Номер провадження: 11-кп/819/232/25 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2025 м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 24.01.2025, якою щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Херсона, громадянки України, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.28, ч.5 ст.111-1 КК України,

продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 24.03.2025 включно та застосовано альтернативний запобіжний захід у виді застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560 грн., з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

в с т а н о в и в:

В провадженні Херсонського міського суду Херсонської області на розгляді перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000473 від 27.11.2024, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.5 ст.111-1 КК України.

Не погодившись із вищевказаним рішенням суду, прокурор подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою продовжити строк застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_8 строком на 60 днів без визначення застави.

Так, апелянт зазначає, що судом при ухвалені оскаржуваного рішення не враховано конкретні обставини інкримінованого злочину, який є злочином проти основ Національної безпеки, вчинений в умовах воєнного стану, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у разі визнання винуватою, що саме застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зможе забезпечити належне виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків.

Крім того, апелянт зазначає про існування ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Так, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченій у разі визнання її винуватою у вчиненні вказаного злочину, може спонукати її залишити місце проживання, територію України через вільний виїзд жінок, або сховатися на тимчасово окупованій території України через частину неконтрольованого на даний час державного кордону у зв`язку з повномасштабною війною.

Також, обвинувачена ОСОБА_8 матиме можливість незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки знайома з ними. Обвинувачена ознайомлена з особистими даними свідків, місцями їх проживання, що надає їй змогу здійснювати тиск на останніх з метою не надання такими особами свідчень або раніше наданих показань.

Зазначає, що ризик незаконного впливу на свідків існує як на початковому етапі кримінального провадження, так і на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Крім того, обвинувачена ОСОБА_8 , перебуваючи на волі, після внесення застави, безперешкодно може вчинити нове кримінальне правопорушення, а також перешкоджати судовому розгляду іншим чином.

Вказує про те, що тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора на підтримання своїх апеляційних вимог, позицію обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника ОСОБА_7 , які заперечували проти їх задоволення, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Положеннями ст.331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

До закінчення строку дії попередньої ухвали, судовий розгляд кримінального провадження щодо обвинуваченої ОСОБА_8 не завершений, а тому суд зобов`язаний був вирішити питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу.

У клопотанні про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_8 прокурор зазначає, що ризики, які враховані при обранні запобіжного заходу обвинуваченій на даний час не зменшились. Зокрема, обвинувачена може переховуватись від суду, впливати на свідків, продовжити вчиняти кримінальні правопорушення. Інші запобіжні заходи не здатні запобігти зазначеним ризикам.

Ухвалюючи рішення про продовження строку тримання під вартою

щодо обвинуваченої ОСОБА_8 , суд виходив з того, що ОСОБА_8 розлучена, проживає на території Херсонської області, має на утриманні неповнолітню дитину, яка на даний час знаходиться за межами України, раніше не судима.

Сукупність наведених фактів, а саме, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, відсутність у неї міцних соціальних зав`язків, дає достатні підстави для висновку про наявність ризику переховування обвинуваченої від суду.

Крім того, в даному кримінальному провадженні не всі свідки допитані судом, відтак існує обґрунтований ризик, що в разі перебування обвинуваченої на волі, вона може здійснити на них незаконний вплив.

Ухвалюючи рішення про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , суд виходив із того, що ризики, які мали місце, до сьогодні не припинили існувати і не зменшились, та виправдовують необхідність тримання під вартою обвинуваченої під час судового розгляду за винятком ризику продовження обвинуваченою вчинення інших кримінальних правопорушень.

Крім того, слідчим суддею щодо обвинуваченої ОСОБА_8 визначено розмір застави, як альтернативний запобіжний захід.

Водночас, з таким рішенням суду першої інстанції не погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Перевіркою матеріалів установлено, що ОСОБА_8 хоча й раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, має постійне місце проживання, розлучена, має на утриманні неповнолітню дитину, проте обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти територіальної цілісності, недоторканості та державного суверенітету України, вчинене в умовах воєнного стану, за вчинення якого, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої, що має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, зумовлений тяжкими наслідками для суспільства, наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу.

Що ж до питання існування заявлених прокурором ризиків та можливої неналежної процесуальної поведінки обвинуваченої ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що на сьогодні вони є реальними та не зменшилися.

Надаючи оцінку можливості у обвинуваченої ОСОБА_8 переховуватися від суду, апеляційний суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що вона з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого їй злочину, може вдатися до відповідних дій.

В контексті даного питання апеляційний суд враховує практику ЄСПЛ, згідно з якою Суд звертає увагу, що тяжкість покарання, якому може бути підданий обвинувачений, є суттєвим елементом, що може вказувати на існування вказаного ризику, адже суворість можливого покарання може спонукати особу до втечі. В той же час, для того щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: відомості про особу підозрюваного, його характеристику як члена суспільства, наявність місця проживання, професії, прибутку, сімейних зв`язків, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

Також, існування ризику переховування обвинуваченої ОСОБА_8 від суду обумовлене в тому числі тяжкістю інкримінованого їй кримінального правопорушення, адже за вчинення найтяжчого з них (ч. 5 ст.111-1 КК України) передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

На думку апеляційного суду вказана обставина у поєднанні із відомостями про особу обвинуваченої, свідчить про існування ризику переховування ОСОБА_8 від суду, адже тяжкість імовірного покарання може спонукати її до здійснення відповідних дій.

Ризик незаконного впливу на свідків зберігається до отримання показань вказаних осіб безпосередньо судом під час розгляду справи по суті, а тому не виключена ймовірність того, що обвинувачена ОСОБА_8 , не будучи обмеженою у спілкуванні із свідками, може здійснювати на них вплив шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, підкупу з метою їх спонукання до ненадання в суді показів, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі.

Крім того, оскільки інкримінований обвинуваченій ОСОБА_8 злочин спрямований проти основ національної безпеки України, тому, перебуваючи на волі, в умовах триваючої збройної агресії російської федерації проти України, існує ризик вчинення обвинуваченою іншого кримінального правопорушення, в тому числі з метою допомоги країні агресору та її військовим формуванням.

Отже, подальше існування наведених ризиків виправдовує необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з метою забезпечення виконання обвинуваченою ОСОБА_8 процесуальних обов`язків та запобіганню існуючим ризикам.

При цьому, наведеним ризикам неможливо запобігти шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Наведене свідчить про те, що строк тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_8 має бути продовжений з метою унеможливлення її переховування від суду, незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженню, вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про можливість запобігання існуючим ризикам у разі продовження строку тримання під вартою щодо неї.

Саме продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів суспільства, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про застосування альтернативного запобіжного заходу у виді застави щодо обвинуваченої ОСОБА_8 , з огляду на наступне.

Відповідно до ч.6 ст.176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437-442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, застосовується запобіжних захід, визначений пунктом 5 частини першої статті 176 КПК України - тримання під вартою.

Окрім цього, згідно із абз.3 п.5 ч.4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.177 та ст. 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст.109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437- 442 КК України.

Враховуючи наявність доказів причетності ОСОБА_8 до колабораційної діяльності, добровільної участі у проведенні незаконного референдуму на тимчасово окупованій території, вчиненій за попередньою змовою групою осіб, а також її ймовірну причетність до вчинення інших кримінальних правопорушень проти основ національної безпеки України, в умовах введеного у державі воєнного стану та фактичних бойових дій по всій території України, докази причетності ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, направленого проти основ національної безпеки України, визначення розміру застави та такий альтернативний запобіжний захід як застава не забезпечить у повному обсязі виконання покладених на неї обов`язків та запобіганню існуючих ризиків.

Крім того, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, що має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, зумовлений тяжкими наслідками для суспільства, наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, також, враховуючи, що кримінальне правопорушення направлене проти територіальної цілісності, недоторканості та державного суверенітету України, вчинене в умовах воєнного стану, зважаючи на наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного (обвинуваченого), а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою без права внесення застави, не забезпечить виконання покладених на ОСОБА_8 обов`язків та досягненню мети кримінального провадження.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч.3, 4 ст.183 КПК України питання застосування альтернативного запобіжного заходу у виді застави вирішується саме при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а не при продовженні строку його застосування.

Зважаючи на викладене, апеляційну скаргу прокурора належить задовольнити, а оскаржувану ухвала суду слід скасувати та постановити нову ухвалу судом апеляційної інстанції.

Керуючись ч.2 ст.376, ст. 404, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд.

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити.

Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 24.01.2025 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_8 до 24.03.2025 включно та застосування альтернативного запобіжного заходу у виді застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560 грн., з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, скасувати.

Постановити нову ухвалу.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_8 без визначення розміру застави - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.5 ст.111-1 КК України, до 24.03.2025 включно, без визначення розміру застави.

Взяти ОСОБА_8 під варту.

Виконання ухвали покласти на прокурора ОСОБА_6 , який входить до групи прокурорів у вказаному кримінальному провадженні, а контроль за виконання цієї ухвали покласти на керівника Херсонської обласної прокуратури.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4