Житомирський апеляційний суд
Справа №935/598/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/938/24
Категорія ст.537 КПК /України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2024 року колегія суддів Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю

секретаря: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу прокурора Коростишівської окружної прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу Коростишівського районного суду Житомирської області від 21 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_8 ,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 21 жовтня 2024 року подання начальника Житомирського РВ №3 філії Державної установи "Центр пробації" у Житомирській області задоволено.

На підставі ч.2 ст.74 КК України звільнено засудженого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного за вироком Коростишівського районного суду Житомирської області від 27.03.2024 за ч.4 ст.185 КК України, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Суд дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_8 підлягає звільненню від призначеного покарання за діяння у виді крадіжки вчиненої 24.01.2024 року, оскільки вартість майна, яке було предметом кримінального правопорушення, становить 1155 грн. 07 коп., що менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (1514 грн х 2 = 3028 грн) станом на 1 січня звітного року.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Зазначає, що з вироку від 27.03.2024 року вбачається, що ОСОБА_8 засуджено за таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчиненій в умовах воєнного стану, поєднаного з проникненням у житло.

На думку прокурора, суд першої інстанції мав змінити правову кваліфікацію кримінального правопорушення вчиненого ОСОБА_8 та кваліфікувати його дії за ч. 1 ст. 162 КК України і призначити йому покарання у межах санкції статті.

Разом з тим, ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 21 жовтня 2024 року звільнено ОСОБА_8 від призначеного покарання, а внаслідок такого незаконного рішення ОСОБА_8 уникне відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 162 КК України.

ОСОБА_8 до суду не з`явився, був повідомлений про розгляд справи шляхом направленням повідомлення через застосунок «Viber», клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, а тому колегія суддів вважає за можливе слухати справу у його відсутність.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За змістом ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

09.08.2024 року набрав чинності Закон України №3886-IX від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким були внесені зміни до ст.51 КУпАП та посилена відповідальність за вчинення дрібного викрадення чужого майна.

Таким чином, відповідно до вказаного Закону, дрібної крадіжкою, за яке передбачене адміністративне стягнення вважається крадіжка, яке не перевищує 2х неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Підпунктом169.1.1 статті 169 Податкового кодексу визначено, що податкова соціальна пільга (неподатковий мінімум доходу громадян) дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум для працездатної особи на 1 січня 2024 року становить 3028 грн., тобто неоподаткований мінімум доходів громадян на 2024 рік становив 1514 грн., а 2 неоподаткованих мінімумів становить 3028 грн.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своїй постанові від 07 жовтня 2024 року по справі № 278/1566/21 зазначає, що зміна до ст. 51 КУпАП, яка стосується збільшення розміру коефіцієнта НМ для кваліфікації відповідних діянь як адміністративного правопорушення, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння для діянь, предметом посягання яких було майно на суму, що не перевищує 2 НМ. У той же час суд наголошує, що визначення суми, яка дорівнює 2 НМ, здійснюється виходячи з розміру НМ, що діяв на час вчинення відповідного діяння.

Як вбачається із вироку Коростишівського районного суду Житомирської області від 27.03.2024 року, кримінальне правопорушення ОСОБА_8 вчинив 24.01.2024 року, а вартість майна, яке було предметом кримінального правопорушення, становить 1155 грн. 07 коп., що менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (1514 грн х 2 = 3028 грн) станом на 1 січня звітного року. (а.с.47-50)

З огляду на викладене, вчинене ОСОБА_8 діяння відповідно до вимог Закону України № 3886-ІХ не є кримінально-караними на теперішній час, а тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про звільнення засудженого ОСОБА_8 відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України від призначеного покарання, з чим погоджується і колегія суддів.

Що стосується доводів прокурора, що дії ОСОБА_8 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 162 КК України то вони є необґрунтованими з таких підстав.

Зі змісту вироку Коростишівського районного суду Житомирської області від 27.03.2024 року вбачається, що дії вчинені ОСОБА_8 органом досудового розслідування були кваліфіковані саме за ч.4 ст.185 КК України.

Під час виконання вироку суду відносно ОСОБА_8 набули чинності зміни до законодавства України, що вплинули на розмір матеріальної шкоди, за заподіяння якої настає кримінальна відповідальність за крадіжку.

Однак, на стадії виконання вироку, в порядку ст.ст. 537, 539 КПК України суд не може вирішувати питання щодо іншої правової кваліфікації дій ОСОБА_8 та зміни обвинувачення на інший склад кримінального правопорушення, в тому числі, передбаченого ст. 162 КК України, оскільки на переконання апеляційного суду це можливо лише при проведенні судового розгляду в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту за правилами визначеними ч.3 ст. 337 КПК України.

Твердження прокурора про те, що суд не врахував правової позиції Верховного суду є помилковими, оскільки Об`єднана палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у постанові від 07 жовтня 2024 року у справі №278/1566/21 прийняла рішення про перекваліфікацію дій засудженого за результатами перегляду судових рішень прийнятих під час судового розгляду обвинувального акту (вироку суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду).

Колегія суддів, також враховує правові висновки викладені у постанові Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.1990 р., відповідно до яких під час виконання вироку суд може вирішувати лише ті питання, які не стосуються суті вироку і не тягнуть погіршення становища засудженого.

Відповідно до п.12 вказаної постанови, не підлягають розгляду питання, які зачіпають суть вироку та погіршують становища засудженого, звужують або розширюють обсяг обвинувачення, стосуються прогалин та недоліків вироків в частині кваліфікації злочинів, призначення покарання, вирішення цивільного позову.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення подання та звільнення засудженого ОСОБА_8 від призначеного вироком Коростишівського районного суду Житомирської області від 27.03.2024 року покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Коростишівської окружної прокуратури ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Коростишівського районного суду Житомирської області від 21 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: