Суддя ОСОБА_1
Справа № 644/7798/24
Провадження № 1-кп/644/370/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2025 року м. Харків

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

з участю секретаря - ОСОБА_2

за участю прокурора - ОСОБА_3

захисника- ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні суду кримінальне провадження за обвинувальним актом, внесеним до ЄРДР за № 0000002 за обвинуваченням:

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, громадянина України,з середньою освітою, холостого, військовослужбовця за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 ЗСУ, у військовому званні солдата, проживаючого АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.114-2 ч.2 КК України;

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 Збройних Сил України (по стройовій частині) №80 від 05.04.2022 солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення, справи та посаду прийняв, приступив до виконання обов`язків за посадою. Цим же наказом солдата ОСОБА_5 призначено на посаду кулеметника зенітного кулеметного відділення НОМЕР_3 окремого радіолокаційного взводу військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України.

Відповідно до приписів ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», на момент вчинення злочину, солдат ОСОБА_5 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Верховною Радою України, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб. На теперішній час воєнний стан триває, його термін продовжується Указами Президента України та затверджуються відповідними Законами України.

Вимоги ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зобов`язують солдата ОСОБА_5 захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.

У відповідності до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (зі змінами), ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, солдат ОСОБА_5 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Статтями 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, визначено необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Будучи обізнаним про введення на території України воєнного стану на підставі Указу Президента України та встановлену на загальнодержавному рівні заборону на поширення інформації про наявність, переміщення, розташування особового складу та засобів Збройних Сил України на території України, у період не пізніше 16.12.2023 року, під час перебування за місцем тимчасової дислокації зенітного кулеметного відділення НОМЕР_3 окремого радіолокаційного взводу військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України в АДРЕСА_2 , у ОСОБА_5 виник кримінальний протиправний умисел, направлений на збір та поширення інформації про розташування Збройних Сил України, за можливості їх ідентифікації на місцевості, якщо така інформація не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами.

З метою реалізації свого кримінального протиправного умислу, ОСОБА_5 , будучи кулеметником зенітного кулеметного відділення НОМЕР_3 окремого радіолокаційного взводу військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, у період не пізніше 20 год. 12 хв. 16.12.2023, перебуваючи за місцем тимчасової дислокації зенітного кулеметного відділення НОМЕР_3 окремого радіолокаційного взводу військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України в АДРЕСА_2 , здійснив збір інформації про розміщення на вказаній місцевості військової техніки НОМЕР_3 окремого радіолокаційного взводу військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, після чого 16.12.2023 о 20 год. 12 хв. з використанням власного мобільного телефону марки "One Plus 11" моделі "CPH2447" поширив зібрані дані в особистому акаунті " ОСОБА_6 ", що розміщений у соціальній мережі "Facebook". При цьому, вказана інформація не розміщувалась у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав себе винним, про обставини інкримінованого кримінального правопорушення пояснив суду так, як викладено вище у вироку.

Крім того пояснив, що 16.12.2023 року на свій мобільний телефон проводив зйомку того, як військовослужбовці в складних погодних умовах боронять Батьківщину. Потім він монтує ролики і виставляє на своїй сторінці в соціальній мережі «Фейсбук». Однак 16.12.2023 року у зв`язку з поганим інтернетом і власною неуважністю він змонтував та виставив в соціальній мережі ролик, на якому в поле зору попала розміщена військова техніка. Про скоєне шкодує, зробив відповідні висновки і зараз будь-яку інформацію в соціальних мережах не поширює.

Так як обвинувачений повністю визнав свою вину та не оспорює фактичні обставини, при яких його звинувачують,його позиція добровільна та істинна, суд зі згоди всіх учасників процесу провів дослідження доказів в порядку ст.349ч.3 КПК України та обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням письмових доказів, що характеризують його особу.

Таким чином, оцінивши надані докази в їх сукупності суд вважає, що вина обвинуваченого повністю доведена і кваліфікує його дії за ст..114-2ч.2 КК України тобто поширення інформації про розташування Збройних Сил України, за можливості їх ідентифікації на місцевості, якщо така інформація не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами, вчинене в умовах воєнного стану.

Дослідженням даних про особу обвинуваченого встановлено, що він раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікаря-психіатра і лікаря нарклога не перебуває, холостий, з 05.04.2022 року добровільно мобілізувався до лав Збройних Сил України і з того часу проходить військову службу на посаді соладата кулеметником зенітного кулеметного відділення, де характеризується позитивно.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, судом визнається повне визнання своєї провини, щире каяття та те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, а обставин, що обтяжують покарання- не встановлено.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

З урахуванням ступеню тяжкості та ступеню суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст..12 КК України є тяжким злочином, даних про особу ОСОБА_5 , приймаючи до уваги сукупність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих його покарання обставин, позицію сторони обвинувачення, суд вважає, щопокарання у вигляді позбавлення волі в мінімальних межах санкції, передбаченої ст..114-2 ч.2 КК України, буде необхідним та достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого та попередження здійснення ним нових злочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

При обранні форми реалізації кримінальної відповідальності суд у визначених законом межах наділений правом вибору не лише виду та розміру покарання, а й порядку його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання, при цьому, з огляду на положення ст. 75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.

Отже, беручи до уваги другорядну роль кари як мети покарання, враховуючи дані про особу обвинуваченого, сукупність пом`якшуючих його покарання обставин, законослухняну поведінку протягом тривалого часу після вчиинення інкримінованого кримінального правопорушення, зважаючи на те, що він також поніс дисциплінарну відповідальність за скоєне, а також те, що наразі він продовжує сумлінно виконувати свій військовий обов`язок та захищати Україну від загарбницьких дій країни агресора- росії, то все це у сукупності на переконання суду дає підстави для звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням в умовах передбаченого законом контролю за його поведінкою, що буде вважатися співрозмірним характеру вчиненого діяння та його наслідкам..

Питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження у виді застави повинні бути вирішені у відповідності до п. 14 ч. 1 ст. 368 КПК України.

На підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Харкова ОСОБА_7 від 26.02.2024 року відносно ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою з правом внесення застави у розмірі 75700 грн.

26.02.2024 року ОСОБА_8 внесла заставу в розмірі 75700 грн. за ОСОБА_5 і останній не був взятий під варту.

Згідно вимог ст. 182 КПК України та параграфу 1 глави 18 КПК України не передбачено строку дії застави як запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України, застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу.

Порядком внесення коштів на спеціальний рахунок у разі застосування застави як запобіжного заходу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2012року № 15(у редакції постанови КМУ від 18.01.2012 року № 27), та змінами, що вносяться до вказаного порядку внесення коштів на спеціальний рахунок у разі застосування застави як запобіжного заходу передбачений й порядок їх повернення, зокрема: кошти, внесені як застава, підлягають поверненню повністю або частково у випадках, передбачених Кримінально - процесуальним кодексом України.

Застава повертається особі або заставодавцю у безготівковій формі на зазначений ними банківський рахунок, а у разі відсутності такого рахунка - готівкою через банки або підприємства поштового зв`язку.

Отже, враховуючи, що застава не була звернена в дохід держави, сума застави підлягає поверненню заставодавцю після набрання вироком законної сили.

Цивільний позов не заявлявся.

Судові витрати за проведення Харківським НДЕКЦ МВС України судової комп`ютерно-технічної експертизи в сумі 6815 грн. 52 коп. та ЛІТВД ННЦ «ІСЕ ім.Засл.проф.М.С.Бокаріуса» в сумі 53009 грн. 60 к. підлягають стягненню з обвинуваченого.

Доля речових доказів вирішується судом в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.373-374 КПК України, суд-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення- злочину, передбаченого ч.2ст.114-2 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5 ( п`яти) років позбавлення волі.

Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_5 звільнити від призначеного покарання при умові, що він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього відповідно до ч.1ст.76 КК України обов`язки, а саме:

1)Періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноваженому органу з питань пробації про зміну місця проживання. роботи або навчання.

Запобіжний захід у вигляді застави скасувати.

Заставу за ОСОБА_5 у розмірі 75700 ( сімдесят п`ять тисяч сімсот) гривень, внесену 26.02.2024 року на розрахунковий рахунок UA00006674, одержувач ТУ ДСА України у Харківській області, відповідно до ухвали Київського районного суду м.Харкова від 26.02.2024 року справа № 953/602/24 , повернути заставодавцю ОСОБА_8 після набрання вироком законної сили.

Речовий доказ мобільний телефон марки "One Plus 11" моделі "CPH2447", який належить ОСОБА_5 і зберігається в матеріалах кримінального провадження повернути володільцю за належністю.

Копію вироку вручити прокурору, обвинуваченому негайно після його проголошення.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через районний суд, а обвинуваченим- в той же строк з моменту отримання копії вироку.

Суддя ОСОБА_1