Справа №461/9231/24
Провадження №1-кп/461/735/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.12.2024 м.Львів

Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді: ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 13.09.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000800, про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця смт. Іларіонове Синельниківського району Дніпропетровської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , неодруженого, з середньою спеціальною освітою, працюючого помічником машиніста електровозу АТ «Укрзалізниця», проходить навчання з підвищення кваліфікації ЦПРП АТ «Укрзалізниця» м. Львів, тимчасово (на час навчання) проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , військовозобов`язаного, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 Кримінального кодексу України,

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 12.09.2024 приблизно о 22.55 год. перебуваючи на пішохідному переході на проспекті Свободи у м. Львові, поблизу магазину «Symbol», умисно, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, з метою завдання невизначеної шкоди здоров`ю, наніс один удав коліном в область голови потерпілого ОСОБА_6 .

Внаслідок вище вказаних дій протиправних дій ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_6 спричинено тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, садна в ділянці спинки носа, уламкового перелому кісток носа, які відносяться до легкого ступеня тяжкості з короткочасним розладом здоров`я.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе в інкримінованому йому кримінальному проступку визнав повністю та дав суду показання, аналогічні фабулі обвинувачення. Пояснив, що їхав на електричному самокаті через пішохідний перехід, а потерпілий ОСОБА_6 їхав на автомобілі. Потерпілий зупинився та в них раптово виник словесний конфлікт. Перебуваючи в стані емоційної збудженості він не стримався та наніс один удар коліном в область голови потерпілого ОСОБА_6 . Після цього, викликали швидку медичну допомогу та поліцію, його забрали в поліцію, а потерпілого забрала швидка медична допомога. Разом з тим, він дуже шкодує про вчинене, щиро розкаюється, просить у потерпілого вибачення за спричинену шкоду та обіцяє, що такого більше не повториться. Цивільний позов визнає частково, не визнає цивільний позов в частині стягнення з нього упущеної вигоди в розмірі 150 000 грн, вважає таку необґрунтованою, щодо моральної шкоди, то з врахуванням обставин справи, вважає її розмір завищеним та не заперечує щодо відшкодування 10 000 грн. моральної шкоди. Крім того, просив суд визнати недоцільним дослідження доказів, що до тих обставин, які ним не оспорюються по справі. При цьому вказав, що розуміє зміст цих обставин. Зміст ст.349 КПК України йому зрозумілий.

Суд переконався, що показання обвинуваченого ОСОБА_3 є послідовними, логічними, а тому не викликають сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Потерпілим ОСОБА_6 до початку судового розгляду заявлено цивільний позов про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення даного кримінального правопорушення (проступку), у якому просить стягнути із ОСОБА_3 на його користь матеріальну шкоду, пов`язану з упущеною вигодою в розмірі 150 000 грн та 100 000 грн моральної шкоди.

Від потерпілого ОСОБА_6 надійшла письмова заява про судовий розгляд даного кримінального провадження у його відсутності та за участі його представника адвоката ОСОБА_5 .

На підставі вимог ст.325 КПК України, за погодженням із сторонами кримінального провадження, судовий розгляд розпочато за відсутності потерпілого. Разом з тим, до завершення судового слідства та перед виступом у судових дебатах потерпілий ОСОБА_6 прибув до зали судових засідань та судовий розгляд продовжено вже за його участі. Просив призначити обвинуваченому максимальне покарання. Цивільний позов підтримав та просив задоволити. Пояснив, що за рік часу до події 12.09.2024, а саме 13.09.2023 йому було проведено хірургічне втручання для усунення викривлення перетинки носу (виписка із медичної карти щодо проведення якого долучена ним до цивільного позову), та в майбутньому через тілесні ушкодження спричинені обвинуваченим йому знову знадобиться таке оперативне втручання.

Представник потерпілого ОСОБА_5 в судовому засіданні заявлений цивільний позов підтримав, просить призначити покарання обвинуваченому згідно вимог Закону, підтримує думку свого довірителя. Крім того, вважає недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які потерпілим та обвинуваченим не оспорюються. При цьому вказав, що розуміє зміст цих обставин. Зміст ст.349 КПК України йому зрозумілий.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Відповідно до цих вимог закону суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

Обвинувачений, представник потерпілого та інші учасники судового процесу правильно розуміють зміст цих обставин, а також те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці фактичні обставини справи. Суд немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч.2 ст.125 КК України кваліфіковано вірно, оскільки він умисно наніс потерпілому ОСОБА_6 легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

При вирішенні питання про обрання виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, а також вимоги ст.65 КК України, відповідно до яких суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті КК, відповідно до положень Загальної частини Кодексу, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 , суд, відповідно до ст.66 КК України, визнає його щире каяття, яке полягало у визнанні своєї провини та надані правдивих показань, в критичному ставленні до своїх дій, висловлення жалю з приводу вчиненого, засудженні свого вчинку та виявленні твердого наміру не повторювати таких вчинків в майбутньому, бажанні виправити ситуацію, що склалася, та готовності нести відповідальність, що виглядало перед судом досить переконливо.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є кримінальним проступком, тобто діяння, що не становить значної суспільної небезпеки, дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, є особою молодого віку, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив кримінальний проступок, з середньою спеціальною освітою, має міцні соціальні зв`язки, неодружений, батьків немає, проживає за місцем реєстрації з тіткою, працевлаштований помічником машиніста електровоза АТ «Укрзалізниця», проходить курси з підвищення кваліфікації та навчається на машиніста електровоза, на обліках в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, його поведінку під час та після вчинення кримінально-протиправних дій.

Враховуючи сукупність наведених обставин справи, та дотримуючись принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, ставлення обвинуваченого до вчиненого, позицію сторони обвинувачення та потерпілого, враховуючи, що за приписами ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, суд приходить до висновку про можливість призначення ОСОБА_3 покарання в межах санкції ч.2 ст.125 КК України у виді штрафу, оскільки суд переконаний в тому, що відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України, визначена даним вироком міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи заявлений потерпілим цивільний позов, суд прийшов до такого висновку.

Відповідно до ч.2 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно із ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

У судовому засіданні позивач та представник позивача заявлений цивільний позов у даному кримінальному провадженні підтримали в повному обсязі, просили задовольнити.

Обвинувачений та його захисник позов потерпілого визнали частково, а саме в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000 грн, оскільки розмір моральної шкоди в сумі 100 000 грн вважали завищеним, а вимогу про стягнення упущеної вигоди необґрунтованою та не підтвердженою належними доказами.

Щодо відшкодування матеріальної шкоди.

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_6 просив суд стягнути з обвинуваченого матеріальну шкоду, а саме упущену вигоду у вигляді втраченого заробітку в сумі 150 000 грн. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначає, що джерелом його доходу є продукт розумової діяльності, так як він як фізична особа підприємець здійснює діяльність з консультування з питань комерційної діяльності й керування. Внаслідок вчинення відносно нього кримінального проступку він був позбавлений доходу, оскільки не зміг виконати зобов`язання за договором №Б/Н від 22.02.2024 укладеним з ТзОВ «Сілк Вей Корпорейшн» про надання послуг з консультування з питань зовнішньоекономічної діяльності, а саме імпорту та експорту товару та його митного оформлення та діяльності з оформлення документів на будівництво об`єктів промисловості, через що втратив заробіток у розмірі 150 000 грн.

Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Системне тлумачення вказаної норми цивільного законодавства свідчить про те, що позивач має право на відшкодування упущеної вигоди, однак зобов`язаний надати суду докази, які підтверджують те, що він міг і повинен був отримати відповідні доходи і лише неправомірні дії відповідача стали підставою, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

За нормами ст.22 КПК України, усі питання суд вирішує на засадах змагальності сторін і доведеності перед судом своїх позицій.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, які мають значення для вирішення справи. Зокрема, такі докази можуть бути письмовими, речовими і електронними.

Згідно із ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Так, потерпілим до цивільного позову на підтвердження упущеної ним вигоди надано:

- копію виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ТОВ «Артмедіум» (м. Одеса) від 14.09.2023, згідно якого ОСОБА_6 в період з 13.09.2023 по 14.09.2023 (як встановлено в ході судового розгляду за рік до події кримінального проступку, що розглядається) перебував на стаціонарному лікуванні, з приводу постановленого йому діагнозу: викривлення перетинки носу, вазомоторний риніт, гіпертрофія носових раковин, поліпозний пансинусит, та 13.09.2023 йому проведене хірургічне втручання ендоскопічна септопластика, двобічна нижня конхопластика, пансинусоперація;

- копію договору №Б/Н від 22.02.2024 між ФОП ОСОБА_6 (виконавець) та ТзОВ «Сілк Вей Корпорейшн» (замовник), згідно якого виконавець зобов`язується надати замовнику послуги з консультування з питань зовнішньоекономічної діяльності, а саме імпорту та експорту товару та його митного оформлення та діяльності з оформлення документів на будівництво об`єктів промисловості, в період з 22.02.2024 по 31.12.2024, а замовник зобов`язується прийняти надані послуги та оплатити їх вартість на умовах цього договору, що передбачені протоколом угоди про договірну ціну;

- копію додатку №1 до договору №Б/Н від 22.02.2024 протокол угоди про договірну ціну від 11.09.2024, між ФОП ОСОБА_6 (виконавець) та ТзОВ «Сілк Вей Корпорейшн» (замовник), згідно якого сторонами досягнуто згоди про величину договірної ціни на послуги консультування та підготовки документів з питань будівництва та впровадження діяльності складу з розміщення наливних вантажів, а саме нафтопродуктів, тривалістю 80 годин, в період з 16.09.2024 по 30.09.2024, загальною вартістю 150 000 грн.

- акти прийому передач наданих послуг від 08.04.2024 та від 01.05.2024, складені між ФОП ОСОБА_6 (виконавець) та ТзОВ «Сілк Вей Корпорейшн» (замовник), згідно яких в період з 25.03.2024 по 05.04.2024, та в період з 22.04.2024 по 30.04.2024 виконавцем виконані послуги за договором консультування та підготовки для імпорту та експорту товару та його митного оформлення, а також квитанції про оплату за вказаними актами прийому-передачі наданих послуг.

Разом з тим, дослідивши вказані докази у порядку ст.94 КПК України, суд прийшов до висновку, що потерпілим не було надано жодних доказів на підтвердження того факту, що ним не виконані роботи, передбачені додатком №1 до договору №Б/Н від 22.02.2024 протокол угоди про договірну ціну від 11.09.2024, в період з 16.09.2024 по 30.09.2024, загальною вартістю 150 000 грн, саме внаслідок заподіяного йому ОСОБА_3 тілесного ушкодження та чи не виконані такі взагалі. Цивільним позивачем чи його представником не долучено до цивільного позову будь-яких медичних документів, які б підтверджували перебування ОСОБА_6 на амбулаторному чи стаціонарному лікуванні після події кримінального проступку, що розглядається, виписка з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_6 , яке мало місце за рік часу до події кримінального проступку жодного відношення до кримінального провадження, що перебуває в провадженні суду, - немає. Не надано позивачем і будь-яких доказів того, що саме спричинені йому тілесні ушкодження перешкоджали йому займатися розумовою діяльністю з надання послуг консультування та підготовки документів, та він беззаперечно отримав б дохід у розмірі 150 000 грн, в період з 16.09.2024 по 30.09.2024, як прибуток, якби не сталося ушкодження здоров`я внаслідок протиправних дій обвинуваченого, а тому цивільний позов у цій частині задоволенню не підлягає.

Що стосується моральної шкоди, то слід зазначити наступне.

Позивач пред`явив позовні вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 100 000 грн.

За змістом ч.1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Між тим, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ч.3 ст.23 ЦК України, згідно яких розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Оскільки такий спосіб захисту цивільних прав, як компенсація моральної (немайнової) шкоди, не повинен стати засобом безпідставного збагачення потерпілої особи, розмір присудженої до відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен вести до збагачення потерпілого за рахунок винного.

Також, при вирішенні цивільного позову в цій частині, суд враховує позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 16.09.2024 у справі №444/870/22, згідно з якою суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Однією з обов`язкових умов настання відповідальності є встановлення причинно-наслідкового зв`язку між діянням особи та заподіянням шкоди, який полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.

З огляду на наведене, посилання потерпілого ОСОБА_6 в поданому цивільному позові на проведене йому безпосередньо після події кримінального проступку хірургічне втручання з покликанням на копію виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ТОВ «Артмедіум» (м. Одеса) від 14.09.2023, є безпідставними, оскільки як встановлено в ході судового розгляду, таке хірургічне втручання мало місце в період з 13.09.2023 по 14.09.2023, тобто за рік до події кримінального проступку, відтак не знаходиться у причинно-наслідкового зв`язку між діянням обвинуваченого та заподіянням такої шкоди.

Разом з тим, приймаючи до уваги фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, характер отриманих потерпілим тілесних ушкоджень, зокрема й раніше перенесені ним хірургічні втручання пов`язані з лікуванням викривлення перетинки носу, неможливість протягом певного періоду часу вести звичайний спосіб життя, враховуючи характер та глибину душевних, емоційних, моральних страждань, яких зазнав потерпілий, їх тривалість, та зважаючи на обставини, за яких було заподіяно моральну шкоду, а також часткове визнання цивільного позову обвинуваченим, суд приходить до висновку, що вимоги потерпілого про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що із обвинуваченого на користь потерпілого слід стягнути моральну шкоду в розмірі 13 000 грн.

Арешт на майно не накладався.

Процесуальні витрати в межах кримінального провадження відсутні.

Питання доцільності обрання запобіжного заходу суд не розглядає з огляду на відсутність з цього питання відповідного клопотання прокурора, та у світлі того, що відповідно до ст.ст. 22, 26 КПК України, суд розглядає тільки ті питання, які винесені на такий розгляд сторонами.

Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до положень ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 349, 368-371, 373, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 100 /ста/ неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 /одну тисячу сімсот/ гривень.

Речові докази:

- компакт диски DVD-R, із відеозаписами з місця події, згідно постанов про визнання предмета речовим доказом від 13.09.2024, 15.09.2024 та 26.09.2024, які прилучено до матеріалів кримінального провадження, - залишити при матеріалах кримінального провадження.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального проступку - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 13 000 /тринадцять тисяч/ гривень моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Вирок суду в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України, оскарженню не підлягає, в іншій частині може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Відповідно до ч.6 ст.376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя ОСОБА_1