Справа №650/2247/23
н/п 1-кп/766/1178/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2024 року місто Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області у складі колегії:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку тримання підсудного під вартою та клопотання захисту про зміну запобіжного заходу на більш м`який за обвинувальним актом у кримінальному провадженні №0001840 від 31.05.2023, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, водія електрика 3 радіорелейного взводу 2 радіорелейної роти радіорелейного батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат»,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції)

захисника: ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

УСТАНОВИВ:

В провадженні Херсонського міського суду Херсонської області на стадії судового слідства перебуває кримінальне провадження №0001840 від 31.05.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України.

Прокурором в судовому засіданні заявлено клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, в обґрунтування якого прокурор зазначив, що ризики, передбачені п.п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які встановлені судом та були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 не зникли та існувати не перестали.

У судовому засіданні прокурор підтримав заявлене клопотання та просив його задовольнити.

Сторона захисту щодо задоволення клопотання прокурора заперечувала, зазначаючи про те, що клопотання жодним чином не обгрунтоване та нічим не підтверджене, зокрема щодо заявлених прокурором ризиків. Окрім того у судовому засіданні, з приводу заперечень на розглядуване клопотання, обвинувачений вдався до оцінки доказів по суті справи. З огляду на доводи просили суд, відмовивши у задоволенні клопотання прокурора змінити ОСОБА_5 запобіжний захід із утримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за адресою його фактичного проживання у АДРЕСА_2 .

Заслухавши думку учасників судового провадження щодо розглядуваного клопотання, дослідивши доводи клопотання та заперечень на нього суд приходить до наступних висновків.

Так, відповідно до ч. ч. 4, 5 ст.199 КПК України якими суд, в силу положень ч.3 ст.315 КПК України може продовжити строк тримання під вартою, якщо прокурор доведе, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Тобто обґрунтованість застосування запобіжного заходу може піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за наявності яких такий запобіжний захід було застосовано, та внаслідок виникнення інших обставин, які можуть бути підставами зміни запобіжного заходу в сторону його пом`якшення, зміни чи скасування, оскільки тривала дія запобіжного заходу без врахування конкретних обставин справи може призвести до порушення прав, свобод чи інтересів учасників кримінального провадження. Зміна чи скасування запобіжного заходу обумовлюється тим, що в ході кримінального провадження змінюються підстави застосування чи обставини, що враховувалися при обранні запобіжного заходу, внаслідок чого запобіжний захід може бути скасований або замінений на інший - більш або менш суворий.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Розглядаючи клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення суд, відповідно до вимог ст.178 КПК України, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд враховує засаду верховенства права, закріплену у ст.8 КПК України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд, ЄСПЛ), яка у відповідності до вимог ч.2 зазначеної статті підлягає обов`язковому застосуванню під час кримінального провадження.

Так, у п. 219 рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року (заява № 42310/04) Суд зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (див. рішення у справі «Єчюс проти Литви», N 34578/97, п. 93, ECHR 2000-IX).

Вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини. При цьому зазначено, що визначення наявності небезпеки перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя, слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, вимірюватись суворістю можливого покарання, рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

При цьому слід звернути увагу на те, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству та, КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Ризик втечі повинен оцінюватися у світлі таких факторів, як характер людини, її моральні принципи, місце проживання, робота, засоби до існування, сімейні зв`язки, а також будь-які інші зв`язки з країною, в якій особу притягнуто до кримінальної відповідальності (рішення у справі «Becciev v. Moldova», п. 58).

Пунктом 9 рекомендацій, викладених у листі Верховного Суду «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану» від 03.03.2022 №1/0/2-22 визначено, що при розгляді клопотань органів досудового розслідування суд використовує всі наявні документи і матеріали, зокрема й судові рішення у формі, в якій їх внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень (роздруківки з Реєстру). Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу, суд може зважати на попередню оцінку окремих фактичних обставин, здійснену ним при вирішенні попередніх клопотань у цьому кримінальному провадженні на підставі відповідних матеріалів, і не здійснювати надмірного витребування матеріалів у сторін кримінального провадження.

З огляду на наведене, суд розглядає клопотання прокурора в контексті наявності чи відсутності нових обставин, які могли би змінити підстави застосованого до обвинуваченої запобіжного заходу порівняно з обставинами, які існували на час обрання йому запобіжного заходу у вигляду утримання під вартою.

При вирішенні питання суд оцінює тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим у злочині, у вчиненні якого він наразі обвинувачується, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років проте у даному випадку із урахуванням положень ст. 15 КК України; вік та стан здоров`я обвинуваченого, щодо якого відсутні відомості, які б перешкоджали триманню його під вартою; те, що він підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину саме на під час проходження служби та перебуваючи в районі виконання завдань, де також перебував потерпілий та свідки по справі, частина з яких ще не допитані судом. Вказані обставини свідчать про наявність ризиків передбачених п.п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були встановлені судом при обранні запобіжного заходу, та продовження існування яких вказував прокурор та що підтверджено наявними в розпорядженні суду матеріалами. При цьому суд вкотре зауважує про те, що хоча потерпілий ОСОБА_8 вже допитаний судом, проте він є стороною по справі яка має право бути присутньою у кожному судовому засіданні, брати участь у дослідженні доказів по справі, давати пояснення, а надані ним вже в суді покази мають бути оцінені судом при вирішенні питання по суті справи.

При цьому, судом враховується, що у зв`язку із засадою безпосередності дослідження показань, встановленою ст. 23 КПК України, наразі ще не допитаний сам обвинувачений, який скористався своїм правом відмовитися від дачі показів на початку судового слідства, та частина свідків, які проходили службу в лавах ЗСУ разом із ОСОБА_5 під час інкримінованих подій, та які підлягають безпосередньому допиту в судовому засіданні, тому на переконання суду це підкреслює існування ризику можливого здійснення обвинуваченим впливу на потерпілого та свідків задля викривлення, спотворення або зміни ними показів.

При цьому встановлений судом ризик впливу ОСОБА_5 на потерпілого та свідків, із урахуванням тяжкості кримінального правопорушення у якому йому пред`явлено обвинувачення, також свідчить про наявність ризику вчинення інших кримінальних правопорушень, зокрема із метою зміни у суді показів вказаними особами, про що судом вже неодноразово зазначалось.

Таким чином, вказані обставини свідчать про те, що наявні достатні підстави вважати, що ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 у виді тримання під вартою, а саме ризик переховування від суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків а також ризик вчинення іншого кримінального правопорушення доведено прокурором у судовому засіданні, ці ризик не зменшились та продовжують існувати.

Таким чином, з урахуванням викладених обставин та особи ОСОБА_5 , який підозрюється у вчиненні замаху на особливо тяжкий злочин, та те, що судом не допитана частина свідків та сам обвинувачений, суд дійшов висновку про те, що обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів на даний час не може забезпечити належну поведінку ОСОБА_5 та запобігти вищевикладеним ризикам, а тому суд вважає за необхідне продовжити відносно обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк, що не перевищує 60 днів задовольнивши клопотання прокурора з цього приводу.

Щодо вказівки сторони захисту про те, що пред`явлене ОСОБА_5 обвинувачення жодними доказами не обґрунтовано, то суд вкотре зазначає, що питання з приводу допустимості доказів, поруч із їх належністю, вирішується судом за наслідками безпосереднього дослідження таких доказів у судовому засіданні при вирішенні судом питання по суті справи.

При цьому, зважаючи на викладені висновки суду, підстави до задоволення клопотання захисту щодо зміни запобіжного заходу наразі відсутні. Суд також враховує, що обставин, які б зменшували заявлені прокурором ризики до такого ступеню, який би вказував на їх зникнення, судом не встановлено а стороною захисту не доведено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 331, 371, 372 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання захисту про зміну запобіжного заходу відмовити.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 24.01.2025 року включно що не більше ніж 60 днів з моменту прийняття рішення.

Ухвала припиняє свою дію 25.01.2025 року.

Ухвала суду щодо продовження строку дії запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Копію ухвали вручити захиснику, прокурору та направити у ДУ "Миколаївський слідчий ізолятор" (для виконання та вручення обвинуваченому).

Ухвала може бути оскаржена до Херсонського апеляційного суду протягом п`яти днів, а особою, що перебуває під вартою, у той же строк, з моменту вручення їй копії ухвали.

СУДДІ

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

______________ ________________ ________________