Провадження № 1-в/635/93/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2025 року смт Покотилівка Харківський район Харківська область

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Лук`яненко С.А.,

секретар судового засідання Пальчук Е.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву засудженого ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у зв`язку з набранням чинності Законом України №3886- ІХ від 18.07.2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів»,-

ВСТАНОВИВ:

Засуджений ОСОБА_1 звернувся до Харківського районного суду Харківської області із заявою про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у зв`язку з набранням чинності Законом України №3886- ІХ від 18.07.2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі за текстом Закон №3886-ІХ).

Представник ДУ «Темнівська виправна колонія (№100)», засуджений ОСОБА_1 , прокурор подали заяви про слухання справи у їх відсутність.

Дослідивши матеріали особової справи засудженого, суд зазначає про таке.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

09.08.2024 набрав чинності Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями частини 1 статті 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина 6 статті 3 КК України).

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, для норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги.

Підпункт 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначає, що податкова соціальна пільга визначається у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Таким чином, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленому законом на 1 січня звітного року.

Судовим розглядом встановлено, що вироком Сватівського районного суду Луганської області від 30 березня 2021 року ОСОБА_1 засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі. Відповідно до ст.71 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань за вироком Ленінського районного суду м.Харкова від 27 жовтня 2020 року,у виді 2 місяців позбавлення волі, остаточно призначено покарання у виді 4 років 2 місяців позбавлення волі.

За цим вироком ОСОБА_1 засуджений за вчинення 11.12.2020 крадіжки майна на суму 2093,33 грн., що станом на день вчинення протиправного діяння складає суму меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на 01.01.2020 року ( 2 270 грн.).

Вироком Ленінського районного суду м.Полтави від 27.10.2020 року ОСОБА_1 засуджений за ч.1 ст.263, ч.3 ст.185 КК України до 1 років позбавлення волі, за ч.1 ст.263 КК України до 4 років позбавлення волі, за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначене покарання у виді 4 років позбавлення волі.

За цим вироком ОСОБА_1 12.08.2020 вчинив крадіжку майна у ОСОБА_2 на суму 2694 грн., що станом на день вчинення протиправного діяння складає суму більшу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на 01.01.2020 року ( 2 270 грн.), а отже є кримінально-караним діянням, а також вчинив крадіжку 12.08.2020 у ОСОБА_3 на суму 388,60 грн., що станом на день вчинення протиправного діяння складає суму меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на 01.01.2020 року ( 2 270 грн.).

Також за даним вироком ОСОБА_1 засуджений за вчинення кримінального правопорушення за ч.1 ст.263 КК України, яке є кримінально-караним діянням.

Кримінальна протиправність діяння, а також його карність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння (ч. 3 ст. 3, ч. 2 ст. 4 КК України).

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК України).

Указане положення цілком узгоджується із вимогами ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, на теперішній час кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 0306/7567/12, згідно з якими «за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності».

Таким чином за вчинення кримінального правопорушення за ч.2 ст.185 КК України, за яке засуджено ОСОБА_1 вироком Сватівського районного суду Луганської області від 30.03.2021 року наразі не може вважатися кримінально караним правопорушенням, оскільки вартість майна, за викрадення якого останній засуджений, не перевищує граничної вартості майна, за викрадення якого наразі передбачено саме кримінальну відповідальність 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Разом із цим, вироком Ленінського районного суду м.Харкова від 27.10.2020 року ОСОБА_1 засуджено за ч. 3 ст.185 КК України за епізодом від 12.08.2020 року на суму 388,60 грн., що станом на день вчинення кримінального правопорушення складає суму меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що унеможливлює застосування положень Закону №3886-IX від 18.07.2024, а також за епізодом від 12.08.2020 на суму 2694,20 грн., що станом на день вчинення протиправного діяння складає суму більшу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на 01.01.2020 року (менше 2 270 грн.). Крім того, правопорушення за ч.1 ст.263 КК України, за яким засуджений ОСОБА_1 цим вироком, є кримінально-караним діянням.

Таким чином за вироком Ленінського районного суду м.Харкова від 27.10.2020 року ОСОБА_1 засуджено за ч. 1 ст. 263, ч.3 ст.185 КК України за кримінально-караними діяннями, тому він вважається засудженим та продовжує відбувати покарання за цим вироком у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі викладеного, керуючись вимогами Закону України № 3886-IX від 18.07.2024, ч. 1, ч. 3 ст. 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст. ст. 372, 376, 537, 539 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву засудженого ОСОБА_1 задовольнити.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_1 від призначеного покарання за вироком Сватівського районного суду Луганської області від 30.03.2021 року, у зв`язку з усуненням караності діяння.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання за вироком Ленінського районного суду м.Харкова від 27.10.2020 року за епізодом від 12.08.2020 на суму 388 грн.60 коп., у зв`язку з усуненням караності діяння, в іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вважати ОСОБА_1 засудженим за вироком Ленінського районного суду м.Харкова від 27.10.2020 року за ч.1 ст.263, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі.

Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області.

Якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії ухвали суду.

Суддя С.А.Лук`яненко