Ухвала

іменем України

08 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 757/57610/24-к

провадження № 51-1252 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 , на ухвалу Київського апеляційного суду від 13 січня 2025 року,

встановила:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 06 грудня 2024 року задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_6 за погодженням з прокурором першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у сфері протидії організованій злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 в рамках кримінального провадження № 0001171, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 17 липня 2023 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 190 (у редакції Закону України, що діяв до 13 липня 2023 року), ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209 КК України, про надання дозволу на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1, що на праві власності належить ТОВ «ПАУЕР ПЛЕЙС» () та тимчасово перебував у користуванні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою відшукання та вилучення речей і документів, які мають доказове значення в даному кримінальному провадженні, а саме: ноутбуку Apple моделі А2337 серійного номеру C02HR1JUQ6MO, коробки від мобільного телефону Iphone 15 ІМЕІ: НОМЕР_1 , банківських карток «ПриватБанку» за № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , паперового конверту від стартового пакету Київстар в середині з сім-холдером, на якому зазначено мобільний номер телефону НОМЕР_5 , мобільного модема Huawei, Imеі: НОМЕР_6 , ключів від автомобіля «Ауді», свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_7 , коштів в сумі 3 400 доларів США, двох мобільних телефонів чорного кольору марки Iphone, мобільного телефону марки Iphone рожевого кольору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_4 оскаржив його в апеляційному порядку.

Суддя Київського апеляційного суду ухвалою від 13 січня 2025 року на підставі ч. 4 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) відмовила у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 06 грудня 2024 року, мотивуючи своє рішення тим, що апеляційну скаргу було подано на рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 13 січня 2025 року та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що ухвала слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 06 грудня 2024 року є незаконною та не передбачена кримінальними процесуальними нормами, а тому порушує права скаржника.

Зокрема, на думку захисника, слідчим суддею під час винесення ухвали про надання дозволу на проведення обшуку, після його проведення, з метою відшукування та вилучення речей і документів, фактично прийнято рішення про обмеження прав власності на майно, тобто про його арешт, що свідчить про вихід слідчого судді за межі його повноважень під час ухвалення відповідного рішення, що надає права на оскарження такої ухвали.

Одночасно захисник посилається на те, що законність ухвали слідчого судді не може бути перевірена судом першої інстанції під час підготовчого провадження, і така перевірка, на його думку, не є ефективним засобом захисту від можливого порушення ст. 8 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки підготовче судове засідання, в разі повідомлення про підозру та направлення обвинувального акту до суду, може відбутися запізно, щоб бути здатним усунути порушення, у зв`язку з чим адвокат вважає, що ефективним засобом правового захисту є саме апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.

Щодо права на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 06 грудня 2024 року, то захисник посилається на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 12 жовтня 2017 року (справа № 757/49263/15), а також аналогічні позиції, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року (справа № 237/1459/17 та № 243/6674/17-к).

Водночас зазначає, що ухвала суду апеляційної інстанції не містить жодного з наведених в апеляційній скарзі аргументів.

Перевіривши касаційну скаргу та надані до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 424 КПК ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Заперечення проти інших ухвал можуть бути включені до касаційної скарги на судове рішення, ухвалене за наслідками апеляційного провадження.

Тобто, у даному випадку, предметом перегляду суду касаційної інстанції може бути лише ухвала суду апеляційної інстанції, якою відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 , як така, що може перешкоджати подальшому кримінальному провадженню.

З урахуванням зазначеного, вищевказані доводи касаційної скарги про незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 06 грудня 2024 року не можуть бути предметом касаційного розгляду та не підлягають перевірці у касаційному порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Положеннями ст. 24 КПК встановлено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, а також на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується його прав, свобод, законних інтересів, судом вищого рівня в порядку, передбаченому КПК.

Згідно з положеннями ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

В офіційному тлумаченні ч. 2 ст. 55 Конституції України, викладеному в рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України).

Оскарження ухвал слідчого судді під час досудового розслідування регламентовано § 2 глави 26 КПК.

Відповідно до положень п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому КПК, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Як убачається зі змісту ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 06 грудня 2024 року, яка міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень (єдиний унікальний номер судової справи 757/57610/24-к), клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_6 про проведення обшуку під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001171 від 17 липня 2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 190 (в редакції Закону України, що діяв до 13 липня 2023 року), ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209 КК, задоволено, надано дозвіл старшому слідчому в особливо важливих справах Головного слідчого управління НПУ ОСОБА_8 та іншим слідчим слідчої групи у кримінальному провадженні № 0001171 від 17 липня 2023 року на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1, що на праві власності належить ТОВ «ПАУЕР ПЛЕЙС» () та тимчасово перебував у користуванні ОСОБА_5 .

Відтак, вказана ухвала постановлена у порядку, передбаченому нормами КПК.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_4 звернувся до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою.

Положеннями ч. 3 ст. 392 КПК визначено, що в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.

Положеннями КПК визначено вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування.

Проте, постановлена у цьому провадженні ухвала слідчого судді, якою задоволено клопотання слідчого та надано дозвіл на проведення обшуку, не входить до визначеного у КПК переліку ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 309 КПК скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Встановлення законодавцем обмеження права на апеляційне оскарження рішень слідчих суддів має на меті забезпечення розумного балансу між ефективністю досудового розслідування і здійсненням дієвого судового контролю щодо дотримання прав і законних інтересів осіб.

Така законодавча позиція узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду, такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 96 Рішення у справі «Кромбах проти Франції» від 13 лютого 2001 року).

Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу.

Суддя Київського апеляційного суду, перевіряючи апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 на відповідність вимогам ч. 4 ст. 399 КПК, дійшла обґрунтованого висновку про те, що зазначена ухвала слідчого судді не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, у зв`язку з чим постановила ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження, з зазначенням мотивів, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався, з чим погоджується і колегія суддів Верховного Суду.

Водночас, посилання захисника на правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року в справі № 237/1459/17, на переконання колегії суддів, є безпідставними виходячи з наступного.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року в справі № 237/1459/17 суд апеляційної інстанції під час вирішення питання про відкриття провадження за апеляційною скаргою на рішення слідчого судді, яке не передбачено нормами процесуального закону, повинен керуватися приписами ч. 6 ст. 9 КПК щодо застосування загальних засад кримінального провадження, визначених ч. 1 ст. 7 КПК, до яких, зокрема, віднесено забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності (п. 17 ч. 1 ст. 7, ст. 24 КПК), та здійснювати судовий розгляд вказаної апеляційної скарги на загальних засадах.

Разом з тим питання розгляду клопотання про проведення обшуку регулюється статтями 233, 234 КПК, тобто передбачене нормами процесуального закону.

За таких обставин колегія суддів вважає, що правові висновки, викладені у вищевказаній постанові Великої Палати Верховного Суду, у даному конкретному випадку не підлягають застосуванню, оскільки оскаржувана ухвала слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку була постановлена в порядку, передбаченому статтями 233, 234 КПК, а зазначене рішення Суду, на яке у своїй касаційній скарзі посилається захисник, вказує на необхідність відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою на рішення слідчого судді, яке не передбачено нормами КПК.

Одночасно Суд вважає, що посилання захисника на постанову Верховного Суду України від 12 жовтня 2017 року в справі № 757/49263/15-к, постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року в справі № 243/6674/17-к, як на додатковий аргумент щодо права на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, є недоречними, оскільки вказані рішення були ухвалені судом касаційної інстанції з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, які суттєво відрізняються від обставин у даному кримінальному провадженні.

Зокрема, зазначені судові рішення Суду також стосуються того випадку, коли в апеляційному порядку оскаржувалось рішення слідчого судді, яке не передбачене нормами кримінального процесуального закону.

Отже, доводи касаційної скарги про те, що слідчий суддя постановив рішення, не передбачене кримінальним процесуальним законом, та вийшов за межі свої повноважень, є безпідставними.

Водночас розгляд апеляційної скарги по суті здійснюється судом апеляційної інстанції лише після встановлення обґрунтованих підстав для відкриття апеляційного провадження з огляду на положення, передбачені статтями 392-399 КПК.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 06 грудня 2024 року, діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

З огляду на вищезазначене, інші доводи касаційної скарги не спростовують законність, обґрунтованість та вмотивованість рішення суду апеляційної інстанції.

Таким чином, за результатом перевірки доводів захисника ОСОБА_4 щодо оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 13 січня 2025 року колегія суддів не встановила підстав, які б свідчили про необхідність задоволення касаційної скарги захисника.

Така позиція колегії суддів узгоджується з судовою практикою Верховного Суду, яка знайшла своє відображення в ухвалах від 15 січня 2018 року в справі № 750/4110/17 (провадження № 51- 843 ск 18), від 23 січня 2018 року (провадження № 51-1487 ск 18), від 14 лютого 2020 року в справі № 295/17116/19 (провадження 51-780 ск 20), від 29 березня 2021 року (провадження № 51-1533 ск 21), від 1 серпня 2022 року в справі № 187/966/20 (провадження № 51-4417 ск 21), від 19 квітня 2023 року в справі № 752/2323/23 (провадження № 51-2272 ск 23).

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів

постановила:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 , на ухвалу Київського апеляційного суду від 13 січня 2025 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3