Справа № 947/1149/25
Провадження № 1-кп/947/694/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.04.2025 року Київський районний суд м. Одеси, в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

представник потерпілого ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Одесі обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000738 від 17.11.2024 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 28, ч.1 ст. 122, ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, ОСОБА_8 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 122 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Київського районного суду м. Одеси знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000738 від 17.11.2024 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 28, ч.1 ст. 122, ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, ОСОБА_8 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 122 КК України.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, посилаючись на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні нетяжких та тяжких кримінальних правопорушеннях, санкції яких передбачають позбавлення волі на тривалий строк, відсутність міцних соціальних зв`язків, а також наявні ризики, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії спрямовані на спроби переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення. Застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, на думку прокурора, не може усунути існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України і не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 .

Захисник ОСОБА_9 заперечував проти продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , вважає, що прокурор посилаючись на ризики, не врахував, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше не судимий, має постійне місце мешкання, має захворювання виразку шлунку, яке потребує належного лікування в медичних закладах, у нього наявна родина, брат, та цивільна дружина, тобто є міцні соціальні зв`язки. Також, обвинувачений ОСОБА_7 в повному обсязі відшкодував шкоду спричинену потерпілому ОСОБА_6 , вину у вчинених діях визнав, тому відсутні підстави вважати, що обвинувачений має намір впливати на потерпілого, свідків, або переховуватися від суду, тобто на теперішній час ризики, які були підставою для застосування найсуворішого виду запобіжного заходу, втратили свою актуальність. Відповідно до практики ЄСПЛ, суворість покарання, не можна оцінювати з виняткового абстрактного погляду беручи до уваги тільки тяжкість злочину, при оцінки ризику переховування від правосуддя. Та застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу також забезпечить його належну поведінку, явку до суду, та виконання процесуальних дій. Враховуючі вищевикладене обвинуваченому ОСОБА_7 можливо змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт за місцем мешкання.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав думку свого захисника, просив змінити йому вид запобіжного заходу на не пов`язаний з триманням під вартою.

Потерпілий ОСОБА_6 , представник потерпілого ОСОБА_5 , питання щодо продовдження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , поклали на розсуд суду.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт з додатками, та надані суду клопотання прокурора, захисника, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Так, відповідно до ст.ст. 177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Відповідно до ч. 1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Відповідно до ст. 199 КПК України, розглядаючи клопотання про продовження строків тримання під вартою суд повинен з`ясувати конкретні причинили тривалого тримання особи під вартою, чи недопущеного безпідставного тривалого розслідування, інші обставини, що свідчать про невиправдано тривале тримання під вартою, чи не з`явилися причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та застосувати альтернативний запобіжний захід.

У цьому контексті необхідно зазначити, що підхід Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою впродовж досудового розслідування ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування.

Відповідно, кожне наступне клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави подальшого втручання у право особи на свободу, але прокурором який підтримує обвинувачення це зроблено не було.

У справі «Гавула проти України» (2013р.) ЄСПЛ висловив думку, що хоча спочатку взяття заявника під варту могло бути виправдано серйозністю висунутих проти нього обвинувачень, а також ймовірністю його втечі і перешкоджанні розслідуванню, «з плином певного часу суди зобов`язані були дати більш чіткі причини триваючого тримання під вартою», «в дійсності …вони неодноразово покладалися на ті ж самі підстави, без надання конкретних деталей і без аналізу того, чи були зміни у ситуації заявника».

Також, суд враховує практику Європейського Суду з прав людини, а саме п. 33 рішення у справі «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ, яким визначено, що небезпека ухилення від правосуддя не може вимірюватися тільки в залежності від суворості можливого покарання; вона повинна визначатися з урахуванням ряду інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки ухилення від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що це не може служити виправданням утримання під вартою. При цьому, необхідно врахувати характер обвинуваченого, його моральні якості, його кошти, зв`язку з державою, в якому він переслідувався за законом, і його міжнародні контакти.

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»). Ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою («Ноймайстер проти Австрії»).

Оцінюючи ризик можливого тиску на учасників процесу, суд також враховує практику Європейського суду з прав людини викладену у рішенні «Летельє проти Франції», відповідно до якого, реальна небезпека чинення тиску на свідків могла існувати на початку цієї справи, але з впливом часу вона значно зменшилася.

Таким чином, суд вважає, що необхідності обмеження права обвинуваченого на свободу шляхом його утримання під вартою, передбаченого кримінальним процесуальним законом України та ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, на даній стадії судового розгляду, з урахуванням конкретних обставин справи, на даний час немає та прокурором не доведено.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , які вказують на існування міцних важелів соціального стримування останнього, раніше не судимий, має постійне місце мешкання, родину, суд вважає, що пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики яких є у кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти суд на стадії судового розгляду, є запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, оскільки подальше тримання під вартою обвинуваченого, яке вже є достатньо тривалим, з урахуванням встановлених судом обставин, є неприпустимим.

Такий запобіжний захід, на думку суду, буде цілком співрозмірним злочинам, які інкримінуються обвинуваченому та даним про його особу, та зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків під час судового розгляду кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177-178,181,183,184,194,196,197,331,369-372,376 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, залишити без задоволення.

Змінити, обраний відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 60 днів, тобто до 16.06.2025 року, та покласти на нього відповідно до ст. 194 КПК України наступні обов`язки: знаходитись за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за виключенням необхідності забезпечення особистої безпеки у період дії воєнного стану, шляхом перебування у захисних спорудах (бомбосховищах) на випадок оголошення повітряної тривоги, не відлучатися з населеного пункту за постійним місцем проживання без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання, прибувати до суду за кожною вимогою, утримуватись від спілкування з потерпілими по справі, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Відповідно до ст.202 КПК України обвинувачений ОСОБА_7 , підлягає негайному звільненню з під варти та зобов`язується невідкладно прибути до місця свого проживання.

Виконання ухвали та контроль за поведінкою обвинуваченого покласти на ОРУП №1 ГУНП в Одеської області, якому відповідно до вимог ч.4 ст.181 КПК України необхідно негайно поставити обвинуваченого на облік, про що повідомити суд.

Копію ухвали після її оголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_7 , що відповідно до ч.2 ст.179 КПК України у разі невиконання умов запобіжного заходу у виді домашнього арешту або покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід і на них може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1