Справа № 362/987/25
Провадження № 1-кс/362/79/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2025 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

за участі секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 , ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові Київської області клопотання слідчого відділення розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості слідчого відділу ОСОБА_4 , погоджене прокурором Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР 05.02.2024 р. за № 0000200, щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Васильків Київської області, громадянина України, українця, з вищою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , маючого на утриманні малолітню дитину,-

в с т а н о в и в:

10.02.2025 р. до Васильківського міськрайонного суду Київської області звернувся слідчий відділення розслідування злочинів загально-кримінальної спрямованості слідчого відділу ОСОБА_4 з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР 05.02.2024 р. за № 0000200, щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Клопотання обґрунтоване тим, що вимогами ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України визначено, що оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Положення ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 17 Закону України «Про оборону України» визначають, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України №2102-IX,

у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022, який неодноразово продовжувався та діє по теперішній час.

Згідно з ч. 6 ст. 2, п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» одним з видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації. Початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за призовом, вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ст. ст. 4, 6 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі Статут) повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців регулюються Конституцією України, законами України, цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами. Внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.

Згідно зі ст. 11, 16 Статуту кожен військовослужбовець повинен бути дисциплінованим, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, які визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять).

Відповідно до статей 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

16.03.2022 громадянин ОСОБА_5 відповідно до наказу №50 командира військової частини НОМЕР_1 зарахований до військової частини НОМЕР_1 та призначений на посаду стрільця стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти (ВОС-1009915А) у званні молодшого сержанта та останнього зараховано до списків особового складу та поставлено на всі види забезпечення.

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15.03.2023 р. №76 молодшого сержанта ОСОБА_5 призначено наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині №9-РС від 15 березня 2023 р.) на посаду кулеметника 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 .

28 листопада 2023 на ВОП « ІНФОРМАЦІЯ_2 » командиром 2 стрілецької роти на ВОП «Безпятне» молодшим лейтенантом ОСОБА_7 ознайомлено особовий склад з БР «бойовим розпорядженням» командира НОМЕР_2 обр ТрО 1664/1/11587/дск, ОКП-Біла Церква, від 25.11.2023р. завдання «бр» якого: На виконання вимог бойового розпорядження Головнокомандувача Збройних Сил України від 24.11.2023 № 21154 та бойового розпорядження угрупування сил і засобів оборони міста КИЇВ від 25.11.2023 3116/17/8127/бр/дск, (командиру НОМЕР_3 об ТрО - 26.11.2023 відрядити рекогностировочну групу до району виконання бойових завдань батальйону (ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_4 »), до 28.11.2023 визначити особовий склад, до 02.12.2023 здійснити переміщення батальйону до району виконання завдань та перейти в оперативне підпорядкування командиру ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_4 ». З вказаним бойовим розпорядженням ознайомлено весь особовий склад військової частини НОМЕР_1 шляхом зачитування його вголос перед особовим складом та визначено дату виїзду 2 роти для виїзду в зону відповідальності батальйону згідно бойового розпорядження 1664/1/11587/дск від 25.11.2023 29.11.2023 о 10 год. 00 хв.

Будучи військовослужбовцем, молодший сержант ОСОБА_5 відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, додержуватися військової дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань, доручених йому за посадою, не допускати негідних вчинків.

Однак, під час проходження військової служби молодший сержант ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби, за наступних обставин.

Так, кулеметник 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_5 у порушення вимог ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, перебуваючи на території військової частини НОМЕР_1 ВОП «Безпятне» за адресою: АДРЕСА_3 , діючи умисно, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від проходження військової служби, в умовах воєнного стану, без поважних причин та без дозволу командирів (начальників), 29.11.2023 близько 07 год. 00 хв. самовільно залишив місце служби, а саме на територію військової частини НОМЕР_1 , що за адресою: АДРЕСА_3 , після чого проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення до військової частини НОМЕР_1 , інших органів військового управління та правоохоронних органів.

Правова кваліфікація кримінального правопорушення:

ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 підозрюється у ч. 5 ст. 407 КК України, тобто у самовільному залишенні місця служби без поважних причин військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

Виклад обставин, що дають підстави підозрювати особу у вчинені кримінального правопорушення:

Підозра ОСОБА_5 підтверджується:

1. Повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України;

2. Актом проведення службового розслідування від 23.12.2023 року;

3. Витягом з Наказу №120 від 23.12.2023 року «Про результати проведення службового розслідування»;

4. Рапортом командира 2 роти ОСОБА_8 від 29.11.2023 року;

5. Рапортом командира 2 стрілецької роти ОСОБА_8 від 03.12.2023 року;

6. Доповіддю про факту самовільного залишення військової частини молодшого сержанта ОСОБА_5 №2238 від 04.12.2023 року;

7. Доповіддю про факту самовільного залишення військової частини молодшого сержанта ОСОБА_5 №2239 від 04.12.2023 року;

8. Актом повідомлення військовослужбовця про кримінальну відповідальність за непокору від 08.12.2023 року;

9. Актом відмови від виконання наказу та підписання документу від 08.12.2023 року;

10. Рапортом командира механізованого взводу механізованої роти ОСОБА_9 від 10.12.2023 року;

11. Витягом з наказу №50 від 16.03.2022 року;

12. Витягом з наказу №76 від 15.03.2022 року;

13. Витягом з наказу №353 від 29.11.2023 року;

14. Витягом з наказу №99 від 08.04.2024 року;

15. Протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 18.12.2024 року;

16. протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 18.12.2024 року та іншими матеріалами кримінального провадження в сукупності.

Посилання на один або кілька ризиків:

Перебуваючи на волі підозрюваний ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування, тобто наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України;

Перебуваючи на волі підозрюваний ОСОБА_5 може вчиняти інші кримінальні правопорушення, тобто наявний ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Виклад обставин, на підставі яких слідчий дійшов до висновку про наявність ризиків:

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосудді може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контрактами.

Щодо наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, необхідно зазначити, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, яке згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років, орган досудового розслідування приходить до висновку, що підозрюваний ОСОБА_5 не будучи ізольованим від суспільства з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватись від органів досудового розслідування, адже з позиції практики Європейського суду з захисту прав людини (Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії) та (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдова) слід зазначити, що відносно підозрюваного ОСОБА_5 , 30.04.2019 року матеріали кримінального провадження №0000012 від 02.01.2019 року за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 14 та ч. 3 ст. 185 КК України скеровано з обвинувальним актом до Києво-Святошинського районного суду Київської області; 06.09.2022 року матеріали кримінального провадження №0001785 від 24.09.2018 року за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 та ч. 4 ст. 185 КК України скеровано з обвинувальним актом до Васильківського міськрайонного суду Київської області (24.07.2023 р. кримінальне провадження закрите на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України). Крім того за місцем мешкання ОСОБА_5 характеризується з негативного боку, що у своїй сукупності свідчить про те, що він з метою уникнення покарання може безперешкодно покинути місто Васильків Обухівського району Київської області, що підтверджує існування реального ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Також, варто зауважити, що підозрюваний офіційно не працевлаштований, не маючи при цьому будь-яких законних джерел заробітку коштів, що у своїй сукупності підтверджує існування реального ризику.

Щодо наявності ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, необхідно зазначити, що підозрюваний не має постійного місця роботи та основного джерела доходів тому, задля власного збагачення може продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення. Підозрюваний не має міцних соціальних зав`язків.

Також, прошу суд при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу оцінити в сукупності всі обставини, передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України, а саме:

1. вагомість наявних доказів у матеріалах кримінального провадження, що вказують на причетність до вчинення підозрюваним кримінального правопорушення;

2. тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваної, винуватою у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вона підозрюється;

3. вік та стан здоров`я підозрюваного не перешкоджає відбуванню покарання;

4. наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

5. репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

6. наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

7. дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

8. ризик повторення протиправної поведінки.

Звертаю Вашу увагу на те, що, згідно ст. 23 КПК України, діє принцип безпосередності судового розгляду. Відповідно, свідків необхідно допитати безпосередньо у судовому засіданні. Таким чином, перебування підозрюваного на волі, дасть можливість останньому незаконно впливати на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні, що перешкодить об`єктивному судовому розгляду у подальшому.

Таким чином, підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 , є згідно ч. 2 ст. 177 КПК України наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому звернутися з клопотанням до слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у зв`язку з тим, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п. 1 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також, звертаючись з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо підозрюваного ОСОБА_5 органом досудового розслідування на підставі зібраних матеріалів кримінального провадження враховано вагомість наявних доказів про вчинення останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, тяжкість покарання, що загрожує у разі доведення вини останнього, а саме позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, міцність соціальних зв`язків останнього, а саме те, що підозрюваний офіційно не працює, неодружений, державних нагород та відзнак не має.

У відповідності до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Чеботарь проти Молдови» (заява № 35615/06) від 13.11.2007, яке набуло статусу остаточного 13.02.2008, слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача, що особа, можливо, вчинила злочин.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Камбел і Хартлі проти Об`єднаного Королівства» від 30.08.1990, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Тимошенко проти України» вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Згідно з вимогами п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Обґрунтування неможливості запобігання ризику, застосуванням більш м`яких запобіжних заходів:

Застосування застави щодо ОСОБА_5 є не можливим, оскільки останній підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, а також в зв`язку із відсутністю даних про те, що у підозрюваного є кошти необхідні для внесення застави, тому слідство вважає за неможливе визначення застави у кримінальному провадженні.

Застосування домашнього арешту щодо ОСОБА_5 не є можливим, оскільки останній може покинути місце свого проживання, з метою ухилення від явки до органу досудового розслідування, та подальшого уникнення притягнення до кримінальної відповідальності та в зв`язку з тим, що вказаний запобіжний захід не зможе забезпечити належним чином процесуальну поведінку підозрюваного.

Застосування особистого зобов`язання та особистої поруки щодо ОСОБА_5 не є можливим, оскільки останній може покинути місце свого проживання з метою ухилення від явки до органу досудового розслідування, та подальшого уникнення притягнення до кримінальної відповідальності та в зв`язку з відсутністю у слідства будь-яких даних про осіб, які заслуговуючи на довіру у слідства, можуть надати письмове зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків відповідно до ст. 194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

Отже, у даному випадку до підозрюваного необхідно застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Як роз`яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 17 листа №511-550/0/4-13 від 04.04.2013, розумність тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно. Вона має оцінюватись в кожному окремому випадку в залежності від особливостей конкретної справи та причин, про які йдеться у рішеннях національних судів. Тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011).

Крім того, керуючись ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Запобігання ризикам переховування підозрюваного від органів досудового розслідування, прокуратури, суду, вчинення ним інших кримінальних правопорушень становить суспільний інтерес, який полягає в забезпеченні відправлення судочинства. Цей інтерес має превалююче значення та виправдовує обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Враховуючи вищевикладене та аналізуючи зібрані в сукупності докази, можливо прийти до висновку, що менш суворі запобіжні заходи, не зможуть забезпечити уникнення зазначених ризиків та виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, у зв`язку з чим є достатні підстави для застосування такого виду запобіжного заходу, як тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор і слідчий клопотання підтримали та просили його задовольнити.

У судовому засіданні підозрюваний і захисник просили відмовити у задоволенні клопотання. Зокрема, ОСОБА_5 зазначив, що завжди був на зв`язку зі слідчими як ДБР, так і СВ № 1 Обухівського РУП, нікуди не ховався. Пояснив, що жодних намірів ухилятись від слідства чи суду не мав і не має, налаштований добросовісно виконувати вимоги закону, до того ж має намір повернутись на військову службу.

Заслухавши прокурора, слідчого, захисника, підозрюваного, дослідивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, а також матеріали кримінального провадження, слідчий суддя, ретельно перевіривши дотримання уповноваженими органами вимог статей 207-213 КПК України; відповідність поданого клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу вимогам статті 184 КПК України, а також своєчасність надання підозрюваному та його захиснику копії клопотання та матеріалів, дійшов таких висновків.

Відповідно до частин 1, 2 статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 178 КПК України обумовлено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

За приписами частини першої статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Водночас відповідно до частини 8 статті 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Слідчий суддя встановив, що в провадженні СВ ВП № 1 Обухівського РУП ГУНП в Київській області перебувають матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000200, в якому 28.01.2025 року ОСОБА_5 вручено підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 КК України.

Обґрунтованість підозри підтверджується: Повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України; Актом проведення службового розслідування від 23.12.2023 р.; Витягом з Наказу №120 від 23.12.2023 р. «Про результати проведення службового розслідування»; Рапортом командира 2 роти ОСОБА_8 від 29.11.2023 р.; Рапортом командира 2 стрілецької роти ОСОБА_8 від 03.12.2023 р.; Доповіддю про факту самовільного залишення військової частини молодшого сержанта ОСОБА_5 №2238 від 04.12.2023 р.; Доповіддю про факту самовільного залишення військової частини молодшого сержанта ОСОБА_5 №2239 від 04.12.2023 р.; Актом повідомлення військовослужбовця про кримінальну відповідальність за непокору від 08.12.2023 р.; Актом відмови від виконання наказу та підписання документу від 08.12.2023 р.; Рапортом командира механізованого взводу механізованої роти ОСОБА_9 від 10.12.2023 р.; Витягом з наказу №50 від 16.03.2022 р.; Витягом з наказу №76 від 15.03.2022 р.; Витягом з наказу №353 від 29.11.2023 р.; Витягом з наказу №99 від 08.04.2024 р.; Протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 18.12.2024 р.; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 18.12.2024 р. й іншими матеріалами кримінального провадження в сукупності.

Водночас суд ураховує, що понять ризиків, як і видів доказів, якими вони можуть підтверджуватися, національне законодавство України не містить. Однак, беручи до уваги прецедентну практику Європейського суду з прав людини, ризики не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), та мають підтверджуватися фактичними даними. При цьому такі данні, на думку суду, повинні свідчити про можливість існування певних підозр щодо таких ризиків, тобто вірогідності настання наслідків, запобіжниками яких вони є.

Між тим, аналізуючи аргументи сторони обвинувачення крізь призму вищенаведеного правового регулювання та фактичних обставин, слідчий суддя дійшов висновку про недоведеність наявності передбачених пунктами 1, 5 частини 1 статті 177 КПК України ризиків.

Відповідно, підстави для задоволення клопотання відсутні.

Керуючись статтями 110, 177-178, 182-183, 194, 196, 376 КПК України, слідчий суддя,-

п о с т а н о в и в:

Залишити без задоволення клопотання про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1