В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2025 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості від 24 грудня 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001907 від 10.12.2024 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянки України, незаміжньої, неповнолітніх дітей на утриманні не маючої, офіційно непрацевлаштованої, з середньо-спеціальною освітою, інвалідності не маючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,

у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України.

Сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження: прокурор ОСОБА_4 , обвинувачена ОСОБА_3 , захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_5 ,-

встановив:

06.12.2024 ОСОБА_3 , знаходячись поруч із зупинкою громадського транспорту «Школа поліції», яка розташована за адресою: м. Кривий Ріг, Покровський район, вул. Десантна, 8, де помітила на землі банківську картку АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , відкриту на ім`я потерпілої ОСОБА_6 .

Після чого, у ОСОБА_3 , раптово виник кримінально-протиправний умисел, спрямований на заволодіння вищевказаною банківською карткою, яка згідно примітки до ст.358 Кримінального кодексу України, ст.1 Закону України «Про інформацію», п.п.1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст.1, п.15.2 ст.15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч.4 ст.51 Закону України «Про банки та банківську діяльність», п.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління НБ України від 05.11.2014 №705, є офіційним документом, тобто електронним платіжним документом, як засобом доступу до банківського рахунку, не вживаючи будь-яких заходів для повернення знайденого ним майна, усвідомлюючи те, що знайдена ним банківська картка належить іншій особі, поклала собі в кишеню тим самим незаконно заволоділа та в подальшому почав зберігати з метою подальшого викрадення грошових коштів, які перебували на банківському рахунку.

Крім того, з 24.02.2022 по теперішній час у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 за №64/2022» за №2102-ІХ від 24.02.2022 та Указу Президента України №133/2022 від 14.03.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні діє воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався, а також Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 23.07.2024 № 3684-ІХ, за яким воєнний стан в Україні продовжено строком на 90 діб з 05:30 годин 12 серпня 2024 року строком на 90 діб, які діяли на час вчинення вказаного нижче діяння, у період якого ОСОБА_3 , вчинила умисний злочин за наступних обставин.

Так, у ОСОБА_3 , після отримання нею банківської картки АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , відкриту на ім`я ОСОБА_6 виник кримінально протиправний умисел, спрямований на таємне викрадення майна, а саме - грошових коштів, розміщених на зазначених рахунках.

Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення грошових коштів потерпілої ОСОБА_6 , які перебувають на банківській карті, ОСОБА_3 діючи умисно, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно - небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, використовуючи банківську картку АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , відкриту на ім`я ОСОБА_6 , 06.12.2024 о приблизно 16:20 зайшла до зупинного комплексу ФОП « ОСОБА_7 », який розташований за адресою: м. Кривий Ріг, Покровський район, вул. Десантна, 8, де будуючи не офіційно працевлаштованою, здійснила зняття грошових коштів через банківський термінал в період часу з 16:21 по 18:18 сумами 300 гривень, 300 гривень, 400 гривень, шляхом прикладання вказаної картки до терміналу та таким чином, зняла грошові кошти на загальну суму 1000 гривень, яким розпорядилась на власний розсуд.

Далі, продовжуючи з єдиним умислом, спрямованим на викрадення грошових коштів із вказаної банківської картки, 07.12.2024 року о приблизно 05:50 зайшла до зупинного комплексу ФОП « ОСОБА_7 », який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , де будуючи не офіційно працевлаштованою, здійснила оплати через банківський термінал в період часу з 05:58 по 17:08 сумами 400 гривень, 400 гривень, 450 гривень, 400 гривень, 200 гривень шляхом прикладання вказаної картки до терміналу та таким чином, здійснила зняття грошових коштів на загальну суму 1850 гривень, яким розпорядилась на власний розсуд.

Того ж дня, 07.12.2024 року продовжуючи діяти з єдиним умислом, спрямованим на викрадення грошових коштів із вказаної банківської картки, 07.12.2024 року о приблизно 09:15 зайшла до магазину «Mega Sale», який розташований за адресою: м. Кривий Ріг, Покровський район, вул. Десантна, 15, де здійснила оплату через банківський термінал на суму 300 гривень шляхом прикладання вказаної картки до терміналу.

Отже, внаслідок дій ОСОБА_3 спричинено матеріальну шкоду ОСОБА_6 на суму 3150 гривень.

Досудовим розслідуванням дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 1 ст. 357 КК України, за ознаками привласнення офіційного документу, вчиненого з корисливих мотивів та за ч. 4 ст. 185 КК України за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого в умовах воєнного стану.

На підставі ч. 1 ст. 473 КПК України, у судовому засіданні прокурор заявив клопотання про затвердження угоди про визнання винуватості від 24 грудня 2024 року, укладеної між прокурором ОСОБА_4 , якому на підставі ст.ст. 36, 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні та якому потерпілою ОСОБА_6 надано письмову згоду на укладення угоди про визнання винуватості, та ОСОБА_3 , яка є обвинуваченою в цьому кримінальному провадженні, за участю захисника адвоката ОСОБА_5 .

Виходячи із змісту даної угоди, сторони виклали формулювання обвинувачення та його правову кваліфікацію за ч.1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України, яка ніким не оспорюється, зазначили істотні обставини для даного кримінального правопорушення, ОСОБА_3 повністю визнає свою винуватість у зазначених діяннях і зобов`язалась беззастережно визнати обвинувачення в обсязі обвинувального акту у судовому провадженні.

Згідно угоди, сторони погодилися на призначення покарання ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 357 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік, за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, визначення остаточного покарання за ч. 1 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років та звільнення обвинуваченої від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 вказала, що цілком розуміє свої права та наслідки укладення угоди, що передбачені ст. 473, ч. 4 ст. 474 КПК України, які їй були роз`яснені судом в ході підготовчого судового засідання.

Також в підготовчому судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 беззастережно визнала свою вину за ч. 1 ст. 357, ч.4 ст. 185 КК України та надала суду згоду на призначення узгодженого сторонами угоди покарання.

Захисник ОСОБА_8 в судовому засіданні також просив суд затвердити угоду про визнання винуватості.

Прокурор ОСОБА_4 вважав за доцільне затвердити угоду про визнання винуватості з огляду на наявність правових підстав для цього і відповідність угоди вимогам закону.

Враховуючи наведене, вислухавши думку учасників судового провадження, вивчивши обвинувальний акт, перевіривши угоду про визнання винуватості, що відповідає вимогам ч. 4 ст. 469, ст. 472 КПК України, з`ясувавши у обвинуваченого, що він розуміє викладені в ч. 4 ст. 474 КПК України обставини, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом, переконавшись, що укладення даної угоди сторонами є добровільним, правильності правової кваліфікації злочинних дій ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 357 КК України, за ознаками привласнення офіційного документу, вчиненого з корисливих мотивів та за ч. 4 ст. 185 КК України за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого в умовах воєнного стану, суд вважає за необхідне затвердити угоду про визнання винуватості.

Підстав для відмови у затвердженні угоди про визнання винуватості суд не вбачає та призначає обвинуваченій ОСОБА_3 узгоджене сторонами угоди покарання за ч. 1 ст. 357 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік, за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначає покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначивши покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Враховуючи те, що сторонами угоди про визнання винуватості на підставі ч.2 ст. 75 КК України узгоджено звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, суд зважуючи на особу обвинуваченої, визнання нею вини у вчиненні кримінального правопорушення, вважає за можливе, встановити останній іспитовий строк тривалістю в один рік з покладенням на неї обов`язків, передбачених ч.1, 3 ст.76 КК України.

Запобіжний захід не обирався.

Процесуальні витрати відсутні.

Долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 314-316, 472, 474, 475 КПК України, суд, -

ухвалив:

Угоду про визнання винуватості від 24 грудня 2024 року, укладену між обвинуваченою та прокурором у кримінальному провадженні №0001907 від 10.12.2024 року - затвердити.

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України і призначити їй узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 24 грудня 2024 року покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України і призначити їй узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 24 грудня 2024 року покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_3 призначити покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначивши покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік, якщо вона протягом визначеного судом випробувального терміну не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки.

У відповідності до ч. 1, 3 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази:

- DVD-R диск з відеозаписом із камер спостереження, датованих 07.12.2024, із магазину «Mega Sale», який знаходиться в матеріалах кримінального провадження - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Матеріали досудового розслідування кримінального провадження залишити при обвинувальному акті.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з моменту його проголошення прокурором та обвинуваченим виключно з підстав призначення судом покарання суворішого, ніж узгоджене, ухвалення вироку без згоди обвинуваченого на призначення покарання, не роз`яснення наслідків укладення угоди. Прокурором вирок може бути оскаржений виключно з підстав призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя ОСОБА_1