Справа № 242/1292/18
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2024 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого- ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Дніпрі кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Селидове, Донецької області, громадянина України, українця, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 26.04.1996 року Селидівським міським судом Донецької області за ст. 86-1, ст.44, ч. 2 ст. 140, ст.42 КК України (1960 року) до позбавлення волі на 4 роки з конфіскацією майна, 23.12.1997 звільнений умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 10 місяців 22 дні;

- 07.04.1999 року Селидівським міським судом Донецької області за ч. 3 ст. 81, ч. 2 ст. 140, ст.208 КК України ( в ред. 1960 ., ст.42, ст.43 КК України (1960 року) до позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців з конфіскацією майна. 11.02.2002 Вільнянським районним судом Запорізької області на підставі ст.ст.42,43 КК України 9 в ред. 1960 р.) до 7 років позбавлення волі, 03.05.2004 звільнений з ВК №124 по відбуттю покарання;

- 03.03.2005 року Селидівським міським судом Донецької області за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки;

- 13.10.2008 року Селидівським міським судом Донецької області за ч.3 ст. 186 КК України в силу ст. 71 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, 10.12.2012 звільнений з ВК №82 по відбуттю строку покарання;

- 04.11.2014 року Селидівським міським судом Донецької області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України в силу ст. 70, ст. 72 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців;

- 08.12.2014 Селидівським міським судом Донецької області за ч.3 ст.185 КК України силу ч.4 ст.70 КК України до 3 років 10 місяців позбавлення волі. 19.06.2017 звільнений з ВК №82 умовно достроково на невідбутий строк 1 рік 2 місяці 23 дні;

-08.12.2014 Селидівським міськрайонним судом Донецької області за ч.3 ст.185 КК України в силу ч.4 ст.70 КК України до 3 років 10 місяців позбавлення волі, 19.06.2017 звільнений умовно-достроково на невідбутий строку 1 рік 2 місяці 23 дні;

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

в с т а н о в и в:

12 лютого 2018 року, приблизно о 05.00 годині, точного часу в ході досудового розслідування встановити не виявилося можливим, ОСОБА_4 , проходив вздовж гаражного масиву, який розташований біля будинка № 28, за адресою: Донецька область, м. Українськ, вул. Б. Хмельницького (колишня Октябрьська), де побачив пошкодження однієї зі стінок гаражу, який належить ОСОБА_5 . В цей час, у ОСОБА_4 раптово виник злочинний умисел, направлений на незаконне проникнення до приміщення власника гаражу.

Реалізуючи вказаний умисел, ОСОБА_4 підійшов до гаражу, та впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони невідомі оточуючим, проник через вже пошкоджену стінку гаражу, та через нетривалий час вказане місце залишив.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив незаконне проникнення до іншого володіння особи -потерпілої ОСОБА_5 .

Органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що 08.12.2014 році був засуджений Селидівським міським судом за ст. 185 ч. 3, 70 ч. 4 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 10 місяців, звільнився 19.06.2017 року умовно достроково, (невідбутий строк 1 рік 2 місяця 23 дні), на шлях виправлення не став, та знову вчинив умисний корисливий злочин в період невідбутої частини покарання при наступних обставинах:

12 лютого 2018 року, приблизно о 05.00 годині, точного часу в ході досудового розслідування встановити не виявилося можливим, ОСОБА_4 , проходив вздовж гаражного масиву, який розташований біля будинка № 28, за адресою: Донецька область, м. Українськ, вул. Б. Хмельницького (колишня Октябрьська), де побачив пошкодження однієї зі стінок гаражу, який належить ОСОБА_5 . В цей час, у ОСОБА_4 раптово виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадання чужого майна, поєднане з проникненням у інше приміщення.

Реалізуючи вказаний умисел, ОСОБА_4 підійшов до гаражу та впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони невідомі оточуючим, проник через вже пошкоджену стінку гаражу, звідки, через отвір таємно, умисно, повторно, викрав три металеві конструкції схожих на дробини, які виготовлені з чорного металу загальною вагою 60 кг., вартість яких згідно висновку експерту № 2/20-222 року від 14.03.2018 року за цінами ринку брухту чорних металів становить 448 гривень 20 копійок, що належать ОСОБА_5 та місце вчинення злочину залишив, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

В результаті злочинних дій ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_5 заподіяна матеріальна шкода на загальну суму 448 гривень 20 копійок.

Вказані умисні дії ОСОБА_4 органи досудового розслідування кваліфікували за ч.3 ст.185 КК України за кваліфікуючими ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення, вчинене повторно.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, у вчиненому щиросердно розкаявся, підтвердив факти і обставини вчинення правопорушення, викладені в обвинувальному акті, не заперечував визнати недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин які ніким не оспорюються, пояснив, що 12 лютого 2018 року він проходив вздовж гаражного масиву, де побачив пошкодження однієї зі стінок гаражу, який належить його однокласниці ОСОБА_5 . Він проник до гаржу через вже пошкоджену стінку, звідки, через отвір викрав три металеві конструкції, схожі на дробини з чорного металу. Після цього місце вчинення злочину залишив, здав викрадене в пункт прийому металобрухту.

Враховуючи те, що обвинувачений визнав свою вину в повному обсязі, а також те, що ним не оскаржуються фактичні обставини кримінального провадження, які зазначені в обвинувальному акті, обвинувачений вірно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів по кримінальному провадженню, у суду відсутні сумніви в добровільності та істинності позиції обвинуваченого, тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд обмежив дослідження доказів по кримінальному провадженню, обмежившись допитом обвинуваченого, вивченням його особистості, та визнав недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин які ніким не оскаржуються.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 162 КК України, а саме незаконне проникнення до іншого володіння особи.

Як вбачається із обвинувального акту, та встановлено в судовому засіданні, кваліфікуючою ознакою вчиненого кримінального правопорушення за ч.3 ст. 185 КК України є повторність та проникнення до іншого приміщення.

Згідно із абз.1, 2 п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» від 6 листопада 2009 року № 10 сформульовано таке правило кваліфікації: крадіжка, грабіж або розбій, поєднані з незаконним проникненням до житла, іншого приміщення чи сховища, кваліфікуються відповідно за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 187 КК України. Додатково за ст. 162 КК такі дії кваліфікувати не потрібно. Якщо незаконне проникнення до житла, іншого приміщення чи сховища поєднане зі вчиненням крадіжки, кримінальну відповідальність за яку з огляду на вартість викраденого законом не передбачено, вчинене належить кваліфікувати за ст. 162 КК України.

09.08.2024 набрав чинності Закон України №3886-IX від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», згідно з яким були внесені зміни до ст.51 КпАП України, якими посилена відповідальність за вчинення дрібного викрадення чужого майна.

Так, згідно нової редакції ст.51 КпАП України, відповідальність за ч.1 ст.51 КпАП України настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що складає 757 грн. Відповідальність за ч.2 ст.51 КпАП України настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає від 757 грн. до 3028 грн.

Таким чином, з 09.08.2024 таємне викрадення чужого майна (крадіжка) стає кримінально караним діянням, якщо вартість викраденого майна на момент вчинення правопорушення становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що у 2024 році становить 3028 грн.

Оскільки згідно обвинувального акту вартість викраденого майна на час вчинення діяння не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що станом на 12.02.2018 становило 1762 грн., до цього діяння має застосовуватися ст. 5 КК України щодо зворотної дії закону про кримінальну відповідальність у часі, та дії ОСОБА_4 необхідно кваліфікувати за відповідними частинами Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Частиною 3 ст.337 КПК України встановлено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачено основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі (ч.1 ст.12 КК).

З огляду на зміст ч.1 ст.162 КК України, дії, кваліфіковані за цією нормою, на відміну від кваліфікованих за ч.3 ст.185 КК України, є кримінальним проступком, а тому їх перекваліфікація покращує становище обвинуваченого.

Аналогічний висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 жовтня 2024 року у справі № 278/1566/21.

Об`єктивна сторона ст.162 КК України полягає, зокрема, в незаконному проникненні до житла чи іншого володіння особи.

Під незаконним проникненням до житла чи іншого володіння особи, потрібно розуміти будь-яке вторгнення, здійснене всупереч волі законного володільця, за відсутності визначених законом підстав чи з порушенням у встановленому законом порядку.

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_4 визнав фактичні обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення і не заперечував факту незаконного проникнення в інше приміщення, він усвідомлював, що інше приміщення, до якого він проник, перебуває у користуванні інших осіб.

Оскільки вказані крадіжки є дрібними, тому не утворюють склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 КК України, однак ОСОБА_4 вчинив незаконне проникнення до іншого володіння особи, тому, враховуючи положення ч.3 ст.337 КПК України, суд вважає за необхідне перекваліфікувати його дії з ч.3 ст.185 на ч. 1 ст.162 КК України.

Аналогічна позиція викладена в постанові колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 21.08.2024 року (справа №127/26638/23).

Відповідно до положень ч.2 ст.12 КК України в редакції Закону України № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року, кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Санкцією ч.1 ст.162 КК України передбачено максимальне покарання у виді обмеженням волі на строк до трьох років.

Таким чином, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.162 КК України, є кримінальним проступком.

Як слідує з п.2) ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло: три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі.

Відповідно до ч.1,2,5 ст. 74 КК України з вільнення засудженого від покарання може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом.

Особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, початком перебігу строку давності є день, коли злочин було вчинений, тобто, згідно обвинувального акту це 12 лютого 2018 року.

Підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України є лише таке закінчення відповідного строку давності, який сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо особи, яка вчинила злочин певної тяжкості.

Таким чином, строк давності спливає і під час досудового розслідування, і під час судового провадження, і після проголошення обвинувального вироку суду. Будь - які процесуальні дії протягом цих строків не припиняють їх перебіг. Якщо строк давності сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду, то особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження щодо цієї особи.

З огляду на наведене, на час судового розгляду даного кримінального провадження сплило більше 3-х років, тобто закінчився трирічний строк давності, передбачений п.2 ч.1 ст.49 КК України.

Згідно з ч.2 ст.49 КК України перебіг строків давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років.

Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Судом встановлено, що у даному кримінальному провадженні перебіг строку давності не зупинявся та не переривався, ОСОБА_4 не ухилявся від суду, прибув з окупованої території до Дніпропетровської області.

Суд враховує тяжкість кримінального правопорушення, дані про особу ОСОБА_4 , який на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, раніше судимий, за місцем проживання характеризується задовільно, а також враховуючи, що кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_4 , є кримінальним проступком, та з моменту його скоєння минуло більше трьох років, суд приходить до переконання, що його слід звільнити від покарання, призначеного за ч.1 ст. 162 КК України, у виді обмеження волі.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні не обирався.

Підстави для стягнення з ОСОБА_4 витрат на проведення судово-товарознавчих експертизи у розмірі 286 грн. 00 коп. відсутні, вказані витрати слід віднести на рахунок держави.

Питання про речові докази слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 373, 374, 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 162 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки.

Звільнити ОСОБА_4 від покарання за ч.1 ст.162 КК України відповідно до ч.5 ст. 74, п.2 ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Процесуальні витрати на проведення судово-товарознавчої експертизи у розмірі 286 грн. 00 коп. віднести на рахунок держави.

Речові докази: три металеві конструкції схожі на дробини, які виготовлені з чорного металу загальною вагою 60 кг, передані на зберігання потерпілій ОСОБА_5 - вважати повернутими останньому.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, якщо не буде оскаржений.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення, однак відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Копія вироку підлягає негайному врученню обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку звернувшись до суду із відповідною заявою.

Суддя ОСОБА_1