Справа № 645/1884/21
Провадження № 1-кп/645/264/25
У Х В А Л А

іменем України

08 квітня 2025 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2

сторін кримінального провадження:

прокурора Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8

обвинуваченого - ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження № 0001710 від 11.07.2019 року за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська, Дніпропетровської області, громадянина України, не одруженого, маючого вищу освіту, працюючого на посаді поліцейського роти № 5 батальйону № 4 Управління патрульної поліції в Харківській області, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, не одруженого, маючого неповну вищу освіту, не працючого, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 122 КК України, -

в с т а н о в и в:

Відповідно до ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду від 04 грудня 2024 року призначено новий розгляд у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 296, ч.1 ст.122 КК України

Відповідно до змісту обвинувального акту, 10.07.2019 року близько 22-00 год. ОСОБА_5 разом із ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в громадському місці, на території готельного комплексу «SV Park» за адресою: вул. Олімпійська, м.Харків, діючи з єдиним умислом, з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, нехтуючи існуючими правилами та нормами поведінки в суспільстві, демонструючи п`яну завзятість, з метою демонстрації переваги, використовуючи нікчемний привід затіяли сварку з ОСОБА_4 , в ході якої висловлювали на його адресу образи з використанням ненормативної лексики, після чого діючи спільно та злагоджено, усвідомлюючи протиправність своїх діянь, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, умисно нанесли не менше тридцяти ударів руками та ногами по тулубу, голові та кінцівках ОСОБА_4 , завдавши йому відповідно до висновку експерта №09/2389-С/2020 від 03.12.2020 року тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми з забоєм головного мозку, субарахноідальним крововиливом, ділянкою травматичного набряку м`яких тканин, що відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, яке спричинило тривалий розлад здоров`я понад 3 тижнів (21 дня), синців на голові, тулубі, правій руці на ногах, що відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Продовжуючи свою протиправну діяльність, ОСОБА_5 , з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, нехтуючи існуючими правилами та нормами поведінки в суспільстві, демонструючи п`яну завзятість, з метою демонстрації переваги, усвідомлюючи протиправність своїх діянь, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, умисно наніс не менше п`яти ударів руками та ногами по тулубу, голові та кінцівках ОСОБА_9 , яка намагалась припинити хуліганські дії ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , завдавши їй відповідно до висновку експерта №09/2390-С-2020 від 25.11.2020 року тілесні ушкодження у вигляді синців на голові, шиї, руках та садни на лівій руці, що відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Хуліганські дії ОСОБА_5 та ОСОБА_7 відбувались значний проміжок часу, понад 30 хвилин, та були припинені працівниками готельного комплекту «SV Park», які викликали працівників поліції та швидку медичну допомогу.

Крім того, 10.07.2019 року, близько 22-00 год. ОСОБА_5 разом із ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в громадському місці, на території готельного комплексу «SV Park» за адресою: вул. Олімпійська, м.Харків, діючи з єдиним умислом, маючи спільну мету на спричинення ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправність своїх діянь, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, умисно нанесли не менше 30 ударів руками та ногами по тулубу, голові та кінцівках ОСОБА_4 , завдавши йому відповідно до висновку експерта №09/2389-С/2020 від 03.12.2020 року тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми з забоєм головного мозку, субарахноідальним крововиливом, ділянкою травматичного набряку м`яких тканин, що відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, яке спричинило тривалий розлад здоров`я понад 3 тижнів (21 дня).

У судовому засідані захисник обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 заявив клопотання про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження № 0001710 від 11.07.2019 року на підставі п. 1. ч. 2 ст. 284 КПК України, про що надав обґрунтовані письмові доводи.

Аналогічне клопотання заявив захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_8 про звільнення ОСОБА_7 , від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження № 0001710 від 11.07.2019 року

Обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримали клопотання захисників та просили їх задовольнити.

Судом обвинуваченим ОСОБА_5 , ОСОБА_7 роз`яснено наслідки закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, передбачених ст. 49 КК України.

Прокурор в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення вказаних клопотань.

Потерпілий ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотань сторони захисту.

Вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд вважає клопотання такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно приписам п.1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Санкція ч. 1 ст. 122 КК України закріплює такі види покарань, як виправні роботи на строк до двох років або обмеження волі на строк до трьох років, або позбавлення волі на строк до трьох років.

Санкція ч. 2 ст. 296 КК України закріплює такі види покарань, як обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на строк до чотирьох років.

Згідно ч. 4 ст. 12 КК України нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Таким чином, злочини, передбачені ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 296 КК України є нетяжкими злочинами.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

Перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років (ч. 2 ст. 49 КК).

Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років (ч. 3 ст. 49 КК).

Пленум Верховного Суду України у п. п. 1, 8 постанови №12 від 23.12.2005року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» роз`яснив, що звільнення особи від кримінальної відповідальності - це відмова держави від застосування відносно особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, у порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України. Особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

За змістом статей 284 - 288 КПК України підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах. Отже, наявність лише цих умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено. Як і не передбачено можливості суду відмовити у задоволенні відповідного клопотання лише з тих підстав, що проти цього заперечує потерпілий.

Згідно ч. 2 ст. 284 КПК України у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності суд закриває кримінальне провадження.

Частиною 8 ст. 284 КПК України визначено, що закриття кримінального провадження на підставі, передбаченій п. 1 ч. 2 цієї статті, не допускається лише у випадку, коли підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. У цьому разі розгляд кримінального провадження продовжується в загальному порядку.

Верховний Суд у постанові від 29.07.2021 року в справі № 552/5595/18 констатував, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі положень ст. 49 КК України є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття тощо. За змістом статей 284- 288 КПК підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах. Отже, наявність таких умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено. Відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК жодну особу не може бути примушено визнати свою вину у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення чи показання, які можуть стати підставою для її підозри або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення. Виходячи з цих положень закону визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже невизнання вказаними особами своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення з визнанням ними своєї вини у вчиненні злочину. Таким чином, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках, за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.

Згідно з вимогами ч. 2, ч. 3, ч. 4, ч. 5 ст. 49 КК України перебіг давності у інкримінованих ОСОБА_5 та ОСОБА_7 кримінальних проступках не зупинявся та не переривався. Даних про те, що в зазначений у ст. 49 КК України п`ятирічний строк, з 10.07.2019 року ОСОБА_5 та ОСОБА_7 ухилялися від слідства та суду або вчинив інші кримінальні правопорушення, матеріали кримінального провадження не містять, на думку суду дії обвинувачених у ході судового розгляду жодним чином не свідчать про умисне ухилення від суду.

Пленум Верховного Суду України у п. 2 своєї постанови № 12 від 23.12.2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» роз`яснив, що у Загальній частині КК передбачено, зокрема, звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності (ст. 49).

Особу можна звільнити від кримінальної відповідальності лише за наявності визначених у КК умов і підстав.

Умовою звільнення особи від кримінальної відповідальності є вчинення нею певного умисного злочину, незалежно від того, закінчено його чи ні, вчинений він одноособово чи у співучасті.

Підставою такого звільнення, зокрема, може бути настання певної події (наприклад, закінчення строків давності).

У Постанові ККС ВС у справі № 552/5595/18 (провадження №51-5289км19) від 29.07.2021 року, серед іншого, зазначено:

«Згідно зі статтями 284?-288 КПК України підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Ці умови є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а тому невизнання цими особами своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання».

Окрім того, Верховний Суд у Постанові по справі №192/3301/16-к від 25 лютого 2021 року звернув увагу на те, що звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України, та за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.

Судді ВС підкреслюють, що закон, який регулює питання звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності (ст. 49 КК України), пов`язує зупинення строків давності не з постановами про зупинення слідства, а лише з умисними діями особи, спрямованими на ухилення від слідства.

ВС наголошує, що під ухиленням від слідства або суду слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника.

Нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо.

Крім того, колегія суддів підкреслила, що для застосування положень ч. 2 ст. 49 КК України у такому випадку обов`язково має бути підтверджено факт умисного та цілеспрямованого ухилення (постанова Верховного Суду від 30 травня 2019 року у справі №639/793/17).

ОП ККС ВС в Постанові від 02 лютого 2023 року у справі № 735/1121/20 вказала, що нівелювання диференційованих строків давності з огляду на сам лише факт ухилення від суду і розслідування підозрюваного, обвинуваченого є несумісним із принципами пропорційності, співмірності й індивідуалізації відповідальності, оскільки такий підхід передбачає застосування одних і тих самих найнесприятливіших для особи правових наслідків незалежно від тривалості ухилення, а також ставить людину, котра перебувала в розшуку, у гірше становище порівняно з особою, котра впродовж строку давності вчинила нові злочини певної категорії.

В основу правової позиції, сформульованої Об`єднаною палатою в Постанові від 05 квітня 2021 року у справі № 328/1109/19 (провадження № 51-5464кмо20), покладено, що факт умисного вчинення особою будь-яких дій, спрямованих на ухилення від розслідування або суду, є обставиною, яка виключає благополучне закінчення строків давності і зупиняє диференційовані терміни, визначені в частині першій статті 49 КК. У цьому випадку, як констатувала Об`єднана палата, закон передбачає загальний строк давності притягнення до кримінальної відповідальності осіб, які ухиляються від розслідування чи суду: п`ятнадцять років з часу вчинення злочину, п`ять років - з часу вчинення кримінального проступку.

Велика Палата не погоджується і вважає за необхідне відступити від правового висновку Об`єднаної палати, викладеного нею в постанові від 05 квітня 2021 року у справі № 328/1109/19 (провадження № 51-5464кмо20).

Велика Палата вважає, що встановлені частиною другою статті 49 КК загальні строки мають преклюзивний характер і спрямовані на недопущення застосування щодо людини заходів кримінальної репресії через нерозумно тривалі проміжки часу. Адже в іншому разі зупинення диференційованих строків у випадках, коли підозрюваний, обвинувачений переховується від розслідування та суду впродовж багатьох років, продовжувало б їх на необмежений час з можливістю покарання особи за кримінальні правопорушення, вчинені в далекому минулому, впродовж усього життя - як тільки вона потрапить у поле зору правоохоронних органів.

Нормативні приписи про зупинення і відновлення строків у випадках ухилення особи від досудового розслідування або суду мають логічний і практичний сенс лише тоді, коли після з`явлення або затримання особи продовжується перебіг строку, який у кінцевому підсумку обчислюється шляхом складання відповідного диференційованого терміну, встановленого частиною першою статті 49 КК, і часу ухилення особи від розслідування, суду.

Разом із тим підхід, за якого сам лише факт ухилення підозрюваного, обвинуваченого від досудового розслідування або суду повністю нівелює диференційовані строки давності, означає, що продовження злочинної діяльності тягне кращі правові наслідки, ніж перебування в розшуку.

На переконання Великої Палати підхід, за якого ухилення підозрюваного, обвинуваченого від розслідування або суду безумовно виключає застосування диференційованих строків давності, є хибним і призводить до безпідставної заміни цих строків загальними, які встановлені частиною другою статті 49 КК і є значно тривалішими. Наслідком цього може бути притягнення до відповідальності і застосування заходів примусу за межами термінів, визначених відповідними кримінально-правовими нормами, що рівнозначно покаранню без закону всупереч забороні, встановленій статтею 7 Конвенції.

Велика Палата констатувала, що у разі ухилення від досудового розслідування або суду особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності або покарання за давністю після спливу диференційованого строку, передбаченого частиною першою статті 49 КК України.

Таким чином, враховуючи викладене, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 підлягають звільненню від кримінальної відповідальності з підстав, визначених у ст. 49 КК України.

У зв`язку із закриттям кримінального провадження на підставі п. 1. ч. 2 ст. 284 КПК України, цивільний позов ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на його користь 530 816,60 грн. матеріальної та моральної шкоди та цивільний позов ОСОБА_9 про стягнення з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на її користь 150 000,00 грн. матеріальної та моральної шкоди суд залишає без розгляду.

Долю речових доказів (оптичного диску Ridata DVD-R 4.7 GB/120 min 16X, на якому міститься напис «12/175 СЕ 15.12.2020 інф.1», оптичного диску Ridata DVD-R 4.7 GB/120 min 16X, на якому міститься напис «12/175 СЕ 15.12.2020 інф.2», оптичного диску Ridata DVD-R 4.7 GB/120 min 16X, на якому міститься напис «12/175 СЕ 15.12.2020 інф.3») суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові суду (справа № 203/241/17; провадження № 51-4251кмо21), якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

Процесуальні витрати на залучення експерта слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 284, 288, 369-372 КПК України, ст.49 КК України, суд

ухвалив:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження № 0001710 від 11.07.2019 року на підставі п. 1. ч. 2 ст. 284 КПК України - задовольнити.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_8 про звільнення ОСОБА_7 , від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження № 0001710 від 11.07.2019 року - задовольнити.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 296 КК України, звільнити від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 296 КК України, звільнити від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001710 від 11.07.2019 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 296 КК України, закрити на підставі п. 1. ч. 2 ст. 284 КПК України.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та ОСОБА_7 про стягнення 530 816,60 грн. матеріальної та моральної шкоди залишити без розгляду.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_5 та ОСОБА_7 про стягнення 150 000,00 грн. матеріальної та моральної шкоди залишити без розгляду.

Роз`яснити цивільним позивачам право на звернення з відповідними позовами у порядку цивільного судочинства.

Речові докази: оптичні диски з електронними відеофайлами залишити в матеріалах кримінального провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Фрунзенський районний суд м. Харкова шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо вона не скасована, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст постанови виготовлено 10 квітня 2025 року.

Суддя