ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2025 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

суді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

представника потерпілої ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстр досудових розслідувань № 0000096 від 29.01.2024 року за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівців від 27 грудня 2024 року, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Чернівців, без місця реєстрації, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з вищою освітою, працюючого директором ТОВ «Іспас Прогрес БУД», неодруженого, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, -

УСТАНОВИЛА:

Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівців від 27 грудня 2024 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України і за його вчинення призначено йому покарання у вигляді 100 (ста) годин громадських робіт.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди кошти у розмірі 5 000,00 (п`ять тисяч) гривень та витрати на правничу допомогу у розмірі 4 500,00 (чотири тисячі п`ятсот) гривень.

В іншій частині заявлених позовних вимог відмовлено.

Вирішено долю речових доказів.

ЄУНСС: 727/2339/24 Суддя-доповідач у 1-ій інстанції: ОСОБА_10

НП: 11-кп/822/82/25 Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Згідно з вироком районного суду ОСОБА_6 , 28 січня 2024 року близько 19:00 години, перебуваючи за місцем проживання, в будинку АДРЕСА_1 , діючи умисно, маючи на меті завдання фізичного болю іншій людині, усвідомлюючи значення та суспільну небезпеку своїх дій, в ході словесного конфлікту, який виник на ґрунті тривалих неприязних відносин із сестрою ОСОБА_8 , з якою він спільно проживає, наніс останній один удар долонею своєї правої руки в область обличчя з лівого боку, внаслідок чого ОСОБА_8 втратила рівновагу і впала на підлогу.

В результаті вищевказаних протиправних дій ОСОБА_6 завдав сестрі ОСОБА_8 фізичного болю без спричинення тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 126 КК України, а саме умисне нанесення удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням захисник обвинуваченого ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу зі змісту якої вбачається, що вона просить скасувати оскаржуваний вирок. Ухвалити новий вирок, яким визнати її підзахисного - ОСОБА_6 невинним у скоєнні ним кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України та виправдати його.

Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що оскаржуваний вирок не відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Зазначає, що аналіз наявних в матеріалах даного кримінального провадження доказів, які були дослідженні в судових засіданнях районного суду, свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_6 наніс долонею правої руки один удар в область обличчя з лівого боку потерпілій ОСОБА_8 , при цьому на думку захисника, об`єктивних даних про те, що потерпілій ОСОБА_8 був нанесений обвинуваченим саме один удар в ліву сторону обличчя, від чого та втратила рівновагу та впала назад на підлогу та відчувала фізичний біль, доказами наданими стороною обвинувачення, не доведено та не встановлено під час досудового розслідування.

Вказує, що показання потерпілої та свідків не узгоджуються між собою та з наявними в матеріалах кримінального провадження доказами.

Звертала увагу суду на те, що потерпіла одразу після події відмовилася від виклику швидкої медичної допомоги та госпіталізації до медичного закладу, а покази лікаря невропатолога не можуть вважатись доказом нанесення удару ОСОБА_6 , оскільки остання звернулась до лікарні швидкої медичної допомоги лише близько 22:00 28.02..2024 року, при цьому, подія сталась близько 17:10 цього ж дня, що могло відбуватись в проміжку між подією та зверненням за лікарською допомогою не відомо, слідство цього не дослідило і суд на це уваги не звернув.

Стверджує, що судом першої інстанції було проігноровано долучений до матеріалів справи висновок експерта (а. к. п. 24) в якому вказано про те, що під час проведення судово-медичної експертизи ОСОБА_8 , остання вказала про те, що 28.01.2024 року дома по місцю проживання побита братом, який наніс удар по обличчю. З її слів не падала. На момент експертизи тілесних ушкоджень не виявлено.

Вважає, що в діях ОСОБА_6 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, оскільки в його діях відсутні ознаки вчинення побоїв або інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

Інших апеляційних скарг від учасників судового провадження не надходило.

Однак надійшли заперечення на апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 від представника потерпілої ОСОБА_8 , - адвоката ОСОБА_11 та прокурора Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_12 , зі змісту яких вбачається, що представник потерпілої ОСОБА_13 та прокурор ОСОБА_12 просять оскаржуваний вирок залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника, як необґрунтовану без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, який виклав суть вироку, вимоги апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 , які просили подану апеляційну скаргу задовольнити в повному обсязі з підстав наведених у ній, міркування прокурора ОСОБА_5 , яка заперечувала проти задоволення поданої апеляційної скарги, оскільки вважає вирок районного суду законним та обґрунтованим, позицію потерпілої ОСОБА_8 , та її представника - адвоката ОСОБА_9 , які також заперечували проти задоволення апеляційної скарги, надавши учасникам судового провадження слово в судових дебатах, а обвинуваченому і останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження з підстав зазначених в апеляційній скарзі та обговоривши наведені у ній доводи, колегія суддів доходить такого.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наведеними у вироку доказами, які судом першої інстанції досліджені всебічно, повно і об`єктивно.

Як свідчать матеріали кримінального провадження судом першої інстанції досліджено всі ті обставини, які мали значення для прийняття рішення у справі, а тому посилання в апеляційній скарзі сторони захисту про те, що вирок суду є необґрунтований, оскільки відсутні докази, які б підтверджували в діянні останнього складу інкримінованого кримінального проступку, не ґрунтуються на матеріалах справи та спростовуються доказами покладеними в основу обвинувачення визнаного судом доведеним.

Колегія суддів вважає, що відсутні підстави вважати, що викладені у вироку висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Так, мотивуючи висновки про винність ОСОБА_6 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, суд обґрунтовано послався на показання потерпілої ОСОБА_8 , яка у судовому засіданні районного суду показала, що 28.01.2024 року, за місцем свого проживання, в будинку АДРЕСА_1 , її вдарив рідний брат ОСОБА_6 , який був в стані алкогольного сп`яніння. Вказала, що за вказаною адресою по АДРЕСА_1 , вони жили разом два роки. У ОСОБА_6 була окрема кімната на першому поверсі, а на другому поверсі мешкає вона з чоловіком та її батько, кожний в окремій кімнаті. Вхід в будинок спільний. Вказала, що 28.01.2024 року в кімнаті батька перебував брат ОСОБА_6 , з рушницею в руках, в цей час батько лежав на ліжку. Її чоловік, в цей час, лежав в сусідній кімнаті хворий на «ковід». Напередодні, 25.01.2024 року брат ОСОБА_6 покликав батька до своєї кімнати, і вона почула, як ОСОБА_6 йому щось емоційно говорив, тоді вона сказала батькові іти наверх до себе, щоб він не нервувався. Розмова у них була про велику кімнату на першому поверсі, де вона зробила порядок, оскільки батько хотів щоб там стояла труна коли він помре. Вона попросила сина ОСОБА_6 не заходити у велику кімнату але це брату не сподобалось. Вказала, що ОСОБА_6 часто був у нетверезому стані і 28.01.2024 року також був в стані алкогольного сп`яніння. Ствердила, що 28.01.2024 року вона чекала поки брат вийде із кімнати батька бо він заважав йому спати. В цей час вона стояла в коридорі, а ОСОБА_6 нецензурно на неї крикнув. Він хотів зачинити двері до кімнати, але вона не дала, тоді ОСОБА_6 її вдарив в обличчя долонею своєї правої руки у ліву скроню. Вона втратила рівновагу і впала назад в коридор. Цей інцидент батько не бачив, це бачив її чоловік, який вийшов в цей момент в коридор. В цей час вона знімала все на камеру телефону, можливо ОСОБА_6 і не бачив це. Вона долучила відео з телефону до матеріалів справи. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 у неї було почервоніння на обличчі. Швидку вона не викликала, звернулась до сімейного лікаря. А ввечері самостійно звернулась в приймальне відділення швидкої медичної допомоги.

Допитаний в судовому засіданні районного суду свідок ОСОБА_14 пояснив, що він є чоловіком потерпілої та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 28.01.2024 року він був хворий на «ковід» та лежав в кімнаті будинку, яка знаходиться на другому поверсі поряд з кімнатою тестя. Дружина ОСОБА_8 зайшла і сказала, що ОСОБА_6 п`яний зайшов до батька. Коли дружина вийшла з його кімнати, він почув нецензурну лайку ОСОБА_6 в бік дружини. Тоді він вийшов і побачив як ОСОБА_6 б`є лодонею дружину в обличчя і як вона падає в коридорі, після чого ОСОБА_6 одразу закрив двері за собою. Тоді він сказав дружині викликати поліцію. Коли він підняв дружину, то вона сказала, що в неї болить щока і голова. Вказав, що коли ОСОБА_6 п`яний, він дуже конфліктний. В той день він був п`яний. Дружина мала телефон в руці, він це пам`ятає. Всі події які відбувались, він показував на слідчому експерименті.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснив, що він працює поліцейським, оперуповноваженим в карному розшуку ГУНП в Чернівецькій області. 28.01.2024 року він заступив на чергування та був в складі оперативно-слідчої групи. Приблизно о 18-00 год отримали виклик, в якому повідомляли про тілесні ушкодження. Він з напарником поїхали на АДРЕСА_1 , де їх зустріла заявниця ОСОБА_8 . Там була вже поліція. Заявниця сказала, що виник конфлікт з її братом ОСОБА_6 . Там також був їх батько похилого віку. ОСОБА_8 сказала, що брат вдарив її рукою в обличчя і вона впала. Виявила намір писати заяву на нього. Обвинувачений був в стані алкогольного сп`яніння, він ніяких пояснень по суті не давав. Працівники поліції застосували до нього кайданки та повезли на вул. Миколаївську в м. Чернівці. В райвідділі він теж відмовився давати пояснення. Вказав, що у потерпілої було почервоніння на щоці. ОСОБА_6 був агресивний, сказав, що його хочуть вигнати з хати.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснив, що він є батьком ОСОБА_6 та ОСОБА_8 та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Вказав, що події 28.01.2024 року він пам`ятає. В той день він з сином ОСОБА_6 говорив спокійно в кімнаті, а донька ОСОБА_17 стояла в коридорі. Брат з сестрою сперечались, про що саме він не пам`ятає. Потім ОСОБА_18 встав із крісла та пішов в коридор. Вказав, що він не бачив чи вдарив ОСОБА_18 доньку. Можливо був коридорі звук падіння. При цьому, скоріше людини, ніж телефону. Після цього приїхала поліція. Чув крик біля дверей. Ствердив, що син не міг впасти, однак припускає, що донька могла впасти. Він давав згоду, щоб син проживав в будинку. Донька була в Києві, коли син переїхав в будинок. Чи падав телефон він не знає. Донька йому не скаржилась, нічого конкретно не казала.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 пояснив, що він працює лікарем-нейрохірургом лікарні швидкої медичної допомоги. Станом на 28.01.2024 року там також працював. Підтвердив, що потерпіла ОСОБА_8 звернулась в лікарню, ним було проведено її огляд і він видав про це довідку. У неї був забій лопатки і нижче. А також забій голови, однак якої саме частини голови (волосяної) це стосувалось, він зараз сказати вже не може. Якщо особа каже, що її побили, то вони коротко вносять відомості в журнал обліку прийому хворих. Ствердив, що забій волосяної частини голови міг бути як від падіння, так і від удару. Однак, у ОСОБА_8 був ще забій грудного відділу хребта, це лише ззаду, який можливий при падінні назад.

У колегії суддів немає підстав недовіряти показам потерпілої, свідків, оскільки вони в ході проведення судового розгляду даного кримінального провадження були попередженими про кримінальну відповідальність за завідомо неправді показання, також не було встановлено, що вищевказані свідки перебували чи перебувають у неприязних стосунках із обвинуваченим, тобто відсутні підстави оговорювати його.

Крім того, вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України підтверджується належними та допустимими доказами, які було безпосередньо досліджено судом, зокрема:

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення № 3051 від 28.01.2024 року, відповідно до якого заявниця ОСОБА_8 повідомляє відомості про обставини правопорушення, зокрема, про те, що 28.01.2024 року близько 17-10 год. її рідний брат ОСОБА_6 , знаходячись в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на другому поверсі завдав їй удар правою лодонею в район лівого вуха, від чого вона впала, чим спричинив їй фізичний біль (т. 1 а. к. п. 9);

- довідкою лікаря нейрохірурга від 28.01.2024 року, відповідно до якої проведено огляд ОСОБА_8 без видимої грубої кісткової патології. На момент огляду даних на гостру патологію не виявлено. Встановлено діагноз: забій м`яких тканин волосистої частини голови. Забій м`яких тканин ГВХ (грудного відділу хребта). Рекомендовано спостереження у сімейного лікаря (т. 1 а. к. п. 22);

- витягом з журналу відмовлень у госпіталізації № 2, згідно якого 28.01.2024 року о 22-10 год до приймально-діагностичного відділення ОКНП «Чернівецька лікарня швидкої медичної допомоги» звернулась ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканка АДРЕСА_1 . Зі слів хворої 28.01.2024 року близько 17-10 год. була побита відомою особою вдома. Оглянута черговим нейрохірургом. Діагноз: забій м`яких тканин голови. Забій м`яких тканин грудного відділу хребта (т. 2 а. к. п. 169-171);

- протоколом проведення слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_8 від 01.02.2024 року з відеозаписом, в ході якого остання вказала, що 28.01.2024 року близько о 17-00 год. вона знаходилась вдома за адресою: АДРЕСА_1 , та побачила, що двері до кімнати її батька відчинені. Зайшовши, вона побачила, що батько лежить на дивані, а поряд в кріслі сидить ОСОБА_20 , який побачивши її почав виганяти та перебуваючи в п`яному вигляді, виражався в її бік нецензурною лайкою. Після чого потерпіла пішла до іншої кімнати, де перебував її чоловік та розповіла про те, що сталось, після чого повернулась до кімнати батька та попросила брата піти. Проте брат продовжував виражатись в її бік нецензурною лайкою і підійшовши до дверей, де вона стояла, наніс один удар долонею руки в обличчя з лівого боку від чого вона втратила рівновагу та впала на підлогу, а ОСОБА_6 зачинив двері до кімнати батька та більше ніяких ударів потерпілій не наносив. Вказані дії було відтворено за допомогою статиста. Після чого потерпіла додала, що через кілька хвилин після отримання удару, отямившись від конфлікту, коли на місце події під`їхала поліція та відібрала у неї заяву та забравши ОСОБА_21 поїхала, потерпіла почала відчувати запаморочення, головний біль та печіння в місці нанесення удару. Внаслідок чого була змушена звернутись за медичною допомогою (т. 1 а. к. п. 35-37);

- протоколом огляду предметів від 07.02.2024 року, відповідно до якого, предметом огляду являється DVD-R диск, під огляду якого вбачається приміщення кімнати; особа, яка здійснює відео зйомку ймовірно стоїть у дверному пройомі; з правого боку на відеозаписі видно фрагмент дверної коробки; з правого боку від входу до кімнати на дивані сидить чоловік похилого віку, навпроти нього у кріслі сидить чоловік міцної статури із короткою зачіскою і темним волоссям, схожий на обвинуваченого ОСОБА_6 . Вказаний чоловік, що сидить у кріслі, про щось говорить, однак мова його не зрозуміла. Далі він звертається до особи, яка веде відео зйомку та каже: - «Закрий двері», після чого звертається до чоловіка похилого віку та каже: - «Тато, скажи їй хай закриє двері». Потім чоловік голосно кричить нецензурною лайкою в бік особи, що веде зйомку, вимагаючи щоб вона пішла, однак вказана особа залишається стояти в дверях. Далі голосно кричить «Двері закрий». Після чого він встає з крісла та швидкими кроками направляється в сторону особи, що веде зйомку, підходить до дверей беручи рукою за ручку вхідних дверей до кімнати, після чого як відбувається сутичка, однак на відеозаписі точно не видно, що саме відбувається, а лише чутно гуркіт, ніби то від падіння. На цьому відеозапис закінчується (т. 1 а. к. п. 49-55);

- протоколом проведення слідчого експерименту з свідком ОСОБА_14 від 10.02.2024 року з відеозаписом, в ході якого останній вказав, що 28.01.2024 року він перебував вдома за адресою: АДРЕСА_1 , разом із дружиною ОСОБА_22 , тестем. В цей час до будинку увійшов рідний брат дружини ОСОБА_6 . Він перебував в одній із кімнат, коли увійшла його дружина ОСОБА_23 та повідомила про те, що ОСОБА_20 на підпитку та галасує, ображає батька нецензурною лайкою. Він почав заспокоювати дружину, однак вона хотіла допомогти батьку та пішла до нього в кімнату, де через деякий час почув стук, на що він вийшов подивитись що відбувається та побачив як ОСОБА_20 стоїть у дверній коробці та долонею своєї руки наніс один удар дружині в область обличчя, після чого остання втрачає рівновагу та впала, а ОСОБА_20 закрив двері до кімнати. Він допоміг дружині піднятися та сказав щоб остання викликала поліцію (т. 1 а. к. п. 62-66);

- аудіозаписом повідомлення потерпілої ОСОБА_24 № .1038718 від 28.01.2024 року, яке надійшло на спецлінію 102 ГУНП в Чернівецькій області та розмови оператора спецлінії, відповідно до якого ОСОБА_8 викликає поліцію та повідомляє, що її побив ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а. к. п. 78-81);

- інформацією з ІКС ІАПП про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_6 , згідно якої на ОСОБА_6 складався адміністративний протокол 14.02.2023 року за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (а. к. п. 9 6).

Колегія суддів вважає, що при дослідженні доказів, суд 1 інстанції дотримався вимог ст. 94 КПК України, а тому посилання сторони захисту про те, суд належним чином не дослідив докази, а тому безпідставно визнав ОСОБА_6 винним у вчиненні вищевказаного кримінального проступку, не знайшли свого підтвердження при розгляді апеляційної скарги, оскільки в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що останній вчинив умисне завдання удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень потерпілій.

Невизнання вини ОСОБА_6 , колегія суддів розцінює, як намагання уникнути кримінальної відповідальності за скоєне.

Доводи сторони захисту про те, що показання потерпілої ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_14 не узгоджуються між собою та з наявними в матеріалах кримінального провадження доказами, є надуманими, оскільки вказані показання, які були надані ними під час слідчого експерименту та в ході судового розгляду не мають жодних суперечностей, як між собою, так і з пред`явленим ОСОБА_6 обвинуваченням, сформульованим в обвинувальному акті.

Твердження апелянта про те, що судом першої інстанції було проігноровано долучений до матеріалів справи висновок експерта (а. к. п. 24) в якому вказано про те, що під час проведення судово-медичної експертизи ОСОБА_8 , остання вказала про те, що 28.01.2024 року дома по місцю проживання побита братом, який наніс удар по обличчю. З її слів не падала. На момент експертизи тілесних ушкоджень не виявлено, на думку судової колегії апеляційного суду не спростовує того, що обвинувачений вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 126 КК України.

Інші наведені в апеляційній скарзі стороною захисту доводи мають формальний характер та вже були предметом розгляду в районному суді, у зв`язку із чим, судова колегія апеляційного суду не наводить доводи на їх спростування.

Об`єктивних даних, які б вказували на вчинення кримінального проступку за інших обставин, колегія суддів за матеріалами даного кримінального провадження не встановила і передбачені законом підстави для перевірки цього відсутні.

Покарання призначене ОСОБА_6 відповідно до ст. 65 КК України, в межах санкції інкримінованої йому статті. Судом враховано ступінь тяжкості вчиненого проступку, дані про особу винного, відсутність обставин, що пом`якшують покарання і наявність обставини, що обтяжує покарання, та призначено покарання у вигляді 100 (ста) годин громадських робіт.

На підставі наведеного та керуючись ч. 2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 , залишити без задоволення, вирок Шевченківського районного суду м. Чернівців від 27 грудня 2024 року по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя-доповідач: Судді:

___________ _______________ ________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3