2025 включно.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 вважає за можливе призначити судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_5 на підставі обвинувального акту, який складено та затверджено відповідно до вимог КПК України. Заявив та підтримав у судовому засіданні клопотання про продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у зв`язку з тим, що останній обґрунтовано обвинувачується у вчиненні умисного вбивства вчиненого способом небезпечним для багатьох, а ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу, не відпали та не зменшились.

Представник потерпілого ОСОБА_7 , адвокат ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні вважає за можливе призначити судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_5 на підставі обвинувального акту. Просила задовольнити клопотання прокурора про продовження щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_6 у піготовчому судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, вважаючи, що воно є необґрунтованим. Просив застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_5 позицію свого захисника підтримав в повному обсязі та просив відмовити у задоволенні клопотання.

Вислухавши думку учасників підготовчого провадження щодо заявленого клопотання та можливості призначення судового розгляду, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього документи відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , суд доходить висновку про призначення судового розгляду обвинувального акта по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 5 ч. 2 ст. 115 КК України.

Підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4,6 ч. 2 ст. 314 КПК України відсутні. Підстав для закриття кримінального провадження немає. Обвинувальний акт складено та затверджено відповідно до вимог ст. 291 КПК України. Підстав для здійснення судового розгляду кримінального провадження в закритому судовому засіданні не встановлено.

Вирішуючи клопотання прокурора щодо продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до Рішення Конституційного суду від 23.11.2017 №1-р/2017 (у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини третьої статті 315 Кримінального процесуального кодексу України), зазначено, що у підготовчому провадженні суд має перевірити обґрунтованість застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого, пов`язаного з обмеженням його права на свободу та особисту недоторканність, та прийняти вмотивоване рішення, незважаючи на те, закінчився строк дії ухвали слідчого судді, постановленої на стадії досудового розслідування про обрання такого запобіжного заходу.

Згідно з ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Ст. 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі серед іншого: тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, вік, стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, у тому числі наявність у нього родини утриманців, наявність постійного місця роботи, майновий стан, наявність судимостей.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя бере до уваги також практику ЄСПЛ, зокрема п. 51 рішення «Летелье проти Франції» від 26.06.1991 з якого вбачається, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства та соціальні наслідки, які роблять виправданим попереднє ув`язнення, принаймні протягом певного часу. Крім того, відповідно до Рішення ЄСПЛ від 27 серпня 1992 року у справ Томазі проти Франції (п. 91) суд визнає, що деякі правопорушення в силу їх особливої тяжкості і реакції на них громадськості здатні привести до соціального обурення, яке може виправдати попереднє ув`язнення, у крайньому разі протягом певного часу. Відповідно до п. 40 рішення ЄСПЛ «Ігнатов проти України», питання про те, чи є розумним термін тримання особи під вартою не може оцінюватися абстрактно. Це питання повинно бути оцінено відповідно до особливостей кожного конкретного випадку, причини, наведених у рішеннях національних судових та слідчих органів, і задокументованих фактах, на які посилається заявник у його клопотанні про звільнення. Тривале тримання під вартою може бути виправдане у випадку, тільки якщо є конкретні ознаки існування суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує правило поваги до особистої свободи.

Обвинуваченому ОСОБА_5 ухвалою слідчого судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 11.02.2025 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 12.03.2025 включно.

При розгляді клопотання про застосування та продовження застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження відносно ОСОБА_5 слідчий суддя виходив з наявності обгрунтованої підозри у вчиненні умисного вбивства вчиненого способом небезпечним для багатьох та існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК.

Суд вважає, що даний час ризики, які були підставою для обрання заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого не відпали. З огляду на зміст обвинувачення, що пред`явлено вказаній особі, характер злочину, даних про особу обвинуваченого - обрання стосовно нього більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, на переконання суду, не може запобігти ризикам, про які йдеться у клопотанні.

ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів та за вчинення якого передбачена кримінальна відповідальність у вигляді позбавлення волі на строк понад десять років або довічного позбавлення волі. Усвідомлення невідворотності покарання за вчинення особливо тяжкого злочину, виключно у виді позбавлення волі, дає достатньо обґрунтованих підстав вважати, що перебуваючи на свободі, обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватися від суду, тобто наявних ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КК України.

Також суд вважає, що існує ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, на який вказує прокурор, що обвинувачений ОСОБА_5 може незаконно впливати на потерпілих у кримінальному провадженні. Відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Оскільки судовий розгляд ще не розпочато, потерпілі та сам обвинувачений не допитані, то перебування обвинуваченого на волі, навіть і під домашнім арештом може бути фактором, що може впливатиме на показання потерпілих.

Окрім того, суд вважає, що існує ризик передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на який вказує прокурор, що обвинувачений ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 5 ч. 2 ст. 115 КК України, що свідчить про його схильність до скоєння протиправних дій та дає підстави вважати, що перебуваючи на свободі, обвинувачений може вчинити інші кримінальні правопорушення.

При застосуванні запобіжного заходу суддею також враховується вік обвинуваченого, сімейний стан, а саме відсутність будь-яких достатніх соціальних зв`язків, які б могли бути стримуючим фактором для обвинуваченого, місце проживання та інші обставини, що характеризують особу обвинуваченого, дані про соціальні зв`язки та спосіб життя.

У судовому засіданні не встановлено, що за станом здоров`я обвинувачений ОСОБА_5 має протипоказання щодо тримання в СІЗО. Також і захисником не надано суду доказів на підтвердження наявності будь яких протипоказань щодо перебування обвинуваченого у слідчому ізоляторі.

Таким чином, суд вважає, що підстави для можливості застосування інших запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою, відсутні, а заявлені ризики, з огляду на які був обраний цей запобіжний захід, на час проведення підготовчого провадження не зменшились та не відпали.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу підлягає задоволенню.

Згідно п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Враховуючи, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину з кваліфікацією його дій за п. 5 ч. 2 ст. 115 КК України, тобто у вчиненні умисного вбивства вчиненого способом небезпечним для багатьох, то суд вважає за необхідне не визначати розмір застави.

Також потерпілим ОСОБА_7 надано суду цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної вчиненими кримінальними правопорушеннями з обвинуваченого ОСОБА_5 . Заявлений цивільний позов представник потерпілого підтримує та просить його розглядати разом з кримінальним провадженням.

Учасники кримінального провадження не заперечують щодо прийняття цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 та проти його розгляду разом з кримінальним провадженням.

Цивільний позов, поданий потерпілим ОСОБА_7 відповідає вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються в порядку цивільного судочинства, а тому позов слід долучити до матеріалів кримінального провадження.

Відповідно до положень ст. 61, 62 КПК України слід визнати ОСОБА_7 - цивільним позивачем, а обвинуваченого ОСОБА_5 - цивільним відповідачем.

Окрім того, представником потерпілого ОСОБА_7 , адвокатом ОСОБА_4 подано клопотання про забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , а також на грошові кошти, що знаходяться на банківських рахунках у будь яких банківських установах, які належать останньому.

Згідно з ч. 1 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Відповідно до ч. 2 ст 171 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Частиною 1 ст. 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 4 постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання позитивно прийнятого рішення за його позовом, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника. В такий спосіб усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорених прав або інтересів позивача.

Судом установлено, що потерпілим ОСОБА_7 подано до суду цивільний позов до відповідача ОСОБА_5 про стягнення моральної та матеріальної шкоди на загальну суму 1 004 262,72 гривень.

Водночас, заявником не надано документи, які б підтверджували, що ОСОБА_5 належить на праві власності рухоме та/або нерухоме майно, не зазначено на яке саме майно потрібно накласти арешт, вартість майна, яке належить арештувати, що позбавляє суд можливості визначити чи співмірна вартість майна із розміром шкоди, зазначеної у цивільному позові.

В обгрунтування клопотання, представником потерпілого зазначено, що ОСОБА_5 перебуваючи в умовах слідчого ізолятору не зможе працювати та у разі визнання його винуватим, він не зможе виконати свої цивільно-правові зобов`язання в частині відшкодування збитків цивільному позивачу (потерпілому).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в силу принципу змагальності сторін, заявником не доведено наявність достатніх підстав для накладення арешту на вказане вище майно з метою забезпечення позову, на підставі чого клопотання не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 177-178, 182-183, 202, 205, 314-316, 369-372 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Призначити судовий розгляд кримінального провадження із обвинувальним актом та доданими до нього документами у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001045 від 11.12.2024 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 5 ч. 2 ст. 115 КК України у відкритому судовому засіданні на 13 годину 00 хвилин 20 березня 2025 року.

Розгляд кримінального провадження здійснювати суддею одноособово.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 24 години 00 хвилин 07 травня 2025 року.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, прийняти до розгляду у даному кримінальному провадженні.

Встановити для цивільного відповідача строк для надіслання суду відзиву на позовну заяву і всі докази, що підтверджують заперечення проти позову до 20.03.2025.

У клопотанні представника потерпілого ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_4 про арешту на майно у кримінальному провадженні № 0001045, відмовити.

У судове засідання викликати учасників кримінального провадження.

Копію ухвали негайно вручити обвинуваченому після її проголошення.

Копію ухвали направити начальнику ДУ «Сумський слідчий ізолятор» та учасникам судового провадження.

Ухвала в частині призначення справи до судового розгляду оскарженню не підлягає, а в частині обрання обвинуваченому запобіжного заходу може бути оскаржена безпосередньо до Сумського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом 7 днів з моменту її проголошення, а обвинуваченим з моменту отримання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали суду складено 14 березня 2025 року.

Суддя:підпис З оригіналом згідно

Суддя: ОСОБА_1