КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження 11-кп/824/2904/2025 Категорія: ч. 1, ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 190 КК України
ЄУН 373/202/23 Головуючий у суді 1 інстанції - ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 квітня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника (в режимі ВКЗ) ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали об`єднаного кримінального провадження (кримінальне провадження № 0000007, внесеному до ЄРДР

4 січня 2023 року та кримінальне провадження № 0000059, внесеному до ЄРДР 14 лютого 2023 року), за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 190 КК України, за апеляційними скаргами заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 8 листопада 2024 року, яким

ОСОБА_8

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Вінинці Переяслав-Хмельницького району Київської області, українця, громадянина України, з середньою неповною освітою, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, раніше судимого:

- 9 грудня 2020 року Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 71 КК України, до позбавлення волі на строк 6 років 10 місяців, звільненого по відбуттю строку покарання;

- 3 грудня 2021 року Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбуття покарання з іспитовим строком на 2 роки;

- 15 вересня 2023 року Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу, що становить 17000 грн;

- вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2024 року за ч. 4 ст. 185 КК України, зміненого ухвалою Київського апеляційного суду від 3 квітня 2024 року, із застосуванням ч. 1 ст. 71, ч. 4 ст. 70 КК України, до позбавлення волі на строк 5 років 5 місяців,

визнано винуватим у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 125,

ч. 2 ст. 190 КК України, та йому призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 125 КК України у вигляді громадських робіт на строк 240 годин, з переведенням за правилами ч. 1 ст. 72 КК України у позбавлення волі на строк 1 місяць;

- за ч. 2 ст. 125 КК України у вигляді обмеження волі на строк 2 роки, з переведенням за правилами ч. 1 ст. 72 КК України у позбавлення волі на строк 1 рік;

- за ч. 2 ст. 190 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом повного складання призначених покарань остаточно призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць (чотири роки один місяць).

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання у вигляді позбавлення волі, призначеного із застосуванням ч. 1 ст. 71, ч. 4 ст. 70 КК України, вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2024 року до покарання, призначеного за цим вироком, остаточно призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців (шість років шість місяців),

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що, будучи засудженим 3 грудня 2021 року Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки, відповідно до ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 2 роки, належних висновків для себе не зробив та повторно вчинив злочин проти власності за наступних обставин.

Так, 21 грудня 2022 року приблизно о 10 год. ОСОБА_8 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , у приміщенні магазину у нього виник злочинний умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману. ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману, почав розмову з приводу генератора, запевнивши ОСОБА_10 , що він може допомогти йому у пошуках генератора, тим самим увійшов у довіру до потерпілого ОСОБА_10 .

Після цього, 22 грудня 2022 року приблизно о 10:30 год. ОСОБА_8 прийшов до місця проживання ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 , та, усвідомлюючи протиправний та незаконний характер своїх дій, шляхом обману ОСОБА_10 повідомив останньому, що знайшов генератор та подовжувач, які загалом коштуватимуть 11000 грн. ОСОБА_10 , будучи введеним в оману та будучи завіреним у порядності ОСОБА_8 , передав останньому кошти в розмірі 5500 грн, які йому належали, в якості завдатку за генератор та подовжувач 100 метрів, які ОСОБА_8 обіцяв привезти після даної зустрічі.

У подальшому ОСОБА_8 домовленість не виконав та генератор із подовжувачем

ОСОБА_10 не привіз, а отриманими від ОСОБА_10 грошовими коштами розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв останньому майнову шкоду в розмірі 5500 грн.

Окрім того, 3 січня 2023 року приблизно о 18:00 год., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , у нього виник словесний конфлікт з ОСОБА_11 . У подальшому, без відриву у часі, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин у ОСОБА_8 , виник злочинний умисел на вчинення суспільно-небезпечного діяння, спрямованого на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , тобто, на спричинення шкоди здоров`ю іншій особі. Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та свідомо допускаючи їх настання, ОСОБА_8 наніс ОСОБА_11 близько 10 ударів кулаком правої руки в ліву частину голову, в район обличчя та шиї.

Згідно висновку експерта № 3 від 5 січня 2023 року у ОСОБА_11 виявлені тілесні ушкодження у вигляді синця лівої лобно-скроневої ділянки, які могли утворитись від дії тупого предмету, індивідуальні характеристики якого не відобразились. Виявлені тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Крім цього, 3 січня 2023 року приблизно о 18:00 год. у ОСОБА_8 , який перебував за адресою: АДРЕСА_1 , виник словесний конфлікт з ОСОБА_11 , в ході якого ОСОБА_8 нанесені тілесні ушкодження ОСОБА_11 . У цей час між ними знаходилась малолітня донька ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка була налякана та постійно кричала та плакала. З метою вгамувати плач малолітньої ОСОБА_12 у ОСОБА_8 виник злочинний умисел на вчинення суспільно-небезпечного діяння, спрямованого на заподіяння тілесних ушкоджень малолітній ОСОБА_12 , тобто, на спричинення шкоди здоров`ю іншій особі. Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, передбачаючи їх суспільні наслідки та свідомо допускаючи їх настання, ОСОБА_8 наніс близько двох ударів по лівій частині обличчя малолітній ОСОБА_12 , яка від отриманих ударів втратила свідомість.

Згідно з висновком експерта № 4 від 5 січня 2023 року у ОСОБА_12 виявлені тілесні ушкодження у вигляді садна в лівій щічній ділянці, синець на нижній повіці лівого ока з переходом на виличну ділянку із забійною раною на його тлі. Виявлені тілесні ушкодження утворились від дії тупих предметів, індивідуальні і характерні властивості яких не відобразились. Виявлене садно в лівій щічній ділянці має ознаки легкого тілесного ушкодження, за критерієм тривалості розладу здоров`я згідно з Правилами судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень. Виявлений синець нижньої повіки лівого ока з переходом на виличну ділянку із забійною раною на його тлі мають ознаки легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я за критерієм тривалості розладу здоров`я (більше 6 діб, але не більше 21 дня) згідно з Правилами судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень.

Цим же вироком зараховано ОСОБА_8 у строк відбуття покарання за цим вироком строк відбутого покарання з 14 лютого 2024 року до 8 листопада 2024 року за вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2024 року.

Вказаним вироком вирішено питання судових витрат та долю речових доказів.

Не оспорюючи фактичні обставини справи, кваліфікацію дій обвинуваченого та доведеності його вини, вважаючи незаконним вирок суду в частині призначеного покарання, заступник керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність; вважати ОСОБА_8 засудженим: за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у вигляді громадських робіт на строк 240 годин, які з урахуванням ч. 1 ст. 72 КК України становлять 1 місяць позбавлення волі; за ч. 2 ст. 125 КК України у вигляді обмеження волі на строк 2 роки, які з урахуванням ч. 1 ст. 72 КК України становлять 1 рік позбавлення волі; за ч. 2 ст. 190 КК України на 3 роки позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом повного складання призначених покарань визначити остаточне покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань за цим вироком та вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2024 року до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців. В іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що з оскаржуваного вироку встановлено, що ОСОБА_8 до ухвалення вказаного вироку засуджений вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2024 року за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 71, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 5 років 5 місяців позбавлення волі.

Враховуючи те, що кримінальні правопорушення, за якими ОСОБА_8 засуджений оскаржуваним вироком, вчинені обвинуваченим 21 грудня 2022 року та 3 січня 2023 року, тобто, до ухвалення вироку Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2024 року, відповідно, при призначенні остаточного покарання суду необхідно було застосовувати правила призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, тобто,

ч. 4 ст. 70 КК України, а не застосовувати правила призначення покарання за сукупністю вироків, тобто, ст. 71 КК України.

Отже, місцевим судом при призначенні покарання ОСОБА_8 застосовано закон, який не підлягає застосуванню, а саме, застосовано ч. 1 ст. 71 КК України та не застосовано закон, який підлягає застосуванню, а саме, не застосовано ч. 4 ст. 70 КК України, а отже, неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_8 зазначає, що він не погоджується з вироком суду, вважає його незаконним та необґрунтованим. На його думку, доказів його вини матеріали кримінального провадження не містять, наявні лише свідчення трьох членів родини. Зазначає, що він нікому ударів не наносив.

Потерпілий ОСОБА_10 , потерпілі ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , законний представник потерпілої ОСОБА_12 - ОСОБА_13 , повідомлені про день, час та місце апеляційного розгляду у встановленому законом порядку, до суду апеляційної інстанції не з`явились, будь-яких заяв та клопотань не подавали.

Зважаючи на позицію учасників апеляційного розгляду, положення ч. 4 ст. 405 КК України, колегія суддів вважає можливим проведення апеляційного розгляду за відсутності вказаних осіб.

Заслухавши доповідь судді, позицію прокурора на підтримку поданої прокурором апеляційної скарги та який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вважаючи, що судом першої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення; пояснення обвинуваченого та захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги обвинуваченого, у той же час зазначаючи про те, що дійсно судом помилково при призначенні покарання застосовані положення ст. 71 КК України, дослідивши наявні у справі докази, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Згідно з положеннями ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримався наведених вимог закону не у повному обсязі.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що обвинувачений вину у вчиненні кримінальних правопорушень не визнав повністю та відмовився від дачі показань.

Однак, всупереч доводів апеляційної скарги обвинуваченого, суд першої інстанції, з дотриманням положень ст. 337 КПК України, заслухавши показання потерпілих, свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , дослідивши надані сторонами докази, повно, всебічно та неупереджено всі обставини даного кримінального провадження, об`єктивно та за своїм внутрішнім переконанням оцінивши кожний поданий сторонами доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, забезпечивши сторонам усі можливості для реалізації їхніх прав у судовому засіданні в рамках кримінального процесуального закону, детально навівши у вироку досліджені докази, давши їм належну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень за встановлених та викладених у вироку обставин.

Згідно з показаннями в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_10 йому знайомий ОСОБА_8 , у матері якого купляв молочні продукти. 21 грудня 2022 року у магазині с. Вінинці Бориспільського району Київської області до нього підійшов ОСОБА_8 , який запитав, чи цікавить його ( ОСОБА_10 ) придбання генератора, подовжувача за «привабливою» ціною. ОСОБА_8 повідомив, що закривається станція технічного обслуговування, обладнання якого продається за помірними цінами. Він ( ОСОБА_10 ) зацікавився пропозицією ОСОБА_8 у зв`язку з відключеннями електроенергії та домовився з ОСОБА_8 про зустріч на наступний день для передачі авансу за товари. 22 грудня 2022 року приблизно об 11 год. він біля будинку за місцем свого проживання у с. Вінинці зустрівся з ОСОБА_8 , якому передав грошові кошти в розмірі 5500 грн. Свідком цього була теща ОСОБА_14 ОСОБА_8 при отриманні грошових коштів запевнював його у доставці товарів через кілька годин. За минуванням часу обіцяні ОСОБА_8 товари він так і не отримав, останній не повернув грошових коштів. Цивільний позов ним не подавався. Просить призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання відповідно до вимог закону.

За змістом показань свідка ОСОБА_14 в судовому засіданні ОСОБА_10 доводиться їй зятем. Вона знає сім`ю ОСОБА_8 , з батьками останнього перебувала в приязних відносинах. 22 грудня 2022 приблизно об 11.00 год. ОСОБА_8 розмовляв з ОСОБА_10 надворі поблизу будинку за спільним місцем проживання ОСОБА_10 та ОСОБА_14 . ОСОБА_10 повідомив їй у будинку про те, що він домовився з ОСОБА_8 про купівлю генератора вартістю 11000 грн., а також те, що ОСОБА_8 треба передати завдаток у розмірі 5500 грн. Вона вийшла надвір з будинку та повідомила ОСОБА_8 про те, що йому не будуть даватись гроші, на що ОСОБА_8 відповів, що без грошей йому ніхто не видасть генератор, завірив у своїх діях та наявністю документів на генератор, поверненням з товаром через кілька годин. ОСОБА_10 при ній передав ОСОБА_8 5500 грн. купюрами по 500 грн. Цього ж дня, приблизно о 15 год., вона дзвонила ОСОБА_8 , який повідомив по телефону, що буде через півгодини, а потім з останнім не було зв`язку. Вона зробила висновок, що ОСОБА_8 ошукав її та ОСОБА_10 , оскільки грошові кошти не повернуті, відшкодування не було.

За даним епізодом судом визнано допустимим, проте, неналежним доказом - диск для лазерних систем зчитування марки «hp» DVD-R, 16-x, 120 min, 4.7 Gb, на якому міститься копія запису телефонної розмови (том № 1, а/с 126), що не ідентифіковано за своїм змістом як стороною обвинувачення, так і судом у частині пристрою записування розмови, встановлення осіб співрозмовників тощо. Слідчим, уповноваженою слідчим особою, на думку суду, мала бути проведена визначена кримінальним процесуальним законом дія, за результатами якої складається протокол, та у подальшому такий доказ може стати об`єктом експертизи для визначення належності голосу визначеній особі. У відповідному протоколі відтворюється зміст розмови та ідентифікуються (частково ідентифікуються) її учасники тощо. Вказаний висновок суду підтверджується додатково змістом постанови дізнавача від 17 лютого 2023 року, де потерпілим ОСОБА_10 під час допиту наданий доказ, найменований дізнавачем у постанові, як «запис телефонної розмови», без ідентифікуючих ознак останнього.

Відповідно до показань потерпілої ОСОБА_11 в судовому засіданні, 3 січня 2023 року за місцем її проживання у житловому будинку приблизно о 19 год. вона почула звук від «сильного» стуку у двері будинку, її син ОСОБА_16 пішов у напрямку до дверей веранди будинку, і вона почула на запитання сина: «Хто там?» відповідь: «Свої, відчиняй», після чого двері почали виламуватись. Вона разом з чоловіком ОСОБА_13 та донькою ОСОБА_17 вийшли на веранду будинку, де чоловік ОСОБА_13 намагався відчинити двері, що були зіпсовані разом із замком. Вона просила чоловіка ОСОБА_13 не відкривати двері,так як впізнала голос раніше знайомого ОСОБА_8 , який кричав та вимагав відчинити двері. Її чоловік відкрив двері на веранді будинку, після чого супроводжуючий ОСОБА_8 незнайомий їй раніше чоловік (як потім з`ясувалось - ОСОБА_15 ) притиснув чоловіка до стінки будинку, а ОСОБА_8 зайшов у будинок. Вона з дітьми, серед яких була донька ОСОБА_18 , відразу втекли до будинку, зачинивши внутрішні двері між верандою та будинком. Ці двері не мали замка, а тому ОСОБА_8 зміг проникнути в будинок. Син, уникаючи ОСОБА_8 , втік до своєї бабусі, яка проживає через дорогу неподалік в іншому будинку. ОСОБА_8 у будинку, на її думку, цілеспрямовано наніс їй ряд ударів з розмаху правою рукою в ліву частину обличчя протягом кількох хвилин. Вона, намагаючись уникнути подальших побоїв, відступала назад, а тому удари ОСОБА_8 припадали в різні частини голови з лівої сторони. В цей момент донька ОСОБА_18 знаходилась між ними та плакала, ОСОБА_8 кілька разів вдарив її доньку ОСОБА_18 по обличчю. Незнайомий їй раніше чоловік ( ОСОБА_15 ) також проник до будинку та намагався словесно заспокоїти ОСОБА_8 , після чого ці особи вийшли з будинку.

За поясненнями в судовому засіданні в присутності законного представника ОСОБА_13 та психолога ОСОБА_19 малолітньої потерпілої ОСОБА_12 , яка повідомила про відомі їй обставини, що відбулись за місцем проживання та впізнала обвинуваченого ОСОБА_8 , як раніше незнайомого їй чужинця на ім`я « ОСОБА_20 », який проник у будинок, «вночі» бив її по обличчю, в область лівого ока. Вона перебувала у матері на руках, а цей чоловік наніс удар «рукавичкою» -«рукою», після чого вона та її матір ОСОБА_11 вигнали цього чоловіка з будинку.

Згідно з показаннями ОСОБА_13 він проживає разом зі своєю дружиною ОСОБА_11 , донькою ОСОБА_18 ( ОСОБА_21 ) та сином ОСОБА_22 ( ОСОБА_22) . На початку січня 2023 року раніше знайомі йому особи ОСОБА_8 та чоловік під псевдонімом « ОСОБА_24 » ( ОСОБА_15 ) увечері намагались увійти до їхнього житлового будинку. Він ( ОСОБА_13 ) відкривав двері, проте їх не запрошував. Указані чоловіки зайшли до коридору будинку, ОСОБА_15 утримував його. ОСОБА_8 побіг у кімнату, де знаходилась дружина ОСОБА_11 з донькою ОСОБА_18 . ОСОБА_8 кілька разів ударив дружину ОСОБА_11 кулаком правої руки в область обличчя, донька знаходилась поблизу та плакала. ОСОБА_8 також вдарив кулаком доньку ОСОБА_18 в область обличчя, де в подальшому біля лівого вуха була виявлено кров та була викликана швидка медична допомога. Будь-яких причин для конфлікту між дружиною ОСОБА_11 та ОСОБА_8 не було.

За змістом показань в судовому засіданні свідка ОСОБА_15 в один з днів січня 2023 року він разом зі знайомим йому ОСОБА_8 вживав алкогольні напої. Одного дня увечері його проводив до місця проживання ОСОБА_8 , який на вулиці недовго поспілкувався з якимось чоловіком, після чого на вулиці вони розійшлись. Стверджує, що у його присутності ОСОБА_8 не мав конфліктів з іншими людьми. ОСОБА_15 повідомив про розлади пам`яті, вказавши, що може не пам`ятати події тижневої давності. Перед судовим засіданням на нього ніхто не впливав, у ході досудового розслідування справи відносно ОСОБА_8 давав показання, зміст яких не пам`ятає.

Суд дійшов висновку, що показання свідка ОСОБА_15 не спростовують встановлені судом обставини вчинення ОСОБА_8 кримінальних правопорушень відносно ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , оскільки сам свідок повідомив про розлади пам`яті та не ідентифікував день, в загальному вказуючи про те, що у січні 2023 року в с. Віниниці Бориспільського району Київської області разом з ОСОБА_8 вживав алкогольні напої та проходив з ним по вулиці цього населеного пункту, де ОСОБА_8 поспілкувався з невідомим свідку чоловіком короткий проміжок часу.

Також судом безпосередньо досліджені у судовому засіданні письмові докази:

- протокол проведення слідчого експерименту від 16 січня 2023 року з додатком, складений старшим дізнавачем СД ВП № 1 Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_25 , зі змісту якого встановлено, що потерпілою ОСОБА_11 відтворено події 3 січня 2023 року у вечірній час у житловому будинку за її місцем проживання разом з чоловіком ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому потерпіла розказала та показала, як у вказаний час вона почула шум на вулиці, її син вийшов на веранду та спитав «Хто прийшов?», на що відповіли два чоловіки: ОСОБА_8 та ОСОБА_15 про те, що їм потрібен чоловік ОСОБА_13 . Син відповів про те, що батька немає вдома, а чоловіки почали бити в двері, після чого ОСОБА_15 схопив чоловіка - ОСОБА_13 за руку та відтягнув його до кухні. ОСОБА_8 зайшов до зали будинку, де потерпіла ОСОБА_11 намагалась виштовхати ОСОБА_8 із будинку. ОСОБА_8 наносив їй удари кулаком правої руки по обличчю, у районі лобу, скроні та вилиці в кількості близько 10 разів. У цей час між ними перебувала донька ОСОБА_12 ОСОБА_8 виштовхав ОСОБА_11 в іншу кімнату, де вона впала на диван, при цьому ОСОБА_8 продовжував наносити їй удари по обличчю. Поряд знаходилась ОСОБА_12 , яка плакала, ОСОБА_8 також ударив її по обличчю, на якому з`явилась кров. ОСОБА_13 зміг вирватись від ОСОБА_15 та вибіг на вулицю кликати на допомогу. ОСОБА_15 підбіг до ОСОБА_8 та відтяг останнього. Після цього вказані чоловіки вийшли на вулицю та пішли у невідомому напрямку. Після нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 короткочасно втратила свідомість, у зв`язку з чим були викликані швидка медична допомога та поліція (ас. 100-102 т. 1);

- протоколи проведення слідчого експерименту від 16 січня 2023 року з додатками, складені старшим дізнавачем СД ВП № 1 Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_25 , за змісту яких свідком ОСОБА_13 відтворені події, які відбулись 3 січня 2023 року за місцем його проживання, а саме, у вечірній час у двері до будинку стукали ОСОБА_15 та ОСОБА_8 , які у подальшому увірвались до будинку, де ОСОБА_15 утримував його ( ОСОБА_13 ) на кухні будинку, а ОСОБА_8 зайшов до зали, де перебували дружина ОСОБА_11 та донька ОСОБА_18 , яка була наляканою та плакала. ОСОБА_8 наносились удари, на його ( ОСОБА_13 ) погляд, правої рукою по лівій стороні обличчя дружини ОСОБА_11 та по обличчю доньки ОСОБА_18 кілька разів. У доньки пішла кров, кількість ударів по обличчю ОСОБА_11 не пам`ятає (ас. 103-105, 106-108 т.1);

- висновок експерта № 9 від 17 січня 2023 року, згідно з яким при експертизі ОСОБА_11 на поставлені питання дізнавача 1, 3, 4 виявлені тілесні ушкодження у потерпілої ОСОБА_11 могли утворитись в час та за обставин, вказаних під час слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_13 від 16 січня 2023 року, в момент спричинення тілесних ушкоджень потерпіла була повернута передньою лівою боковою поверхнею обличчя до травмуючого предмету.

Судом взяв до уваги, що зі змісту даного доказу вбачається те, що за обставин, вказаних під час слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_13 від 16 січня 2023 року, ОСОБА_11 могла отримати виявлені у неї тілесні ушкодження. Даний доказ у сукупності із показаннями свідка ОСОБА_13 , наведеним вище протоколом проведення слідчого експерименту від 16 січня 2023 року за участю свідка ОСОБА_13 підтверджує високу ймовірність виникнення обставин (часу) події кримінального правопорушення за епізодами від 3 січня 2023 року за участю обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ступінь виявлених тілесних ушкоджень потерпілої ОСОБА_11 , частину механізму їх утворення внаслідок удару тупим предметом, до якого може відноситись кулак руки (ас. 118-119 т.1);

- висновок експерта № 3 від 5 січня 2023 року, за змістом якого при експертизі ОСОБА_11 виявлені наступні тілесні ушкодження - синець лобно-скроневої ділянки. Виявлене тілесне ушкодження утворилось від дії тупого (тупих) предметів, індивідуальні і характерні властивості якого (яких) не відобразились, і має ознаки легкого тілесного ушкодження за критерієм тривалості розладу здоров`я. Виявлене тілесне ушкодження могло утворитись в час та за обставин вказаних в описовій частині дізнавача. Найбільш ймовірно у момент спричинення тілесних ушкоджень потерпіла була повернута лівою боковою поверхнею голови до травмуючого предмету. Являється малоймовірною можливість утворення виявленого тілесного ушкодження «від падіння стоячи об тверду поверхню». Виявлене тілесне ушкодження могло утворитись від дії тупого предмету (тупих предметів), індивідуальні і характерні властивості якого (яких) не відобразились (ас. 109-110 т.1).

Судом враховано, що зі змісту даного доказу вбачається те, що за вказаних у дослідницькій частині обставин ОСОБА_11 могла отримати виявлені тілесні ушкодження - синець лівої лобно-скроневої ділянки 3,5х5 см, що мають ознаки легкого тілесного ушкодження за критерієм тривалості розладу здоров`я згідно з Правилами судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, є малоймовірним спричинення виявлених тілесних ушкоджень внаслідок падіння з висоти власного зросту;

- висновок експерта № 8 від 17 січня 2023 року, за даними якого при експертизі ОСОБА_11 на поставлені питання дізнавача 1, 2, 5 виявлені тілесні ушкодження у потерпілої ОСОБА_11 (синець лівої лобно-скроневої ділянки) могли утворитись в час та за обставин, вказаних під час слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_11 від 16 січня 2023 року. В момент спричинення тілесних ушкоджень потерпіла була повернута передньою лівою боковою поверхнею обличчя до травмуючого предмету (відповідь на питання дізнавача № 3), являється малоймовірною можливість утворення виявленого тілесного ушкодження «від падіння стоячи об тверду поверхню».

Судом враховано, що зі змісту даного доказу вбачається те, що за обставин, вказаних під час слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_11 від 16 січня 2023 року, ОСОБА_11 могла отримати виявлені тілесні ушкодження. Таким чином, даний доказ у сукупності із наведеним вище протоколом проведення слідчого експерименту від 16 січня 2023 року за участю потерпілої ОСОБА_11 підтверджує ймовірність виникнення обставин (часу) події кримінального правопорушення за епізодом від 3 січня 2023 року за участю обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ступінь виявлених тілесних ушкоджень потерпілої ОСОБА_12 , частину механізму їх утворення внаслідок удару тупим предметом, до якого може відноситись кулак руки (ас. 116-117 т.1);

- висновок експерта № 4 від 5 січня 2023 року, яким підтверджується, що при експертизі ОСОБА_12 виявлені наступні тілесні ушкодження - садно в лівій щічній ділянці, синець на нижній повіці лівого ока з переходом на виличну ділянку із забійною раною на його тлі. Виявлені тілесні ушкодження утворились від дії тупих предметів, індивідуальні і характерні властивості яких не відобразились. Виявлене садно в лівій щічній ділянці має ознаки легкого тілесного ушкодження, за критерієм тривалості розладу здоров`я. Виявлений синець нижньої повіки лівого ока з переходом на виличну ділянку із забійною раною на його тлі мають ознаки легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я за критерієм тривалості розладу здоров`я (більше 6 діб, але не більше 21 дня). Виявлені тілесні ушкодження могли утворитись в час та за обставин, вказаних в описовій частині постанови дізнавача. Найбільш ймовірно в момент спричинення тілесних ушкоджень потерпіла була повернута передньою поверхнею обличчя до травмуючого предмету. Виявлені тілесні ушкодження не могли утворитись «від падіння стоячи об тверду поверхню». Виявлені тілесні ушкодження могли утворитись від дії тупого предмету (тупих предметів), індивідуальні і характерні властивості якого (яких) не відобразились (ас. 112-113 т.1);

- висновок експерта № 7 від 17 січня 2023 року, відповідно до якого при експертизі ОСОБА_12 на поставлені питання дізнавача 1, 3, 4 виявлені тілесні ушкодження у потерпілої ОСОБА_12 могли утворитись в час та за обставин, вказаних під час слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_13 від 16 січня 2023 року. У момент спричинення тілесних ушкоджень потерпіла була повернута передньою поверхнею обличчя до травмуючого предмету.

Судом враховано, що зі змісту даного доказу вбачається те, що за обставин, вказаних під час слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_13 від 16 січня 2023 року, ОСОБА_12 могла отримати виявлені тілесні ушкодження. Таким чином, даний доказ у сукупності із показаннями свідка ОСОБА_13 , наведеним вище протоколом проведення слідчого експерименту від 16 січня 2023 року за участю свідка ОСОБА_13 підтверджує високу ймовірність виникнення обставин (часу) події кримінального правопорушення за епізодами від 3 січня 2023 року за участю обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ступінь виявлених тілесних ушкоджень малолітньої потерпілої ОСОБА_12 , частину механізму їх утворення внаслідок удару тупим предметом, до якого може відноситись кулак руки (ас. 114-115 т.1);

- висновок експерта № 19 від 25 січня 2023 року, відповідно до якого при експертизі ОСОБА_12 на поставлені питання дізнавача виявлені тілесні ушкодження у потерпілої ОСОБА_12 могли утворитись в час та за обставин, вказаних під час слідчих експериментів за участю свідка ОСОБА_13 від 16 січня 2023 року та потерпілої ОСОБА_11 від 16 січня 2023 року, в момент спричинення тілесних ушкоджень потерпіла була повернута передньою поверхнею обличчя до травмуючого предмету.

Судом враховано, що зі змісту даного доказу встановлено, що за обставин, вказаних під час слідчих експериментів за участю свідка ОСОБА_13 та потерпілої ОСОБА_11 , ОСОБА_11 могла отримати виявлені у неї тілесні ушкодження. Таким чином, даний доказ у сукупності із показаннями свідка ОСОБА_13 , даними протоколів проведення слідчого експерименту від 16 січня 2023 року за участю свідка ОСОБА_13 та за участю потерпілої ОСОБА_11 , підтверджує високу ймовірність виникнення обставин (часу) події кримінального правопорушення за епізодами від 3 січня 2023 року за участю обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ступінь виявлених у потерпілої ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, частину механізму їх утворення внаслідок удару тупим предметом, до якого може відноситись кулак руки (ас. 120-121т. 1).

Процесуальні рішення прокурора та слідчого, а саме, постанови прокурора Переяславського відділу Бориспільської місцевої прокуратури від 25 січня 2023 року про об`єднання кримінальних проваджень, дізнавача СД ВП № 1 Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області від 17 лютого 2023 року, як і матеріали, що характеризують особу обвинуваченого, серед яких міститься вимога з відомостями про судимості, копія вироку Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 3 грудня 2021 року у справі № 363/1552/21, за яким ОСОБА_8 засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбуття покарання з іспитовим строком на 2 роки; копія ухвали Київського апеляційного суду від 3 квітня 2024 року, якою вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2024 року за ч. 4 ст. 185 КК України змінено в частині призначення ОСОБА_8 покарання, із застосуванням ч. 1 ст. 71, ч. 4 ст. 70 КК України, у вигляді позбавлення волі на строк 5 років 5 місяців, визнані судом такими, що не мають доказового значення у справі.

При цьому судом враховано, що зі сторони захисту докази не подавались. Однак, судом перевірялась позиція сторони захисту, яка зводиться до не встановлення достатніх доказів доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень; оцінки показань потерпілого ОСОБА_10 , якому обвинуваченим повідомлено про повернення ним грошових коштів або повернення потерпілому ОСОБА_10 продуктів матір`ю ОСОБА_8 у розмірі грошових коштів; оцінки показань свідка ОСОБА_14 ; визнання недопустимим та неналежним доказом речового доказу - диску із записом телефонної розмови між невстановленими чоловіками; складення протоколів слідчого експерименту з порушеннями без встановлення осіб учасників та у присутності всіх осіб, з якими вони мали проводитись; невстановленням обставин з утворення механізму отримання тілесних ушкоджень при падінні з висоти та удару об тверду поверхню; припущення про виникнення тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_12 за інших, ніж у пред`явленому ОСОБА_8 обставин; підказування потерпілій ОСОБА_12 відповідей, застереження про надання пояснень потерпілою ОСОБА_12 під навіюванням та повторювання нею за зацікавленими у розгляді справи особами; оцінкою показань свідка ОСОБА_15 , який спростував факт свого відвідування з ОСОБА_8 3 січня 2023 року будинку за місцем проживання потерпілої ОСОБА_11 ; оцінкою показань свідка ОСОБА_13 , який на слідчому експерименті 16 січня 2023 року повідомив про те, що не бачив, як саме наносились удари; посилання на втрату свідомості ОСОБА_12 в обвинувальному акті, що є припущенням, сумніви у версії потерпілої ОСОБА_11 в частині виникнення у неї тілесних ушкоджень; відсутність підтвердження доказами кількості ударів ОСОБА_8 в область голови і шиї потерпілої ОСОБА_11 , що визначено в обвинувальному акті; істотна суперечливість показань свідка ОСОБА_13 під час слідчого експерименту в частині того, чи бачив він у будинку ОСОБА_12 ; неузгодженість між собою показань потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , свідка ОСОБА_13 ; невідповідність показань свідка ОСОБА_13 відомостям про тяжкість вказаних в обвинуваченні ОСОБА_8 тілесних ушкоджень у ОСОБА_11 , оскільки свідком ОСОБА_13 у судовому засіданні вказано про наявність на руці ОСОБА_8 ланцюга від бензопили, проте в той же час відповідно до висновку судово-медичного експерта у потерпілої ОСОБА_11 не виявлені такі тілесні ушкодження, що могли би утворитись від ланцюга бензопили.

Оцінюючи та аналізуючи зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що за результатами судового розгляду підлягають виключенню з обвинувачення ОСОБА_8 по епізоду за ч. 1 ст. 125 КК України заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_11 нанесення останній ОСОБА_8 ударів кулаками обох рук, оскільки доказами у справі доведено нанесення ним потерпілій ОСОБА_11 ударів кулаком правої руки по обличчю.

Окрім того, судом враховано, що обставини, вказані свідком ОСОБА_13 , стосовно наявності на руці ОСОБА_8 ланцюга від бензопили під час інкримінованих останньому дій, не містяться у пред`явленому ОСОБА_8 обвинуваченні за епізодами нанесення легких тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а тому в цій частині показання свідка не взяті судом до уваги як такі, що не співвідносяться з іншими доказами, не є значущими для встановленого механізму утворення тілесних ушкоджень у цих потерпілих.

Водночас судом показання потерпілої ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_13 , потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_14 визнані логічними та послідовними, що узгоджуються з показаннями інших учасників кримінального провадження та не містять істотних розбіжностей.

Судом відхилені доводи сторони захисту про диктування відповідей малолітній ОСОБА_12 іншими особами, оскільки це не підтверджується змістом її пояснень під час опитування в судовому засіданні. Пояснення потерпілої ОСОБА_12 не викликають сумнівів у своїй достовірності. До когнітивних вікових особливостей малолітніх дітей віком 4-5років можна віднести нерозривність часових періодів, умовну для дорослої людини дезорієнтацію дитини в часі та просторі; запам`ятовування яскравих подій та обставин, до яких можуть не входити (витіснятись) певні елементи (люди або предмети); обмежений словниковий запас (наприклад, малолітня потерпіла ОСОБА_12 на питання про те, коли саме відбувались події з її участю дала відповідь «вночі»); створення дитиною неіснуючих умов і слів, що мають визначений смисл, або однокореневих слів, що можуть сприйматись дитиною неправильно та з іншим змістом (значення слова «рукавичка» для дитини може бути тотожним значенню слову «рука»); ігнорування питань, що може бути пов`язано із незнайомою обстановкою, втомленістю дитини або перебування під дією пригнічуючих факторів.

Судом першої інстанції пояснення малолітньої потерпілої ОСОБА_12 визнані такими, що мають доказове значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Крім цього, суд погодився з доводами сторони захисту про неналежність доказу - копії запису телефонної розмови, що міститься на диску для лазерних систем зчитування марки «hp» DVD-R, 16-x, 120 min, 4.7 Gb, та порушенням дізнавачем порядку проведення слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_13 , де на відеозаписі даної слідчої дії зафіксована потерпіла ОСОБА_11 , про яку не вказано у протоколі від 16 січня 2023 року. Разом з тим, судом не визнано таке порушення істотним для визнання протоколів слідчого експерименту недопустимими. Такий порядок проведення слідчих експериментів, на думку суду, також не призвів до порушення основоположних прав і свобод. Свідок ОСОБА_13 та потерпіла ОСОБА_11 , зі слів, є чоловіком та жінкою, які проживають однією сім`єю у житловому будинку за місцем проведення слідчого експерименту, що вбачається з їх анкетних даних, зазначених у протоколах слідчих експериментів, а тому вони мали законні підстави для перебування, переміщення у житловому будинку на час проведення слідчого експерименту.

За встановлених обставин дії ОСОБА_8 кваліфіковані:

- за ч. 2 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, вчинене повторно:

- за ч. 1 ст. 125 КК України як нанесення умисних легких тілесних ушкоджень,

- за ч. 2 ст. 125 КК України як нанесення умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується й колегія суддів.

При цьому колегія суддів враховує, що будь-яких даних, які б свідчили про те, що свідок ОСОБА_26 та потерпілі обмовляють обвинуваченого, останнім як суду першої, так і суду апеляційної інстанцій не наведено.

У той же час, на переконання колегії суддів, сукупність досліджених судом першої інстанції доказів, які є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, не викликають сумнівів у їх достовірності, об`єктивно підтверджують винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено.

За встановлених обставин колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого є необґрунтованою та не підлягає до задоволення.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону про кримінальну відповідальність при призначенні обвинуваченому остаточного покарання, то колегія суддів вважає їх слушними.

За змістом оскаржуваного вироку при обранні виду та розміру покарання обвинуваченому суд врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, а саме, що кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1, ч. 2 ст. 125 КК України, згідно зі ст. 12 КК України відносяться до кримінальних проступків, а кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України, відноситься до нетяжких злочинів; дані про особу обвинуваченого, який вину не визнав та не став на шлях виправлення після засуджень, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за корисливі злочини, не працює, одружений, проте проживав сам відповідно до відомостей сільського старости, згідно з висновками судово-психіатричного експерта № 95 від 22 лютого 2023 року та № 65 від 7 лютого 2023 року ОСОБА_8 перебуває під наглядом лікаря-психіатра з приводу соціалізованих розладів поведінки, страждав під час інкримінованих йому дій на емоційно нестійкий розлад особистості, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, на час проведення експертизи страждає тим же розладом та може усвідомлювати свої дії та керувати ними (ас. 127-128, 138-142 т.1), перебуває на обліку у лікаря-психіатра; відсутність обставин, що пом`якшують покарання; обставини, що обтяжують покарання, - вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини, вчинення кримінального правопорушення у присутності малолітньої особи.

Врахувавши встановлені обставини в їх сукупності, майновий та сімейний стан обвинуваченого, наявність двох обтяжуючих відповідальність обставин, характер та локалізація тілесних ушкоджень у потерпілих ОСОБА_11 та малолітньої ОСОБА_12 , яка в силу віку не могла чинити опору обвинуваченому ОСОБА_8 , довгострокові негативні наслідки психологічного характеру для малолітньої потерпілої ОСОБА_12 внаслідок вчинення ОСОБА_8 фізичного насильства відносно неї та матері ОСОБА_11 ; спосіб вчинення кримінальних правопорушень внаслідок завдання шкоди майну; кількість епізодів кримінально протиправних дій відносно трьох потерпілих, відсутність пом`якшуючих відповідальність обставин та відношення до вчиненого, суд дійшов висновку про неможливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 в умовах без ізоляції від суспільства, та призначив за ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 125 КК України, з урахуванням вимог ст. 72 КК України, за ч. 2 ст. 190 КК України та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі.

Окрім того, суд першої інстанції на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, призначеного вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2024 року за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання, призначеного за цим вироком за ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 190 КК України, дійшов висновку про призначення ОСОБА_8 остаточного покарання у виді позбавлення волі, вважаючи, що саме таке покарання є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень.

Колегія суддів частково погоджується з таким рішенням суду.

Так, погоджуючись з оскаржуваним вироком суду в частині призначення обвинуваченому покарання як за кожне кримінальне правопорушення окремо, так і на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність, призначивши остаточне покарання обвинуваченому на підставі ст. 71 КК України.

За змістом ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Статтею 70 КК України визначені підстави, порядок та межі призначення покарання за сукупністю злочинів. Відповідно до приписів ч. 4 ст. 70 КК якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще й в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, остаточне покарання визначається за правилами, передбаченими частинами 1-3 цієї статті, тобто шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. У такому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими у ст. 72 цього Кодексу.

Водночас відповідно до ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання, вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

З наявних матеріалів кримінального провадження встановлено, що вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2024 року за ч. 4 ст. 185 КК України, зміненим ухвалою Київського апеляційного суду від 3 квітня 2024 року, ОСОБА_8 засуджений до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 5 місяців.

Кримінальні правопорушення, за вчинення яких ОСОБА_8 визнаний винуватим оскаржуваним вироком, скоєні останнім 21 грудня 2022 року та 3 січня 2023 року, тобто, до постановлення вироку Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2024 року, на що обґрунтовано посилається прокурор в апеляційній скарзі. За таких обставин остаточне покарання ОСОБА_8 слід було призначати з урахуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України, а не ст. 71 КК України, яку помилково застосував суд першої інстанції.

При цьому колегія суддів враховує, що суд першої інстанції обґрунтовано зарахував обвинуваченому ОСОБА_8 у строк відбуття покарання за цим вироком строк відбутого покарання з 14 лютого 2024 року до 8 листопада 2024 року за вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2024 року.

Враховуючи незастосування судом першої інстанції кримінального закону, який підлягав застосуванню, що відповідно до положень ст. 409 КПК України є підставою для зміни вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання, колегія суддів доходить висновку про зміну вироку суду щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання шляхом виключення з вироку суду рішення про призначення ОСОБА_8 остаточного покарання на підставі ст. 71 КК України, з призначенням остаточного покарання обвинуваченому на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань за оскаржуваним вироком та вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2024 року.

За встановлених обставин колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення.

За встановлених під час апеляційного розгляду обставин колегія суддів доходить висновку, що вирок суду підлягає зміні в частині призначеного обвинуваченому остаточного покарання, апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення

, апеляційна скарга обвинуваченого - не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_9 - задовольнити.

Вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 8 листопада 2024 року щодо ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 190 КК України - змінити в частині призначеного остаточного покарання:

- виключити з вироку рішення суду про призначення ОСОБА_8 остаточного покарання на підставі ст. 71 КК України.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань за цим вироком та вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2024 року призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців.

Вважати ОСОБА_8 засудженим:

- за ч. 1 ст. 125 КК України у вигляді громадських робіт на строк 240 годин, які з урахуванням ч. 1 ст. 72 КК України становлять 1 місяць позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 125 КК України у вигляді обмеження волі на строк 2 роки, які з урахуванням ч. 1 ст. 72 КК України становлять 1 рік позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 190 КК України на 3 роки позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом повного складання призначених покарань визначити остаточне покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць (чотири роки один місяць).

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань за цим вироком та вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2024 року призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, обвинуваченим ОСОБА_8 , який утримується під вартою, у той же строк з дня вручення копії ухвали.

Судді:

____________________ ________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4