У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.12.2024 Справа №607/27049/24 Провадження №1-кс/607/7327/2024

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_3 від 17.12.2024, погоджене прокурором Тернопільської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_4 в кримінальному провадженні №0000014 від 12.03.2024 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням застави відносно підозрюваного:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кульчіївці Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, громадянина України, із вищою освітою, командира військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «полковник», зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , одруженого, раніше не судимого,

-- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України,

-- за участю: прокурора ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_3 , за погодженням прокурора Тернопільської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_4 в кримінальному провадженні №0000014 від 12.03.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 364 КК України, звернулася із клопотанням, в якому просить застосувати підозрюваному ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням застави в розмірі 300 прожитковим мінімумів доходів для працездатних осіб, що становить 908 400 грн. та покладення відповідних обов`язків при її сплаті, яке мотивується наступним.

Відповідно до Указу Президента України, який затверджений Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, на території України у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, відповідно до пункту 20 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05:30 год. 24.02.2022 строком на 30 діб, який надалі неодноразово продовжувався та діяв на час вчинення вищевказаного кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 28 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази, а також в забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Статтями 29, 31 Статуту також передбачено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців.

Відповідно до положень ст. 58 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів.

Командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів.

Відповідно до положень ст. 59 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України командир (начальник) зобов`язаний: завжди мати точні відомості про особовий склад, озброєння, боєприпаси, бойову та іншу техніку, пальне, матеріальні засоби (кошти), що є у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) за штатом, списком і в наявності; встановлювати у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) такий внутрішній порядок, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України; показувати приклад дисциплінованості, неухильного виконання вимог законодавства, наказів і розпоряджень командирів (начальників); бути ввічливим і справедливим у ставленні до підлеглих, не принижувати їх честі і гідності; організовувати своєчасну видачу всіх видів забезпечення та перевіряти його повноту; вживати заходів для відшкодування матеріальних збитків, заподіяних військовій частині, кораблю (підрозділу).

В силу ст. 18 КК України та примітки №1 до ст. 364 КК України, командир військової частини НОМЕР_1 полковник ОСОБА_5 обіймає посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій та виконує такі функції.

Досудовим розслідуванням встановлено, що приблизно в вересні, жовтні 2023 року, точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, однак не пізніше 07.10.2023, у полковника ОСОБА_5 виник злочинний умисел, спрямований на одержання для себе неправомірної вигоди, зловживаючи своїм службовим становищем, всупереч інтересам служби, а саме шляхом виконання військовослужбовцями ввіреної йому військової частини НОМЕР_1 будівельних робіт за місцем фактичного проживання ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 ). З метою реалізації свого злочинного умислу, командир військової частини НОМЕР_1 полковник ОСОБА_5 , діючи умисно з корисливих мотивів, запропонував військовослужбовцям тієї ж військової частини, а саме старшому водієві 1 автомобільного відділення 2 автомобільного вводу роти матеріально-технічного забезпечення ОСОБА_7 , головному сержанту ремонтної роти ОСОБА_8 , командиру ремонтного відділення бронетанкової техніки ремонтного взводу спеціальних робіт ремонтної роти ОСОБА_9 та водію-акумуляторнику майстерні ремонту та зарядки акумуляторних батарей ремонтного взводу спеціальних робіт ремонтної роти ОСОБА_10 здійснювати будівельні роботи за адресою АДРЕСА_1 , які полягали у будівництві житлового будинку, при цьому, за виконання яких пообіцяв останнім нарахування та виплату грошового забезпечення та додаткової винагороди за безпосередню участь в бойових діях, а також те, що їх не буде залучено до безпосередньої участі у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в зоні бойових дій. На вказану пропозицію військовослужбовці погодились. Надалі полковник ОСОБА_5 умисно, зловживаючи своїм службовим становищем надав начальнику логістики заступнику командира військової частини підполковнику ОСОБА_11 , який станом на 07.10.2023 тимчасово виконував обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 , усний наказ про включення військовослужбовців ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до наказу №49 від 07.10.2023, відповідно до бойового розпорядження командувача угруповання сил і засобів підтримки ЗСУ №343/4539дск від 18.09.2023, щодо вибуття військовослужбовців в оперативне підпорядкування командувача морської піхоти ВМС ЗСУ, АДРЕСА_2 з 07.10.2023 з метою виконання бойових завдань з відсічі і стримування збройної агресії російської федерації. Однак, в період з 07.10.2023 по 17.12.2023, виконуючи усний наказ командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_5 військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не вибули у відрядження до УМП «Катран», а фактично перебували за місцями свого безпосереднього проживання, в результаті чого, військовослужбовцям на підставі наказів (Про виплату додаткових винагород» від 24.04.2024 №96 та від 24.04.2024 №96 безпідставно нараховано та виплачено у якості грошового забезпечення та додаткової винагороди за безпосередню участь в бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій (проведення заходів), передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168, на загальну суму 489 302,79 грн.

В подальшому, командир військової частини НОМЕР_1 полковник ОСОБА_5 , зловживаючи своїм службовим становищем, всупереч інтересам служби, з метою одержання неправомірної вигоди для себе в січні 2024 року, однак точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, залучив ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до будівництва житлового будинку на території домоволодіння, за адресою АДРЕСА_1 , яке на праві приватної власності належить ОСОБА_12 . Так, в період з січня по серпень 2024 року, однак точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 перебували поза межами військової частини НОМЕР_1 , що за адресою АДРЕСА_3 та за усним наказом командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_5 проводили будівельні роботи за місцем його фактичного проживання та реєстрації, а саме за адресою АДРЕСА_1 . За вказаний період військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 нараховано та виплачено грошове забезпечення в загальному близько 480 000 грн.

Таким чином, внаслідок злочинних дій командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_5 державі в особі військової частини НОМЕР_1 заподіяно шкоду на суму близько 969 302,79 грн., що відповідно до примітки 4 ст. 364 КК України є тяжкими наслідками.

17 грудня 2024 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України зловживання службовим становищем, а саме умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для себе та іншої фізичної особи, використання службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки державним інтересам.

У клопотанні зазначено, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджуються зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом обшуку в адміністративній будівлі в/ч НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_3 від 10.10.2024; протоколом обшуку в будинку та допоміжних будівлях, за адресою: АДРЕСА_1 від 10.10.2024; протоколом за результатами зняття інформації з електронних комунікаційних мереж мобільного зв`язку від 17.06.2024; протоколом за результатами зняття інформації з електронних комунікаційних мереж мобільного зв`язку від 22.08.2024; протоколом огляду мобільного телефону від 15.10.2024; висновком експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи; повідомленням про підозру ОСОБА_5 від 17.12.2024; відомостями розподілу витрат до ВЧ № НОМЕР_2 ; витягами із Наказів тимчасово виконуючого обов`язків командира військової частини НОМЕР_1 від 07.10.2023 №49 про вибування у відрядження солдатів у м. Первомайськ та від 17.12.2023 №122 про допуск до виконання службових обов`язків солдатами, іншими матеріали досудового розслідування в їх сукупності, які ще не розсекреченні.

Старший слідчий у клопотанні зазначає і підтримується в судовому засіданні прокурором, що відповідно до ст. 177 КПК України підставою для застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, яке є тяжким злочином, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до шести років.

Метою застосування щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбачених ст. 177 КПК України, а саме переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинений злочин, зважаючи на санкцію інкримінованої статті; незаконно впливати на свідків, які йому відомі та перебувають в його підпорядкуванні для зміни показань або ж відмови у наданні показів відносно нього; перешкоджати кримінальному провадженню іншими чином та вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, а також враховуючи те, що органом досудового розслідування проведено лише ряд першочергових слідчих дій, підозрюваний може сховати, спотворити чи знищити докази, які будуть мати значення для кримінального провадження.

Вищевикладене свідчить про неможливість запобігання наявним ризикам, які передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, забезпечення належного виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та його належну поведінку і уникнення наявних ризиків в кримінальному провадженні, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою із визначенням застави саме в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, враховуючи ті обставини, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину, який спричинив тяжкі наслідки державним інтересам, його майновий стан та відповідно і обставини, при яких таке кримінальне правопорушення було вчинене.

Під час розгляду клопотання захисник та підозрюваний заперечили викладені в клопотанні обставини та його вимоги, просять відмовити у його задоволенні, посилаючись на його незаконність і не обґрунтованість з мотивів, які надані ними в судовому засіданні. Так, сторона захисту зазначає, що до клопотання не долучено і органом досудового розслідування не здобуто доказів причетності ОСОБА_5 до інкримінованих у повідомленні про підозру дій, а долучені слідчим до клопотання докази є неналежними і недопустимими і при тому, що показань самим солдатів, які нібито виконували ремонті роботи на будинку ОСОБА_5 не допитано. Крім цього захисник зазначає, що ризики, які зазначені слідчим у клопотанні не підтверджені, а враховуючи виключно позитивні характеризуючи дані ОСОБА_5 і в разі наявності таких, за висновками слідчого судді, їх можливо забезпечити іншим, більш м`яким із запобіжних заходів.

Слідчий суддя, перевіривши надані матеріали клопотання, дослідивши докази по даних матеріалах, заслухавши думку прокурора, який підтримав клопотання, з наведених у ньому підстав, підозрюваного та захисника, які заперечили відносно клопотання, приходить до висновку, що клопотання старшого слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 із визначенням застави необхідно задовольнити частково, відмовивши при цьому у задоволенні клопотання сторони захисту, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зокрема, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, у тому числі наявність в нього родини утриманців; наявність постійного місця проживання у підозрюваного; наявність судимостей; репутацію підозрюваного та майновий стан; вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення.

Частина 2 статті 177 цього Кодексу передбачає, що підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженню; перешкоджати кримінальному провадженню іншими чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється обвинувачується.

Відповідно до практики Європейського суду «розумна підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 параграф 1 (с) Конвенції, передбачає «наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин». Існування «обґрунтованої підозри» розглядається як необхідна, а при первісному обранні навіть іноді неодмінна і достатня підстава для арешту.

Таким чином, під достатніми доказами відносно акту повідомлення особи про підозру слід розуміти достовірні відомості, зібрані, перевірені і оцінені слідчим, прокурором у встановленому законом порядку, які в своїй сукупності приводять до єдиного висновку на даний момент розслідування про те, що конкретна особа вчинила кримінальне правопорушення, яке передбачене КК України, і не підлягає звільненню від відповідальності за нього. При цьому, повідомлення особи про підозру, повинно базуватися не на простій сукупності доказів, а на їх системі. Якщо немає системи доказів, а є лише окремі докази винуватості, що не узгоджуються з іншими, значить не можна приймати рішення про повідомлення особи про підозру.

Обґрунтованість повідомлення про підозру означає, що кожне положення, сформульоване в ній, ґрунтується на зібраних доказах.

Так, ОСОБА_5 на даному етапі здійснення досудового розслідування обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до шести років. При цьому, підозра у вчиненні ОСОБА_5 вказаного кримінального правопорушення підтверджується оголошеними та дослідженими у судовому засіданні доказами в їх сукупності, які долучені старшим слідчим до клопотання.

Вказані докази в даному випадку є достатніми при вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу, виходячи із системного аналізу зібраних доказів.

Посилання в судовому засіданні захисника на необґрунтованість підозри, відсутність доказів, які б вказували про причетність ОСОБА_5 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення із викладеними у повідомленні про підозру обставинами, спростованні матеріалами клопотання, наданими і дослідженими в судовому засіданні обґрунтуваннями прокурора щодо їх зібрання та допустимості згідно вимог КПК України.

При цьому необхідно відзначити, що на даній стадії досудового розслідування слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього заходу забезпечення кримінального провадження, одним із яких є запобіжний захід, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Водночас, вивченням особи ОСОБА_5 встановлено, що він має постійне місце проживання та реєстрації, одружений, є командиром військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «полковник», хоча станом на дату розгляду клопотання відсторонений від займаної посади, на обліках в лікаря психіатра чи нарколога не перебуває, має позитивну характеристику по місцю роботи, проживання та представлений до різного роду нагород, заохочень, грамот та вручення подяк у зв`язку із виконанням покладених на нього службових обов`язків, раніше не судимий, що свідчить про стійкі його соціальні зв`язки.

Зважаючи на викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що органом досудового розслідування підтверджено у клопотанні та відповідно і доведено в судовому засіданні прокурором наявність ризиків, передбаченого ст. 177 КПК України, для запобігання яких старший слідчий звернувся із клопотанням про застосування запобіжного заходу, а саме, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення можливість незаконно впливати на свідків, які йому відомі та перебувають в його підпорядкуванні для зміни показань або ж відмови від надання показань в його користь, що станом на дату розгляду клопотання підтверджено із наданої прокурором інформації з приводу відмови свідками надавати показання у кримінальному провадженні, вчинення іншого кримінального правопорушення, ухилення ОСОБА_5 від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, зокрема знищенням, сховом інших речей, документів, які можуть бути використанні в якості доказів у кримінальному провадженні.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Летель проти Франції» від 26.06.1991р. зазначив, що «особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення, як виняткову міру запобіжного заходу протягом певного часу». Тобто, із зазначеного рішення Європейського суду вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи із самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване.

Так, ОСОБА_5 , перебуваючи на посаді командира військової частини, підозрюється у вчиненні тяжкого, умисного, корупційного кримінального правопорушення із використанням свого службового становища.

ОСОБА_5 , як командир військової частини, є представником держави, на якого законодавством України, Статутом ЗСУ та складеною присягою покладені обов`язки, за якими він особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу, за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів. ОСОБА_5 зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України, не вчиняти дії, які компрометують діяльність Збройних Сил України, не підривають їхнього авторитету в суспільстві. Вчинення ОСОБА_5 протиправних дій, які викладені у повідомленні про підозру, мали місце саме в період дії воєнного стану на території України, що в сукупності становило загрозу для охоронюваних законом суспільних і державних інтересів в цілому.

А тому, вищевказані обставини дають підстави вважати, що з урахуванням особи ОСОБА_5 та його поведінки, незважаючи при цьому на його позитивні характеризуючі дані, при встановлених обставин вчинення кримінального правопорушення, застосуванням іншого, більш м`якого із запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не забезпечить уникнення виникнення вищевказаних ризиків.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в даному випадку відповідає обставинам вчиненого кримінального правопорушення і на даному етапі досудового розслідування такий захід забезпечення кримінального провадження виправдовує таке втручання у право підозрюваного на особисту свободу та недоторканість.

Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Розмір застави визначається у таких межах, зокрема, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При обставинах, які встановленні під час розгляду клопотання щодо обставин вчинення кримінального правопорушення та його наслідків, які носять особливо суспільно-небезпечний характер та наслідки для суспільства і держави, наявності обґрунтованих ризиків, майнового стану підозрюваного, вважаю, що розмір застави у визначених межах щодо тяжкого злочину не здатна забезпечити виконання ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків та уникнення ризиків, слідчий суддя прийшов до висновку і керуючись наданим ч. 5 ст. 182 КПК України правом, що в даному випадку необхідно вийти за законодавчо встановлений максимальний розмір застави у даному кримінальному правопорушенні і визначити розмір застави, який достатньою мірою гарантуватиме виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, уникнення встановлених ризиків, та не буде завідомо непомірним для підозрюваного.

Крім цього, застосовуючи запобіжний захід у вигляді застави, вважаю за необхідне покласти на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 193, 194, 196, 205, 309, 376 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання сторони захисту про застосування запобіжного заходу, не пов`язаного із обмеженням чи позбавленням волі відмовити.

Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_3 від 17.12.2024, погоджене прокурором Тернопільської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_4 в кримінальному провадженні №0000014 від 12.03.2024 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням застави відносно підозрюваного ОСОБА_5 задовольнити частково.

Застосувати підозрюваному ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою, взявши ОСОБА_5 під варту із зали суду.

Датою закінчення строку дії ухвали вважати 23 год. 59 хв. 13 лютого 2025 року.

Визначити підозрюваному ОСОБА_5 заставу у розмірі 300 (триста) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908 400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) гривень для внесення на депозитний рахунок: код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26198838; отримувач: ТУ ДСАУ у Тернопільській області; Банк отримувача ДКСУ м. Київ; код банку отримувача (МФО) 820172; рахунок отримувача UA0003454; призначення платежу: застава за ОСОБА_5 у справі №607/27049/24 згідно ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 грудня 2024 року.

У випадку внесення застави, покласти на ОСОБА_5 строком до 23 год. 59 хв. 13 лютого 2025 року, наступні обов`язки:

-- з`являтися за першою вимогою до слідчого, прокурора та суду;

-- не відлучатися за межі Хмельницької та Тернопільської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або роботи;

-- не спілкуватися із свідками у кримінальному провадженні;

-- здати до УДМСУ в Тернопільській області паспорт громадянина України для виїзду за кордон та інші документи, які надають таке право.

Контроль за виконанням ухвали покласти на старшого слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_3 .

Роз`яснити ОСОБА_5 , що якщо він порушить покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а для особи, яка перебува є під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської областіОСОБА_1