Справа № 148/1520/21
Провадження №1-кп/148/14/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року м. Тульчин

Тульчинський районний суд

Вінницької області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження №0000125 по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Білоусівка, Тульчинський район Вінницька область, зареєстрованого, за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого, за адресою: АДРЕСА_2 , не працюючого, не судимого, з неповною середньою освітою, не одруженого, має на утриманні сина 5 років, не працюючого, військовозобов`язаного, у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Тульчинського районного суду Вінницької області знаходяться матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що він, 05.08.2021 близько 19:00 год прийшов до будинку, що розташований АДРЕСА_1 , що належить та де проживає його колишня дружина ОСОБА_8 , де під час розмови між ними виникла суперечка.

У подальшому, суперечка перейшла у словесний конфлікт, під час якого, ОСОБА_9 на ґрунті ревнощів, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, маючи умисел на завдання легких тілесних ушкоджень, схватив ОСОБА_8 правою рукою за плече лівої руки, після чого, остання почала вириватись від нього, таким чином, отримала синці в ділянці лівої верхньої кінцівки.

Далі, ОСОБА_9 , відпустивши ліву руку ОСОБА_8 , наніс їй один удар долонею правої руки в область обличчя, а саме в область лівої щоки, від якого остання впала на диван, що був розташований позаду неї, та почала прикривати голову лівою рукою, після чого, ОСОБА_9 покинув будинок.

Своїми діями ОСОБА_9 заподіяв потерпілій ОСОБА_8 тілесне ушкодження у вигляді забою м`яких тканин та синців в ділянці обличчя та на лівій верхній кінцівці, які по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Дії обвинуваченого ОСОБА_10 кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження, що не спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Від обвинуваченого надійшло клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності.

У судовому засіданні прокурор не заперечила щодо звільнення ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження по справі.

Обвинувачений ОСОБА_9 у судовому засіданні заявлене ним клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Захисник ОСОБА_7 у судовому засіданні підтримав клопотання про звільнення ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження по справі.

Потерпіла ОСОБА_8 та її представник адвокат ОСОБА_11 у судове засідання не з`явились, від представника надійшла заява про проведення судового засідання за їх відсутності, не заперечують щодо звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриття провадження у справі. Також, підтримали клопотання про стягнення компенсації процесуальних витрат з обвинуваченого на користь потерпілої.

Заслухавши учасників кримінального провадження, вивчивши та дослідивши клопотання, обвинувальний акт та додані до нього документи, які характеризують особу обвинуваченого, суд приходить до наступних висновків.

Дії обвинуваченого вірно кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Статтею 44 КК України передбачено, що особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Згідно до роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» № 12 від 23.12.2005, звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим, тобто суд, встановивши наявність всіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності на цій підставі незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження (справа), - досудове розслідування, попередній розгляд справи суддею (за КПК України 1960 року), підготовче судове засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження в суді апеляційної інстанції, але важливо, - до набрання вироком суду законної сили (ст. 532 КПК).

Також, 01.07.2020 набув законної сили Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VIII від 22.11.2018, з змінами, внесеними згідно із Законом № 321-IX від 03.12.2019 в редакції від 20.12.2019. З набуттям законної сили (01.07.2020) вищезазначеного Закону № 2617-VIII - ч. 1 ст. 125 КК України, віднесена до кримінальних проступків.

Так, відповідно до обвинувального акту обвинувачений ОСОБА_9 обвинувачується за ч. 1 ст. 125 КК України, який ним вчинений 05.08.2021, та відповідно до ст. 12 КК України - є кримінальним проступком.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Санкція ч. 1 ст. 125 КК України, передбачає покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року.

Таким чином, у зв`язку з тим, що з дня вчинення ОСОБА_12 кримінального проступку (05.08.2021), передбаченого ч. 1 ст.125 КК України, минуло понад два роки, останній підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за даною статтею на підставі ст. 49 КК України.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до переконання, що клопотання підлягає задоволенню та ОСОБА_10 слід звільнити від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі ст. 49 КК України, з урахуванням п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, а кримінальне провадження слід закрити.

Стосовно заявленого потерпілою ОСОБА_8 цивільного позову суд зазначає наступне.

Порядок вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні регламентований главою 9 КПК України.

Нормами кримінального процесуального закону, зокрема ст. 129 КПК України, встановлено, що рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи винесення постанови про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру.

Вирішення цивільного позову при звільненні особи від кримінальної відповідальності із закриттям провадження по справі суперечить вказаним вище нормам закону.

Враховуючи системний аналіз зазначених норм КПК, суд дійшов висновку, що цивільний позов не підлягає розгляду у випадках закриття кримінального провадження як на досудовому розслідуванні, так і в суді.

В той же час, у випадку закриття кримінального провадження на встановлених КПК підставах, суд зобов`язаний роз`яснити цивільному позивачеві його право пред`явити аналогічний позов у порядку цивільного судочинства.

Тому, у зв`язку зі звільненням обвинуваченого ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності у зв`язку зі спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, заявлений потерпілою ОСОБА_8 цивільний позов про стягнення з ОСОБА_5 моральної шкоди слід залишити без розгляду, що за змістом ч. 7 ст. 128 КПК України, не перешкоджає потерпілому пред`явленню позову в порядку цивільного судочинства.

У даному кримінальному провадженні відсутні судові витрати та речові докази, питання щодо яких суд має вирішувати.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_5 не обирався.

Щодо заявленого клопотання представником потерпілої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_11 , щодо компенсації процесуальних витрат потерпілій, суд зазначає наступне.

Процесуальні витрати виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження.

Приписами ст.118 КПК встановлено, що процесуальні витрати складаються з: витрат на правову допомогу; витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 (справа № 598/1781/17), КПК не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат, у тому числі витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком.

У справі № 462/6473/16-ц ВП ВС зазначила, що питання про розподіл процесуальних витрат за результатами судового розгляду у кримінальному провадженні вирішується у тій справі, в якій вони були понесені, за правилами КПК.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

Також, враховуючи правову позицію Великої Палати у справі № 910/12876/19, в рамках якої суд звертав увагу на: умови договору про надання послуг (погодинні ставки працівників адвокатського об`єднання відповідно до займаної посади та максимально можливі суми витрат, які може понести клієнт, за розгляд справи адвокатським об`єднанням в кожній з 3-ох інстанцій); витрачений час на певний вид робіт (підготовка додаткових пояснень, підготовка до судових засідань, аналіз матеріалів судової справи, тощо); - докази, надані відповідачем на підтвердження реальності витрат (протокол наданих послуг, акт надання послуг, рахунок на оплату, копія платіжного доручення).

Тобто, суд при оцінці наданого стороною розміру гонорару адвоката застосовує ряд критеріїв (дійсність, обґрунтованість, розумність, реальність, пропорційності, співмірність) та факти на підтвердження таких критеріїв (складність справи, значення справи для сторін, фінансовий стан сторін, ринкових цін адвокатських послуг і т.п).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Так, на підтвердження понесених витрат, згідно матеріалів кримінального провадження, вбачається, що представництво інтересів потерпілої ОСОБА_8 здійснював адвокат ОСОБА_11 на підставі договору про надання правової допомоги від 27.09.2021, також представником потерпілої до клопотання надано акт виконаних робіт від 19.12.2024 та квитанцію № 865007 від 27.09.2021, де вказана вартість правової допомоги у розмірі 10000 грн.

Оцінюючи пропорційність та співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих адвокатом до суду документів, кількість судових засідань, суд дійшов висновку, що клопотання представника потерпілої підлягає задоволенню та стягненню з обвинуваченого на користь потерпілої витрат на оплату послуг адвоката у заявленому розмірі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 12, 49, 125 КК України, ст. ст. 284 - 286, 288, 370, 372, 376 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання обвинуваченого - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України - закрити.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_5 - залишити без розгляду, роз`яснивши потерпілій право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого, за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого, за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , процесуальні витрати на правничу допомогу у розмірі 10000 грн.

Копії ухвали вручити сторонам кримінального провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Тульчинський районний суд протягом семи днів з дня її винесення.

Повний текст ухвали виготовлено 31.01.2025.

Суддя: