Справа № 308/622/25
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 січня 2025 року м. Ужгород
Заявник та його представник у судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. разом з тим, 30.01.2025 року від ОСОБА_3 через систему «Електронний суд» надійшло клопотання, в якому просить провести розгляд справи за його відсутності, скаргу підтримує, просить задовольнити.
Дізнавач на розгляд клопотання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомляв.
Відповідно до ч.3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого не є перешкодою для розгляду скарги.
Дослідивши матеріали скарги слідчий суддя доходить наступного висновку.
Відповідно до п.3 ч.1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Частиною першою статті 304 КПК України визначено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.
Згідно ч.2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий (дізнавач) зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених рішень.
Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини.
У п. 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 року у справі «Михалкова та інші проти України» розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.
Згідно ст. ст.2, 284 КПК України, закриття кримінального провадження є одним із засобів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх обставин справи та оцінки слідчим (дізнавачем) усіх зібраних та перевірених доказів.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед іншого, обставини, які є підставою для закриття кримінального провадження.
Положеннями ч. 1 ст. 92 КПК України встановлено, що обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого (дізнавача), прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - потерпілого.
У постанові про закриття кримінального провадження від 31.12.2024 року дізнавач з посиланням на норми ст. 109 Житлового кодексу, зазначає, що спори, які виникли у гр. ОСОБА_3 не носять кримінальний характер, а тому їх врегулювання можливе лише за власної згоди чи в судовому порядку.
Проте, як неодноразово вказує заявник, ним порушується питання щодо законності проникнення до його житла, а саме кімнати АДРЕСА_1 , та жодним чином не питання щодо його виселення з даної кімнати.
Крім того, слідчий суддя звертає увагу, що відповідно до частини 1 статті 30 Конституції України не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.
Під житлом варто розуміти не лише місце постійного проживання особи, а й місце її тимчасового проживання, переважного проживання чи перебування.
Обмеженню дане право підлягає лише за наявності передбачених на те законних підстав, а саме необхідність провадження оперативно-розшукових слідчих дій з метою розкриття чи розслідування злочинів, виконання судових рішень, здійснення адміністративного нагляду. Окрему групу підстав для законного порушення недоторканності житла становлять випадки надзвичайного характеру ( необхідність врятування людей або майна, ліквідація аварій, пожеж).
Окрім цього, розглядаючи скаргу на постанову про закриття кримінального провадження з підстав неповноти досудового розслідування, слідчий суддя вважав за необхідне, з метою перевірки доводів скаржника, оглянути матеріали кримінального провадження та надати оцінку процесуальним діям дізнавача під час проведення досудового розслідування, в тому числі щодо проведення всіх необхідних слідчих та процесуальних дій за наслідками яких була винесена оскаржувана постанова. Однак, орган досудового розслідування проігнорував вимогу надати матеріали кримінальних проваджень для огляду.
Така процесуальна поведінка дізнавача та органу досудового розслідування в цілому, враховуючи принцип змагальності, свідчить про те, що дізнавач погоджується з доводами заявника щодо неповноти проведеного досудового розслідування, оскільки жодного заперечення на скаргу не подано, матеріалів кримінальних проваджень для огляду в судовому засіданні для спростування доводів заявника, дізнавачем слідчому судді не надано.
Відповідно до вимог кримінально-процесуального кодексу України постанова слідчого про закриття кримінального провадження повинна бути законною, обґрунтованою та вмотивованою. Зокрема, постанова вважається обґрунтованою, якщо вона відповідає таким вимогам: висновки, сформульовані в постанові, підтверджуються наявними доказами, слідчим враховано та досліджено всі докази, ці докази досліджено в сукупності, на підставі цих доказів можливим є тільки один висновок, висновки, сформульовані в постанові, не суперечать фактичним обставинам, резолютивна частина постанови повністю відповідає описово-мотивувальній частині.
Таким чином, мотивування постанови про закриття кримінального провадження виражається в детальному викладенні тих обставин, які є підставами для закриття розслідування з наведенням доказів, що підтверджують наявність таких підстав.
Згідно ч.5 ст. 110 КПК України постанова слідчого (дізнавача) повинна містити, зокрема, зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.
Разом з тим, як убачається з оскаржуваної постанови, дізнавачем не проведено необхідного комплексу слідчих дій щодо встановлення наявності або відсутності дій, які становлять об`єктивну сторону кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 162 КК України.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 38 КПК України, орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.
Слідчий суддя, виходячи з положень ч. 5 ст. 40 КПК України, позбавлений змоги надати конкретні вказівки (зобов`язання) слідчому, дізнавачу у кримінальному провадженні на здійснення конкретних слідчих дій, оскільки останній є самостійним у своїй процесуальній діяльності, а слідчий суддя наділений лише правом судового контролю та оцінки зібраних слідством доказів на етапі розслідування, однак він не може переймати на себе функції слідства, дізнання (п. 18 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 22 КПК України).
При цьому, прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, безпосереднього дослідження та оцінки слідчим доказів, які стосуються цього провадження в сукупності.
Відповідно до ст. 284 КПК України, закриття кримінального провадження є формою закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, а тому рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження та оцінки слідчим всіх зібраних доказів, які стосуються цього провадження в сукупності.
Враховуючи вищенаведене, зокрема те, що при проведенні досудового розслідування не вчинено необхідних слідчих (розшукових) дій для всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, слідчий суддя доходить висновку, що при закритті кримінального провадження слідчим не були дотримані положення вимог кримінального процесуального закону щодо всебічності, повноти та неупередженості дослідження всіх обставин, а тому постанова дізнавача про закриття кримінального провадження підлягає скасуванню.
Керуючись ст. ст. 9, 56, 284, 303, 306, 307 КПК України, слідчий суддя, -
Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 03.02.2025 року о 16 год. 15 хв .

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1