Справа № 204/8325/23
Провадження № 1-кп/204/336/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2025 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, з приміщення зали судових засідань кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000061 від 23.01.2023, за обвинуваченням:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гайсин Вінницької області, українця, громадянина України, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, з середньо-спеціальною освітою, звільненого з військової служби за станом здоров`я, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

УСТАНОВИВ:

Солдат ОСОБА_11 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією та проходячи її на посаді майстра 1 відділення розбирально-складальних робіт 1 ремонтного взводу автомобільної техніки ремонтної роти автомобільної техніки ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 , у порушення вимог ст.11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст. 14, 16 Закону України «Про дорожній рух», п. 12.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, 23 січня 2023 року близько 22 годин 20 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки AUDI-A4 реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись автодорогою сполученням «Покровськ-Мирноград» з боку м. Покровськ у напрямку м. Мирноград, Покровського району Донецької області, проїжджаючи ділянку дороги

км+500м», діючи необережно, проявляючи злочинну самовпевненість, маючи об`єктивну можливість спостерігати за дорожньою обстановкою, не маючи перешкод технічного характеру, маючи реальну та об`єктивну можливість здійснювати рух своєю смугою руху з безпечною швидкістю, не обрав безпечну швидкість руху керованого ним транспортного засобу марки AUDI-A4, реєстраційний номер НОМЕР_2 , щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, внаслідок чого не впорався з керуванням, втратив курсову стійкість транспортного засобу, що призвело до зміни його напрямку руху, некерованості та виїзду за межі проїжджої частини на праве узбіччя де в

подальшому здійснив наїзд на придорожнє дерево, що знаходилось на правому

узбіччі, внаслідок чого пасажир його автомобіля ОСОБА_12 отримав несумісні з життям тілесні ушкодження у вигляді: синців в надбрівній області справа, нижньої повіки лівого ока з переходом на ліву виличну, кінчика носа, в області правої носо-губної складки, поверхневі шкіряні рани на лівому крилі носу, в області правої носо-губної складки, забитої рани слизової верхньої губи, крововиливів у м`які тканини в області судинної ніжки серця, крововиливів в області коренів легень, розриву між хребцевого зчленування між 10 та 11 грудними хребцями, крововиливів в оболонки спинного мозку в грудному відділі, відриву 10 ребра зліва від суглобових поверхонь хребців, розриву аорти на рівні 10 грудного хребця з розшаруванням м`яких тканин з кровотечою в праву плевральну порожнину (2700 мл крові), в ліву плевральну порожнину (1000 мл крові), поза очеревинний простір з утворенням заочеревинної гематоми, синців лівого передпліччя з переходом на ліву кисть та лівої гомілки, садна лівого передпліччя, правого колінного суглобу, лівої гомілки, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя та знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 вину свою в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав у повному обсязі та показав про скоєння ним кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом. Так, обвинувачений показав, що 23.01.2023, у вечірній час, він, керуючи належним йому автомобілем AUDI-A4, реєстраційний номер НОМЕР_2 рухався в напрямку м.Покровськ Донецької області. Алкогольні напої в той день не вживав. Посвідчення водія він не отримував, але необхідність керування транспортним засобом була викликана службовою необхідністю. На передньому пасажирському сідині в автомобілі перебував його побратим по службі ОСОБА_12 . Поблизу м. Мирноград на дорозі була ожеледиця, в наслідок чого на одній із ділянок він не впорався з керуванням та автомобіль знесло з автодороги. Після чого він втратив свідомість. Коли прийшов до тями, їх вже помітили люди, почали допомагати.

За згодою учасників судового провадження на підставі ч.3 ст.349 КПК України суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності його позиції немає. Учасникам розгляду справи роз`яснено, що вони в такому разі будуть позбавлені права оскаржувати обставини, які ні ким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, в апеляційному порядку.

Таким чином суд вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а його дії, що виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, правильно кваліфіковані за ч.2 ст. 286 КК України.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог статей 50,65 КК України та роз`яснень, що містяться у п.п.1,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч.1 ст. 1 КК України завдань закону про кримінальну відповідальність правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

Визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_11 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, тяжкість наслідків, які настали, думку потерпілої, яка просила суд призначити обвинуваченому виключно покарання у вигляді позбавлення волі, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 12 КК України, вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення є тяжким злочином.

Досліджуючи дані, які характеризують особу обвинуваченого, суд враховує, що ОСОБА_11 є раніше не судимим, має постійне місце проживання, на обліках у лікарів нарколога, психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, перебував у полоні, за місцем проходження служби характеризується посередньо, звільнений з військової служби за станом здоров`я, має на утриманні двох малолітніх дітей ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого.

Ураховуючи всі наведені обставини, наслідки, що настали, думку потерпілої ОСОБА_9 , особу обвинуваченого, його ставлення до скоєного, наявність пом`якшуючої обставини, з урахуванням принципу справедливості та невідворотності покарання за вчинене,суд вважає доцільним призначити обвинуваченому покарання у межах санкції статті КК України за якою кваліфіковані його діяння у вигляді позбавлення волі, на мінімальний строк, передбачений санкцію ч. 2 ст. 286 КК України, з позбавленням права керування транспортними засобами.

У судовому засіданні сторона захисту просила суд призначити покарання обвинуваченому з застосуванням ст.75 КК України, в обґрунтування вказаного захисник обвинуваченого та обвинувачений зазначили, що ОСОБА_11 має на утриманні двох малолітніх дітей, яких виховує самостійно, має на утриманні хвору матір, будучи військовослужбовцем перебував у полоні.

У судовому засіданні прокурор вважав за неможливе призначення покарання обвинуваченому без реального його відбування покарання, оскільки не дивлячись на повне визнання свої вини обвинувачений у вчиненому не розкаявся, завдану шкоду потерпілій не відшкодував.

Протерпіла ОСОБА_9 думку прокурора підтримала, заперечувала проти призначення обвинуваченому покарання з іспитовим строком, звертала увагу суду, що обвинуваченим не вчинялися спроби до відшкодування завданої шкоди, навіть частково.

Щодо можливості призначення обвинуваченому покарання з застосуванням ст. 75 КК України, суд зазначає наступне.

Згідно з приписами ст. 75 КК України, якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Суд, застосовуючи положення ст. 75 КК України при призначенні покарання, зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що його пом`якшують, а й негативних наслідків спричинених кримінальним правопорушенням та вжитих заходів по їх усуненню, іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку кримінального правопорушення та особу винного.

Приймаючи рішення про неможливість виправлення ОСОБА_11 за умов застосування до нього правил ст. 75 КК України, судом ураховано характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, ступінь тяжкості вчиненого необережного злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких, невідворотні наслідки, що настали у вигляді смерті ОСОБА_12 , відсутність намагання обвинуваченого до відшкодування шкоди потерпілій, що на переконання суду свідчить про неповне усвідомлення обвинуваченим тяжкості вчиненого та розкаяння у скоєному, особу обвинуваченого, який має позитивні характеристики з місця проживання та посередні за місцем військової служби. Також судом при призначенні покарання обвинуваченому ураховується, що він має на утриманні двох малолітніх дітей, але поряд з цим суду не надано доказів, що ОСОБА_11 їх вихованням займається самостійно, на підтвердження перебування на утриманні обвинуваченого матері похилого віку, суду також доказів не надано. Призначаючи обвинуваченому покарання, суд ураховує, що ОСОБА_11 був військовослужбовцем, перебував у полоні, звільнений з військової служби за станом здоров`я, однак вказане у сукупності не є факторами, які суттєво зменшують суспільну небезпечність скоєного.

Одна лише пом`якшуюча обставина визнання своєї вини обвинуваченим, не може бути підставою для призначення покарання з застосуванням ст. 75 КК України.

Таким чином, суд дійшов висновку, що покарання ОСОБА_11 має виконуватись реально в умовах ізоляції від суспільства, саме таке покарання на переконання суду, є достатнім та необхідним для виправлення особи та попередження нових злочинів, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Вирішуючи питання щодо призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, за встановленої обставини відсутності у ОСОБА_11 права керування транспортними засобами, суд виходить з наступного.

Так, відповідно до правових висновків, викладених у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду від 04.09.2023 року у справі №702/301/20, суспільна небезпечність дій осіб, які керують транспортними засобами, не маючи достатніх теоретичних і практичних знань та не отримавши в передбаченому законом порядку посвідчення водія, оскільки вірогідність настання ДТП в такому випадку є значно вищою, а тому попереджувальна мета додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в такому разі набуває особливого значення.

Правова природа додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не зводиться виключно до вилучення посвідчення водія та не вичерпується такою дією, а застосовується на певний період, тривалість якого визначається судом відповідно до санкції відповідної частини статей 286, 286-1 КК, і полягає у забороні керувати транспортними засобами.

Внаслідок порушення особою, незалежно від наявності чи відсутності у неї посвідчення подія, правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту створюється реальна небезпека для життя і здоров`я інших осіб та спричиняється відповідна шкода, а тому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в окремих випадках є необхідним з метою попередження спричинення такою особою шкоди здоров`ю чи навіть смерті іншим особам через порушення нею правил дорожнього руху в майбутньому, а також для дієвого впливу на сприйняття суспільством, у тому числі іншими водіями.

При цьому, слід звернути увагу на підвищену суспільну небезпечність дій осіб, які керують транспортними засобами, не маючи достатніх теоретичних і практичних знань та не отримавши у передбаченому законом порядку посвідчення водія, оскільки вірогідність настання дорожньо-транспортної пригоди у такому випаду є значно вищою, а тому попереджувальна мета додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у такому випадку набуває особливого значення. Каральна мета такого додаткового покарання досягається як безпосередньою забороною керувати транспортними засобами (позбавлення суб`єктивного права), так і покладенням на особу у зв`язку з цим уповноваженим органом з питань пробації певних обов`язків, а також роз`яснення особі наслідків невиконання покладених обов`язків та ухилення від відбування додаткового покарання.

Підхід щодо неможливості призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами особі, яка не отримувала посвідчення водія на право керування транспортними засобами, не відповідає засаді справедливості та принципу рівності всіх перед законом, а також нівелює попереджувальну мету покарання.

Таким чином, виходячи з засад справедливості та рівності, ураховуючи, що ОСОБА_11 не маючи достатніх теоретичних та практичних знань, не маючи права керування транспортними засобами, сів за кермо транспортного засобу, виходячи з тяжкості та невідворотності наслідків, які настали від необережних дій ОСОБА_11 , суд вважає необхідним призначення обвинуваченому додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

Отже, саме покарання у вигляді позбавлення волі та позбавлення права керування транспортними засобами ОСОБА_11 , на думку суду, буде необхідним і достатнім для виправлення, перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, що у повній мірі буде відповідати вимогам ст.ст.50,65 КК України. Без реального відбування ОСОБА_11 призначеного покарання мета кримінального провадження щодо нього не буде досягнута, а отже саме таке покарання відповідатиме тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Підстав для застосування ст. 69 КК України судом не встановлено.

Цивільного позову у кримінальному провадженні не заявлено.

Питання з речовими доказами суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Оскільки з винесенням вироку суду закінчується судовий розгляд кримінального провадження, одночасно з ухваленням судового рішення, суд вирішує питання про скасування арешту майна, накладеного в рамках даного кримінального провадження.

Відповідно до ст. 124 КПК України суд стягує з обвинуваченого на користь держави судові витрати на залучення експерта для проведення: судової інженерно-транспортної експертизи від 21.02.2023 № Д-19/113-23/476-ІТ у розмірі 1132 грн.; судової інженерно-транспортної експертизи від 09.02.2023 № Д-19/113-23/520-ІТ у розмірі 943 грн. 90 коп.

Запобіжний захід ОСОБА_11 не обирався.

Керуючись статтями 86, 124,368-371, 373-374, 392 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_11 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Запобіжний захід не обирався.

Строк покарання ОСОБА_11 рахувати з дня його фактичного затримання в порядку приведення вироку до виконання.

Речові докази: автомобіль марки «Audi А4», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який передано на зберігання за адресою: м. Мирноград, вул. Центральна, 71-а, - повернути власнику.

Скасувати арешт майна, а саме: автомобіля «Audi А4», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що був накладений згідно до ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01.02.2023 року (справа №204/751/23, провадження №1-кс/204/348/23).

Стягнути з ОСОБА_11 на користь держави судові витрати на залучення експерта для проведення: судової інженерно-транспортної експертизи від 21.02.2023 № Д-19/113-23/476-ІТ у розмірі 1132 грн.; судової інженерно-транспортної експертизи від 09.02.2023 № Д-19/113-23/520-ІТ у розмірі 943 грн. 90 коп.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1