Справа №454/3835/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" квітня 2025 р. місто Сокаль

Сокальський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Сокалі кримінальну справу про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого відносно якого 26.09.2024р. скеровано кримінальне провадження №0000717 до Червоноградського міського суду за ч.4 ст. 186 КК України

у вчиненні кримінального правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_5 21.08.2024р. у період часу 22.53-22.54 год., діючи в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента

від 24.02.2022 №64/2022р.»Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 № 2102-ІХ (з подальшими змінами та доповненнями) діючи повторно, маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер вчинюваних ним дій, передбачаючи шкідливі наслідки і свідомо бажаючи їх настання, з корисливих мотив, використовуючи раніше викрадену банківську картку банку ПАТ КБ «ПриватБанк» з номером рахунку НОМЕР_1 , належної потерпілому ОСОБА_6 , шляхом зняття в банкоматі «ПриватБанку», який розташований за адресою: Львівська область, Червоноградський район, місто Сокаль, вулиця Шептицького, будинок, 93, таємно, викрав з банківського рахунку НОМЕР_1 грошові кошти в загальній сумі 16 000 гривень готівкою, після чого розпорядився викраденими грошовими коштами на власний розсуд.

Окрім цього встановлено, що 21.08.2024 у період часу з 23 години 06 хвилин по 23 годину 07 хвилини, ОСОБА_5 , діючи в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від

24.02.2022 № 64/2022 «Про введення военного стану в Україні» та затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення военного стану в Україні» від 24.02.2022

№64/2022 IX (з подальшими змінами та доповненнями), діючи повторно, маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер вчинюваних ним дій,

передбачаючи шкідливі наслідки і свідомо бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, використовуючи раніше викрадену банківську картку

банку ПАТ КБ «ПриватБанк» з номером рахунку

НОМЕР_1 , належної потерпілому ОСОБА_6 , шляхом зняття в банкоматі АТ «Кредобанк», який розташований за адресою: Львівська область Червоноградський район, місто Сокаль, вулиця Героїв УПА буд.64 таємно викрав грошові кошти з

банківського рахунку НОМЕР_1 в загальній сумі 10 000 гривень готівкою, після чого розпорядився викраденими грошовими коштами на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_5 , обґрунтовано обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно та в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст.185 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненому правопорушенні визнав повністю, пояснив, що дійсно 21.08.2024р. в нічний час доби знімав кошти з викраденої банківської карти, що належить ОСОБА_6 спочатку 16 000грн., а потім 10 000год. Які витратив на власні потреби. Цивільний позов визнає повністю. У скоєному щиро кається, просить суворо не карати.

Враховуючи те, що обвинувавчений та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі.

Учасникам розгляду справи розяснено, що вони позбавлені права оспорювати обставини, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним згідно положень ч.3 ст349 КПК України.

Оцінивши всі докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що обвинувачений ОСОБА_5 винний у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.185 КК України, оскільки він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно та в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст.185 КК України.

Обставиною, що пом"якшує покарання обвинуваченого суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Обираючи обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчинених правопорушень, особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який раніше судимий, посередньо характеризується за місцем проживання, не працює, не відшкодував заподіяну шкоду, інші обставини справи, суд приходить до висновку про застосування до нього покарання у виді позбавлення волі.

Що стосується цивільного позову потерпілого ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди суд вважає його таким, що вимоги підлягають задоволенню повністю виходячи з наступного.

Потерпілий звернувся до суду з позовною заявою до обвинуваченого про стягнення 26 000 грн. матеріальної шкоди та 10 000 грн. моральної шкоди; Згідно з положеннями ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого.

Матеріальна шкода підтверджується в повному обсязі матеріалами справи.

Отже позовні вимоги потерпілого про стягнення з обвинуваченого 26 000 грн. матеріальної шкоди підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про обґрунтованість заявлених вимог щодо розміру моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Відповідно ст. 1177 ЦК, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. При цьому потерпіла особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення; при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 1, 3 ст. 23 ЦК).

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб; може полягати, зокрема у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ (смерті).

У постанові від 5 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 Об`єднана палата КЦС зазначила, що зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Також у цій постанові ОП КЦС зазначила, що відбувається такий розподіл тягаря доказування: а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц дійшла висновку, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

При вирішені позовів про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачам моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Виходячи з положень ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї.

Згідно ч.3 зазначеної статті моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Позовні вимоги потерпілого про стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню в повному обсязі, так як обвинувачений визнав позов в повному обсязі, в свою чергу потерпілий зазнав неповоротних змін у своєму укладі житті, що вплинуло на стан здоров`я і самопочуття та глибину фізичних і моральних страждань, їх тривалість, а тому суд доходить до переконання, що 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди буде відповідати принципу розумності.

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винним

по ст. 185 ч.4 КК України та призначити покарання у виді 5(п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднати не відбуту частину покарання, призначеного в порядку ч.4 ст.70 КК України та остаточно визначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком 7 (сім)років 3(три) місяці.

Строк відбуття покарання рахувати з часу набрання вироком законної сили.

Зарахувати в строк відбуття покарання строк перебування під вартою в період 18.01.2024р.- 02.02.2024р. включно з 21 серпня 2024р. до часу вступу вирокуЧервоноградського міського суду від 17.10.2024р. в законну силу.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5 задоволити повністю.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 майнову шкоду у сумі 26 000 (двадцять шість тисяч) грн. та 10 000 (десять тисяч) моральної шкоди.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Сокальський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий:ОСОБА_1