Окрема думка судді ОСОБА_1
до постанови Касаційного кримінального суду
від 12 вересня 2024 року у справі № 372/2744/22
1. Я не міг погодитися з моїми поважними колегами, які підтримали рішення судів попередніх інстанцій. Я вважаю, що у цій справі відсутній склад злочину.
2. Засуджений визнаний винуватим у «публічному запереченні здійснення збройної агресії проти України» (частина 1 статті 111-1 КК).
3. Суди вважали, що він «висловлювався щодо правильності поширення суверенiтету Росiйської Федерацiї на тимчасово окупованих територiях України, схвалював та підтримував дії держави-агресора, переконуючи присутніх осіб, що на території України відбувається «спеціальна військова операція» збройних сил Російської Федерації, з метою проведення «денацiфiкацiї України», вигукував «що вiн у складi своєї бригади однодумцiв розберуться з усiма «ІНФОРМАЦІЯ_5» шляхом вбивства, оскiльки вiн вважає ОСОБА_6 - фашистом, а теперiшню владу в Українi - негiдниками, у зв`язку з чим країною повиннi керувати КДБ СРСР», при цьому висловлюючи свою позицію та зневажливе ставлення до представників теперішньої влади в Україні».
4. Як я не напружував зір, читаючи вирок і матеріали справи, я не зміг знайти доказів тому, що написано вище.
5. Свідок ОСОБА_2 повідомив, що ОСОБА_3 вважав ОСОБА_6 фашистом і хотів розібратись з СБУ. Свідку ОСОБА_4 він сказав, що в Україні розквітає нацизм, при владі фашисти, в державі все погано, всіх треба покарати, що прийде КДБ, Росія та наведуть лад. Свідок ОСОБА_7 чула, як він обзивав інших працівників фашистами, казав, що росіянам доведеться підкоритись, називав працівників проукраїнцями.
6. За самої несприятливої для засудженого оцінки цих висловлювань, в неможливо побачити висловлювань, заборонених статтею 111-1 КК. У будь-якому разі суд не пояснив, які слова і вирази тут заперечуєть те, що відбувається агресія, або що вона збройна, або що вона є агресією, чи будь-яке інше твердження, яке хоч внатяжку можна витлумачити як таке заперечення.
7. Також суди послалися на приватне листування засудженого (авторська орфографія збережена):
«Так что бы ты понимал, я не сторонник войны, и для меня ОСОБА_6 фашист… ЗБУ для меня преступники… А военные заложники ситуации…
Как бы то ни было так чтобы ты понимал ЗБУ СПИДом заражают… ОСОБА_8 с ОСОБА_9 и я докажим все преступления... Там серьезный замес... Збушника на Хрещатике обосут... Слили за процессом подпишут капитуляцию... ОСОБА_10 тоже опустят... ЗБУ это лохи... Они сами не чего не значит… Людей украинцев жалко.
Кто ОСОБА_6 с кем работал… И кто он ваще? Украинец. Фашист. Прийдет время сам всё поймешь… Ещё чучутъ»
8. Для початку, це приватне спілкування, що за визначенням не може розглядатися як «публічне» висловлювання, тому є неналежним доказом. І навіть якщо забути правила про докази, я все рівно не бачу в ньому заперечення збройної агресії.
10. Але це малограмотне листування стало предметом експертизи, і експерт зміг угледіти
«лінгвістичні підстави стверджувати про те, що зафіксованій мовленнєвій діяльності притаманна проросійська, антивладна риторика, прагматичною метою якої є нав`язування за допомогою деструктивних лінгвістичних форм і прийомів негативного ставлення до військовослужбовців ЗСУ як до прихильників фашистської ідеології, що заважають стабільному і мирному існуванню українців, які стали заручниками ситуації «людей украинцев жалко» (за змістом - у контексті російсько-української війни), формування позитивного ставлення до Росії як до «визволителя» та «захисника» українського народу від свавілля українських націоналістів, виправдовування збройної агресії проти України та схвалення її продовження з метою пришвидшення капітуляції України та покарання учасників збройного конфлікту (за змістом - військовослужбовців ЗСУ).
11. Ух! Цей висновок заслуговує на окрему оцінку, але я залишу її лінгвістам.
12. Я не володію шаманськими здібностями, які дозволяють видобувати значення, прямо не висловлені в тексті. Але я завжди вважав, що зміст забороненого публічного висловлювання має бути прямим і зрозумілим для авдиторії, якій воно адресовано, оскільки лише в цьому випадку воно може становити загрозу тим цінностям, на захист яких заборона спрямована.
13. Якщо зміст висловлювання настільки темний, що лише рідкі експерти чудодійними методами можуть його розшифрувати, таке висловлювання несе загрозу лише свідомості цих експертів, а тому не може розглядатися як «публічне», тобто спрямоване на невизначене коло осіб.
14. У будь-якому разі, негативне ставлення до ОСОБА_6 або до влади не може свідчити про заперечення збройної агресії. Мені важко повірити в те, що наша країна перейшла межу, за якою «ставлення до представників теперішньої влади в Україні» або критика історичних постатей стає предметом уваги кримінального права.
15. Оцінка ОСОБА_6 викликає суперечки навіть серед фахівців. Наприклад, популярний в Україні історик ОСОБА_5 у 2010 році у «The New York Review» опублікував статтю «ІНФОРМАЦІЯ_1».[1]А в 2011 році була опублікована книга «ІНФОРМАЦІЯ_2»[2], в якій історики сперечаються щодо цієї постаті.
16. Як на мене, кримінальній юстиції немає чого робити в цій дискусії, якщо ми не хочемо перетворитися на країну, де «скільки буде двічі по два, вирішує не факультет, а наш пан генерал».[3]
17. Тому я голосував проти рішення більшості
Суддя ОСОБА_1
1] ІНФОРМАЦІЯ_3 [2] ІНФОРМАЦІЯ_4