Справа № 344/8/25
Провадження № 1-кп/344/1/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2025 року м.Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши на підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Івано-Франківську матеріали кримінального провадження з обвинувальним актом щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Павлівка Тисменицького району Івано-Франківської області, зареєстрованого за адресою та жителя АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, одруженого, непрацюючого, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , громадянина України, раніше не судимого,

якому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.114-1 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_5 вчинив перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період.

Кримінальне правопорушення скоєно за наступних обставин.

Так, положеннями статей 1 та 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

У відповідності до ст. 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.

Пунктом 9 ст. 1 Закону України «Про національну безпеку» від 21.06.2018 № 2469-VIII (далі Закон «Про національну безпеку») визначено, що національна безпека України це захищеність державного суверенітету, територіальної цілісності, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України від реальних та потенційних загроз.

У відповідності до п. 2 ст. 1 Закону «Про національну безпеку», воєнна безпека це захищеність державного суверенітету, територіальної цілісності і демократичного конституційного ладу та інших життєво важливих національних інтересів від воєнних загроз.

Згідно п. п. 44-45 рішення Ради національної безпеки та оборони України від 14.09.2020, основним завданням у сфері воєнної безпеки є розвиток потенціалу стримування. Безумовним пріоритетом є боєздатні Збройні Сили України, підготовлений і вмотивований військовий резерв та ефективна територіальна оборона, які у поєднанні зі спроможностями інших органів сектору безпеки і оборони здатні завдати таких неприйнятних для противника втрат на землі, у повітрі, на морі та у кіберпросторі, що унеможливить реалізацію його агресивних намірів. Держава врахує уроки гібридної агресії проти України, бойових дій на Близькому Сході у нових доктринальних підходах до забезпечення воєнної безпеки.

Пунктом 22 частини III Стратегії забезпечення державної безпеки, ухваленої рішенням Ради національної безпеки та оборони України від 16.02.2002 року (далі Стратегія) визначено, що державна політика у сфері державної безпеки спрямовується на попередження, своєчасне виявлення і запобігання зовнішнім та внутрішнім загрозам державній безпеці України, припинення розвідувальних, терористичних, диверсійних та інших протиправних посягань спеціальних служб іноземних держав, а також організацій, окремих груп та осіб на державну безпеку України, усунення умов, що призводять до цих загроз та причин їх виникнення.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Збройні Сили України» від 06.12.1991 № 1934-ХІІ (далі Закон) Збройні Сили України (далі ЗСУ) це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Збройні Сили України забезпечують стримування збройної агресії проти України та відсіч їй, охорону повітряного простору держави та підводного простору у межах територіального моря України у випадках, визначених законом, беруть участь у заходах, спрямованих на боротьбу з тероризмом.

У відповідності до ст. 3 Закону організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, установ та організацій.

Згідно ст. 12 Закону підготовка Збройних Сил України до виконання покладених на них Конституцією України завдань, організація та забезпечення їх виконання, підтримання на належному рівні бойової і мобілізаційної готовності та боєздатності, виховна робота, збереження життя і здоров`я особового складу, забезпечення законності та військової дисципліни у Збройних Силах України здійснюються органами військового управління, командирами і начальниками всіх рівнів відповідно до вимог Конституції України та законів України, інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері оборони.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 № 1932-XII (далі Закон «Про оборону України») військове формування створена відповідно до законодавства України сукупність військових з`єднань і частин та органів управління ними, які комплектуються військовослужбовцями і призначені для оборони України, захисту її суверенітету, державної незалежності і національних інтересів, територіальної цілісності і недоторканності у разі збройної агресії, збройного конфлікту чи загрози нападу шляхом безпосереднього ведення воєнних (бойових) дій.

Особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Збройна агресія застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України вважається збройною агресією.

Статтею 4 Закону «Про оборону України» визначено, що у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях. Положеннями ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3542-XII (далі Закон «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію») встановлено, що мобілізація комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Цим же законом особливий період визначено як період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Пунктом 8 ст. 4 Закону «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Згідно п. 5 ст. 22 Закону «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади.

Пунктами 1, 3 цієї ж статті Закону зобов`язано громадян з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період; під час мобілізації з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин.

Пунктом 2 ст. 26 Закону «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено настання відповідальності громадян за невиконання своїх обов`язків щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно ст. 17 Закону «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі Закон «Про військовий обов`язок і військову службу») захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.

Громадяни проходять військову службу, службу у військовому резерві та виконують військовий обов`язок у запасі відповідно до законодавства.

Відповідно до ст. 1 Закону «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя.

Громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень про приписку до призовних дільниць, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Відповідно до п. 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154 (далі Положення) Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та Севастополі, інших містах, районах, районах у містах.

Пунктом 8 Положення визначено, що завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених обов`язків є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, контроль за його станом, зокрема в місцевих органах виконавчої влади, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та Служби зовнішньої розвідки), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі Реєстр) (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведення заходів приписки громадян до призовних дільниць, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил (далі - збори), ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі - пенсіонери) та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, у виконанні завдань з підготовки та ведення територіальної оборони, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.

Відповідно до п. 9 Положення територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі ТЦК та СП) відповідно до покладених на них завдань ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб; здійснюють заходи щодо призову громадян на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

24 лютого 2022 року президент російської федерації оголосив про своє рішення почати військову операцію в Україні, після чого був відданий наказ на вторгнення підрозділів збройних сил російської федерації на територію України.

Після того, 24.02.2022 на виконання вищевказаного наказу, військовослужбовці збройних сил російської федерації шляхом збройної агресії, незаконно вторглись на територію України, перетнувши лінію державного кордону України, розташовану в Автономній Республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та шляхом застосування зброї здійснили напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об`єкти, а також здійснили окупацію частини території України, чим вчинили дії на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується до теперішнього часу та призводить до тяжких наслідків.

Указані дії супроводжуються бойовим застосуванням авіації, артилерійськими та ракетними ударами, а також застосуванням броньованої техніки та іншого озброєння. При цьому вогневі удари здійснюються по об`єктам, які захищені нормами міжнародного гуманітарного права. Зазначені дії призвели до тяжких наслідків у вигляді загибелі людей, у тому числі дітей, отримання ними тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості та заподіяння матеріальних збитків у вигляді знищення будівель, майна та інфраструктури.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому було неодноразово продовжено, і наразі він діє.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 65/2022, затвердженого Законом України від 03.03.2022 № 2105-IX, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, оголошено проведення загальної мобілізації.

Строк проведення загальної мобілізації неодноразово продовжувавсяУказами Президента України і наразі з 10 листопада 2024 року його продовжено на 90 діб.

Згідно роз`яснення Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 653/1302/18: перешкоджання умисне створення перешкод або встановлення будь-яких обмежень у законній діяльності військовослужбовців ЗСУ.

Перешкоджання може відбуватись в такий із наведених способів: блокування органу військового управління, об`єднань, з`єднань, військових частин, шляхів сполучення, обладнання, споруд, руху військового транспорту шляхом перекриття руху, встановлення пікетів або постів, організації скупчення людей, тварин або транспорту, влаштування перепон, барикад, завалів тощо; пошкодження, знищення, захоплення або незаконне утримання військових об`єктів, споруд, будівель, техніки, транспорту, об`єктів інфраструктури; інші дії, що спрямовані на створення перепон у діяльності.

На підставі Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України від03.03.2022 № 2105-IX, на виконання пункту 44 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560, наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 28.11.2024 № 333-БП призначено групи оповіщення із військовослужбовців ТЦК та СП. Згідно відомості призначення складу груп оповіщення ІНФОРМАЦІЯ_2 додатку до наказу № 333-БП на 29.11.2024 до складу групи оповіщення по м. Івано-Франківську включено військовослужбовця Збройних Сил України молодшого сержанта ОСОБА_6 .

На виконання розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від29.11.2024 № 9/2107 29.11.2024 військовослужбовця ІНФОРМАЦІЯ_2 молодшого сержанта ОСОБА_6 з метою уточнення облікових даних залучено до проведення заходів з оповіщення військовозобов`язаних у м. Івано-Франківську.

29 листопада 2024 року у період із 14 год 30 хв по 15 год 00 хв військовослужбовець ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 , перебуваючи при виконанні службових обов`язків, у присутності інспектора сектору реагування патрульної поліції ВП № 1 м. Тисмениця Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_7 з метою виконання завдань щодо оповіщення військовозобов`язаних зайшли на загальнодоступну територію шиномонтажу «TopShyna», розташованого у АДРЕСА_2 ,яка є не огороджена зовні від проїжджої та пішохідної зон вздовж вулиці Галицької та на якій надаються послуги для населення із ремонту автомобілів,для перевірки військово-облікових документів населення.

Військовослужбовець ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 та працівник поліції ОСОБА_7 шляхом пред`явлення відповідних службових посвідчень представились особам, які на вулиці здійснювали заміну шин та перевірили їх військово-облікові документи.

У цей же час до співробітника ІНФОРМАЦІЯ_2 військовослужбовця ОСОБА_6 і працівника поліції ОСОБА_7 підійшли незнайомі їм особи, серед яких були ОСОБА_5 , та особи, матеріали кримінального провадження відносно яких виділено в окреме провадження, та інші невстановлені на даний час органом досудового розслідування особи, які стали висловлювати претензії з приводу їх появи на території шиномонтажу «TopShyna».

Співробітник ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 особисто намагався роз`яснити зазначеній групі осіб, серед яких були ОСОБА_5 , особи, матеріали кримінального провадження відносно яких виділено в окреме провадження, правомірність, підстави та необхідність перебування його та працівника поліціїі на території шиномонтажу «TopShyna».

У цей час у ОСОБА_5 , та в осіб, матеріали кримінального провадження відносно яких виділено в окреме провадження, виник злочинний умисел, спрямований на перешкоджання виконання службових обов`язків військовослужбовцем ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Однак, ОСОБА_5 спільно із особами, матеріали кримінального провадження відносно яких виділено в окреме провадження, з метою ескалації конфліктної ситуації, бажаючи перешкодити військовослужбовцю ТЦК та СП і працівнику поліції, вчинити дії, спрямовані на виконання ними своїх службових обов`язків, діючи умисно, усвідомлюючи злочинний характер своїх дій, розпочали викрикувати нецензурні слова на адресу військовослужбовця ОСОБА_6 та працівника поліції ОСОБА_7 намагаючись ображати їх честь та гідність, а також шляхом фізичного оточення перешкоджали їм переміщуватись.

У подальшому ОСОБА_5 діючи умисно, спільно із особами, матеріали кримінального провадження відносно яких виділено в окреме провадження, явно розуміючи кримінально карний характер своїх дій, усвідомлючи що вони перешкоджають законній діяльності військовослужбовця співробітника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 щодо реалізації положень Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а також перешкоджання законній діяльності працівника поліції ОСОБА_7 руками стали виштовхувати їх із шиномонтажу «TopShyna» та прилеглої території, погрожуючи фізичною розправою.

За таких обставин умисні дії ОСОБА_5 , та осіб, матеріали кримінального провадження відносно яких виділено в окреме провадження, унеможливили подальше виконання функціональних обов`язків співробітником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 і працівником поліції ОСОБА_7 .

Продовжуючи злочинну діяльність, діючи з метою перешкоджання законній діяльності Збройним Силам України в особливий період, ОСОБА_5 спільно із особами, матеріали кримінального провадження відносно яких виділено в окреме провадження, усвідомлюючи, що перед ними знаходиться військовослужбовець Збройних Сил України та представник поліції, які перебувають при виконанні своїх службових обов`язків, застосовуючи фізичну силу, виштовхали працівника РТЦК та СП ОСОБА_6 і витіснили працівника поліції ОСОБА_7 на прилеглий до території шиномонтажу «TopShyna» тротуар для обмеження руху в напрямку території шиномонтажу «TopShyna», оточили їх та продовжували вести себе агресивно і вчиняли провокативні дії шляхом висловлювання особистих образ.

Саме у такий спосіб ОСОБА_8 ,діючи умисно, вчинив активні дії, спрямовані на перешкоджання законній діяльності ЗСУ та інших військових формувань, які виразились в перешкоджанні співробітнику ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 виконувати службові обов`язки відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що у свою чергу ускладнює та унеможливлює здійснення законної діяльності ЗСУ та іншими військовими формуваннями або істотно знижує її ефективність.

При цьому, ОСОБА_5 , усвідомлював об`єктивно існуючу небезпеку своїх діянь та бажав настання передбачуваних суспільно небезпечних наслідків.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 , визнавши в повній мірі свою винуватість за пред`явленим йому обвинуваченням, просив суд затвердити угоду про визнання винуватості від 27 грудня 2024 року, наслідки укладення та затвердження угоди, вид покарання, яке буде застосовано до нього в разі затвердження угоди розуміє.

Захисник також просила суд затвердити угоду про визнання винуватості, що була укладена 27 грудня 2024 року між її підзахисним та прокурором.

Прокурор також просив суд затвердити угоду про визнання винуватості укладену 27 грудня 2024 року між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 .

Заслухавши думку учасників процесу, роз`яснивши наслідки укладення та затвердження угоди відповідно до вимог ст.473 КПК України, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що укладену угоду між прокурором у кримінальному провадженні - начальником відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 про визнання винуватості від 27 грудня 2024 року слід затвердити, виходячи з наступного.

Відповідно до змісту ст.468, ч.4 ст.469 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості, яка укладається у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких та тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.114-1 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

Надана суду угода відповідає вимогам, які ставляться до угоди про визнання винуватості, що передбачені ст.472 КПК України, в тому числі стосовно міри та виду узгодженого між сторонами покарання та наслідків невиконання угоди. Обставин, які б вказували на необхідність відмови в затвердженні угоди судом не вбачається. В данному випадку угода відповідає інтересам суспільства та держави. Даних про те, що умови угоди суперечать вимогам КПК України, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди, умови угоди не відповідають інтересам суспільства, умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися, існує очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань, відсутні фактичні підстави для визнання винуватості, що передбачено вимогами ч.7 ст.474 КПК України, судом не встановлено.

Відповідно до ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. Підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються статтею 69 цього Кодексу.

Визначаючи обвинуваченому покарання, суд також виходить з вимог ст.50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

При призначенні обвинуваченому покарання суд враховує ступінь тяжкості вчинення кримінального правопорушення, особу винного, а саме те, що обвинувачений виключно негативно ставиться до вчиненного, щиро жаліє за скоєним, виключно позитивно характеризується за місцем проживання.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд відносить повне визнання вини, його щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальність, обвинувачений добровільно перерахував кошти в сумі 187 500 грн. на ЗСУ.

Обставиною, що обтяжує обвинуваченому ОСОБА_5 покарання є вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

Зокрема, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_5 правильно кваліфіковано за ч.1 ст.114-1 КК України, а узгоджене покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі, зі звільненням ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, згідно зі ст.75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України, з урахуванням суспільної небезпеки вчиненого та пом`якшуючих покарання обставин (повне визнання вини, його щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, який раніше не судимий) буде необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення нових злочинів.

При цьому, суд вважає, що з урахуванням призначеного обвинуваченому покарання з застосуванням до нього вимог ст.75 КК України, до набрання вироком законної сили, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований до обвинуваченого, згідно ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 грудня 2024 року слід скасувати, звільнивши ОСОБА_5 з під варти в залі суду.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 374, 375, 473, 474, 475 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Затвердити угоду про визнання винуватості від 27 грудня 2024 року, укладену між прокурором у кримінальному провадженні - начальником відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 в кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 , якому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.114-1 КК України.

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.114-1 КК України, призначити покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ст.75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 від відбування призначеного основного покарання у виді п`яти років позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю один рік.

Відповідно до п.п.1,2 ч.1, п.п.2,4 ч.3 ст.76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою застосований до ОСОБА_5 , згідно ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 грудня 2024 року - скасувати. Звільнити ОСОБА_5 з під варти негайно в залі суду.

Зарахувати обвинуваченому ОСОБА_5 в строк відбуття покарання термін перебування обвинуваченого під вартою з 30.11.2024 року, з моменту затримання, по 15.01.2025 року включно.

Арешт накладений на майно, відповідно до ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 грудня 2024 року скасувати.

Долю речових доказів по справі вирішити наступним чином: мобільний телефон марки "Samsung", IMEI1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 , згідно постанови про визнання речовими доказами від 30.11.2024 року - повернути обвинуваченому ОСОБА_5 .

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Івано-Франківський міський суд, лише з підстав, передбачених статтею 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_9