ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1198/25 Справа № 236/311/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2025 року м.Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,,

за участю секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6

адвоката: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 28 січня 2025 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 в рамках кримінального провадження внесеного в ЄРДР за № 0000643 від 22.11.2020 року у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, -

ВСТАНОВИЛА :

ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 28 січня 2025 року обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 28 березня 2025 року включно.

Із вказаним судовим рішенням не погодився захисник адвокат ОСОБА_7 , діючий в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та оскаржив в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить ухвалу суду скасувати та обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою. На обґрунтування своїх вимог вказує, що жодний ризик, який наведений в клопотанні прокурора не підтверджений доказами. Звертає увагу, що всі свідки у кримінальному проваджені допитані, а участь єдиного недопитаного свідка не може забезпечити прокурор.

Наголошує, що продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості превалює над принципом поваги до свободи особи. В даному кримінальному провадженні порушена розумність строків, оскільки нових доказів, які б підтверджували вину не встановлено, а можливості їх отримати вичерпані. Зазначає, що більше року, кримінальне провадження по суті не розглядається.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Учасники судового розгляду про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, клопотань про бажання приймати участь у судовому засіданні, на адресу апеляційного суду не надходило, а тому колегія суддів вважає за можливе проводити судове засідання за відсутністю учасників провадження.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, захисника адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , який просив задовольнити його апеляційну скаргу та обрати ОСОБА_8 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, обвинуваченого ОСОБА_8 , який підтримав позицію свого захисника, прокурора ОСОБА_6 , який заперечив щодо апеляційної скарги захисника та просив ухвалу суду залишити без змін, дослідивши матеріали, що надійшли на запит апеляційного суду в порядку ст. 422-1 КПК України, зваживши доводи апеляційної скарги, колегією суддів зауважується про наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, - має бути спів розмірним меті заходу, і має забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини та роз`яснень Пленуму ВСУ (Постанова N 4 від 25.04.2003 р. "Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання та досудового слідства"), тримання під вартою направлено наполегшення здійснення правосуддя та забезпечення громадського порядку та обирається як запобіжний захід при наявності підстав вважати, що інші (більш м`які) запобіжні заходи, можуть не забезпечити виконання підозрюваним (обвинуваченим) обов`язків та його належної поведінки.

Ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ "Панченко проти Росії"). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ "Бекчиєв проти Молдови").

Врахування тяжкості злочину має раціональний зміст, оскільки тяжкість свідчить про ступінь суспільної небезпечності особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризики ухилення підозрюваного від слідства, суду (рішення ЄСПЛ "W проти Швейцарії").

У справі "Москаленко проти України" ЄСПЛ зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Аналогічно у справі "Ілійков проти Болгарії" N 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Рішенням ЄСПЛ "Клоот проти Бельгії" визначено: "Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться".

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Наведених вимог закону місцевий суд дотримався.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання судом вимог ст.ст. 177, 178, 194 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а саме: під час сварки діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправність свого діяння, маючи при цьому намір на позбавлення життя ОСОБА_9 , цілеспрямовано завдав їй множинні удари металевим черпаком по обличчю та голові, а також електрочайником по тулубу в області правої лопатки, та по іншим частинам тіла. Причиною смерті останньої стала закрита черепно мозгова травма з крововиливом під тверду оболонку мозку.

Підозрюваний ОСОБА_8 затриманий працівниками поліції 22.11.2020 року о 18 год. 08 хв.

Ухвалою слідчого судді Краснолиманського міського суду Донецької області від 24 листопада 2020 року до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Вказаний запобіжний захід продовжувався як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції, відповідно до ст. 177 КПК України, повно та об`єктивно досліджені усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, а також враховані інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в тому числі дані про особу обвинуваченого, які, в сукупності, давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_8 може здійснити дії, передбачені п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 цього Кодексу.

Прокурор, у клопотанні про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою належним чином обґрунтував наявність ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою. Зазначив, що є дійсними ризики переховування обвинуваченого від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення та впливу на свідків.

За змістом ст.199 КПК України при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою суд досліджує подані йому матеріали на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу, з`ясовує конкретні причини тривалого строку тримання особи під вартою, інші обставини, необхідні для вирішення справи, чи не з`явилися причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та обрати інший передбачений законом запобіжний захід, тощо.

Як вбачається з наданих матеріалів провадження, суд, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою. Судом першої інстанції прийнято до уваги обставини інкримінованого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини на які посилається захисник.

За вказаних обставин, на думку колегії суддів, вважає доведеним ризик здійснення впливу на свідків, оскільки наразі судовий розгляд не завершений, тож ризик того, що ОСОБА_8 , перебуваючи на волі, може здійснити спроби впливу на свідків з метою змусити їх змінити надані раніше, під час досудового розслідування, небажані для обвинуваченого свідчення, задля уникнення в подальшому кримінальної відповідальності, є досить реальним.

Твердження захисника, що більшість свідків допитана, не нівелює ймовірності ризику впливу на свідків задля спроби уникнення від кримінальної відповідальності.

Враховуючи характер інкримінованого кримінального правопорушення ОСОБА_8 , колегія суддів вважає цілком ймовірним, що обвинувачений може переховуватись від суду задля уникнення покарання, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, враховуючи особу обвинуваченого, відсутність міцних соціальних зв`язків та місце проживання в обласні де ведуться активні бойові дії.

Твердження захисника про відсутність доказів наявності заявлених ризиків, не заслуговують на увагу, оскільки чинний КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково, тобто, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні, надалі. На даний час існує ймовірність, що ОСОБА_8 може здійснити дії, щодо протидії кримінальному провадженню задля уникнення від кримінальної відповідальності та як наслідок покарання, а тому підстави вважати заявлені ризики реальними.

Отже, суд, першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання та продовження строку тримання під вартою, правильно прийшов до висновку, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не зменшилися та продовжують існувати, а тому неможливо на даний час застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

На даний час у ОСОБА_8 відсутні будь-які стримуючі фактори для забезпечення належної, законної поведінки, у разі обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, що беззаперечно свідчить про наявність заявлених ризиків.

Крім того, колегія суддів зауважує, що тривалі строки розгляду даного кримінального провадження викликані зміною складу колегії суддів суду першої інстанції та складністю кримінального провадження, великим обсягом доказів, що належить дослідити та необхідністю забезпечення явки інших учасників процесу, що ускладняється у зв`язку з активними бойовими діями у Донецькій області та в Україні, Указом Президента України №64/2022 введення в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року по теперішній час, що саме по собі не утворює підстав для звільнення з під варти та не свідчить про неможливість подальшого застосування даного виду запобіжного заходу.

Судом апеляційної інстанції, приймається до уваги, що ОСОБА_8 утримується під вартою з 22 листопада 2020 року, однак в даному випадку, з огляду на практику Європейського суду, враховуючи тяжкість злочину, у якому обвинувачується ОСОБА_8 , спосіб можливого вчинення останнім та суспільний інтерес, на теперішній час обмеження права обвинуваченого на свободу є виправданим та необхідним, через неможливість в жодний інший спосіб запобігти ризику переховування обвинуваченого, впливу на потерпілого, свідків, забезпечення належного виконання їм своїх процесуальних обов`язків.

Інші доводи не вказують на даному етапі про можливість застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою. Доводи про недоведеність його вини, не є предметом даного апеляційного перегляду, вказані твердження обвинуваченого можуть бути враховані судом першої інстанції під час судового розгляду та прийняття рішення по суті.

На даний час, таке обмеження права ОСОБА_8 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Підстав для скасування оскаржуваної ухвали та відмови у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою колегія суддів не вбачає та вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177, 182, 183, 194, 376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 28 січня 2025 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді