"24" квітня 2025 р. Справа № 363/398/24
УХВАЛА
24 квітня 2025 року м. Вишгород
Вишгородський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ;
за участі секретаря ОСОБА_2 ;
розглянувши подання Вишгородського районного відділу № 1 філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого 08.02.2024 року вироком Вишгородського районного суду Київської області за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України на 2 роки іспитового строку, з покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України, про звільнення від відбування покарання у зв`язку з усуненням караності діяння, -
До Вишгородського районного суду Київської області надійшло подання Вишгородського районного відділу № 1 філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого 08.02.2024 року вироком Вишгородського районного суду Київської області за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, звільненого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки, з покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України, про звільнення від відбування покарання у зв`язку з усуненням караності діяння.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи, головуючим суддею по справі визначено суддю ОСОБА_1 .
У судове засідання представник Вишгородського РВ № 1 філії ДУ «Центр пробації» у м. Києві та Київській області не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце його проведення. До судового засідання від Вишгородського РВ № 1 філії ДУ «Центр пробації» у м. Києві та Київській області надійшла заява, в якій вказане подання було підтримано у повному обсязі, висловлено прохання про його задоволення та про здійснення судового розгляду за відсутності представника органу з питань пробації.
Засуджений ОСОБА_3 та його захисник у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце його проведення. Про причини неявки засуджений та захисник не повідомили, будь-яких заяв, клопотань від них не надходило.
Прокурор у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце його проведення. Про причини неявки прокурор не повідомив, будь-яких заяв, клопотань від нього не надходило.
Потерпілий ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце його проведення, будь яких заяв та клопотань суду не надав.
Відповідно до ч. 5 ст. 539 КПК України у судове засідання викликаються засуджений, його захисник, законний представник, прокурор. Про час та місце розгляду клопотання (подання) повідомляються орган або установа виконання покарань, що відає виконанням покарання або здійснює контроль за поведінкою засудженого; лікарська комісія, що дала висновок стосовно питань застосування до засудженого примусового лікування або його припинення, у випадку розгляду відповідних питань; спостережна комісія, служба у справах дітей, якщо розглядається погоджене з ними клопотання; цивільний позивач і цивільний відповідач, якщо питання стосується виконання вироку в частині цивільного позову, інші особи у разі необхідності.
Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.
З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про можливість розгляду подання за відсутності учасників справи.
Дослідивши матеріали подання органу з питань пробації, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання, зокрема, про звільнення від призначеного покарання з випробовуванням після закінчення іспитового строку.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого проживає засуджений, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 5, 8, 9, 13-3 частини першої статті 537 цього Кодексу.
Оскільки місцем фактичного проживання засудженого ОСОБА_3 є АДРЕСА_1 , то виконання вироку, яким засуджено ОСОБА_3 , здійснюється органом з питань пробації, що розміщений в межах територіальної юрисдикції Вишгородського районного суду Київської області.
Таким чином, суд приходить до висновку про підсудність подання органу з питань пробації щодо засудженого ОСОБА_3 .
Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Скасування караності діяння означає його декриміналізацію (повну або часткову), яка може бути досягнута шляхом: 1) виключення з чинного Кримінального кодексу певної статті (частини статті) Особливої частини Кодексу; 2) внесення до диспозиції статті (частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу певних змін; 3) внесення змін до норм Загальної частини КК; 4) внесення змін до інших нормативно-правових актів, зокрема, Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.
Звільнення від відбування покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК України можна застосувати до особи незалежно від того, відбуває вона покарання чи ні (наприклад, звільнена від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України чи виконання вироку відстрочене ст. 536 КПК України). При цьому законом передбачено негайне звільнення особи від відбування покарання. Слід зазначити, що вказана підстава є обов`язковою для застосування судом. Передумовою для початку провадження щодо звільнення засудженого від відбування покарання за ч. 2 ст. 74 КК України є прийняття і набрання чинності спеціальним законом, яким усувається караність діяння, за яке особу засуджено. Він є передумовою або правовою підставою ініціювання, розгляду питання та прийняття рішення про застосування звільнення від покарання щодо конкретної особи. Така процедура завершується прийняттям конкретного процесуального рішення судом.
Судом встановлено, що вироком Вишгородського районного суду Київської області від 08.02.2024 року у справі № 363/398/24, який набрав законної сили 12.03.2024 року, ОСОБА_3 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з встановленням іспитового строку тривалістю 2 (два) роки. З вироку вбачається, що ОСОБА_3 21 жовтня 2023 року вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України, а саме таємно викрав чуже майно, в умовах воєнного стану, завдавши потерпілому ОСОБА_4 майнової шкоди на загальну суму 1042 (одна тисяча сорок дві гривні) 00 копійок.
Іспитовий строк за вироком від 08.02.2024 року не закінчився, питання про направлення ОСОБА_3 для реального відбування призначеного покарання не вирішувалося.
Положеннями ст. 51 КУпАП (у редакції чинній станом на липень 2022 року) передбачалася адміністративна відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить не більше 0,2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Таким чином, крадіжка чужого майна вартістю більше 0,2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян тягнула за собою кримінальну відповідальність, передбачену ст. 185 КК України.
Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18.07.2024 року, який набрав чинності 09.08.2024 року, положення ст. 51 КУпАП викладено в редакції, якою декриміналізовано викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Таким чином, з 09.08.2024 року крадіжка чужого майна вартістю більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян тягне за собою кримінальну відповідальність, передбачену ст. 185 КК України.
Відповідно до п. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Перехідних положень ПКУ якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.
Відповідно до вказаних положень розмір податкової соціальної пільги дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.
Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2023 рік», що діяв на момент вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня календарного року становив 2684 грн. 00 коп., а 50 відсотків від його розміру становили 1342,00 грн.
Таким чином, два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян становить 2684 грн. 00 коп.
Згідно вироку від 08.02.2024 року вартість викраденого ОСОБА_3 майна на момент вчинення правопорушення становила 1042 грн. 00 коп., що не перевищує розмір двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Таким чином, Закон України № 3886-ІХ від 18.07.2024 скасовує караність діяння, вчиненого ОСОБА_3 , а тому має зворотну дію по відношенню до ОСОБА_3 .
У зв`язку з цим відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України ОСОБА_3 підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання. Тому подання Вишгородського районного відділу № 1 філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про вирішення питання звільнення засудженого від покарання у зв`язку з усуненням караності діяння, підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 4, 5, 74 КК України, Закону України від 18 липня 2024 року № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, суд,
Подання Вишгородського районного відділу № 1 філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого 08.02.2024 року вироком Вишгородського районного суду Київської області за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 2 роки, з покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України, про звільнення від відбування покарання у зв`язку з усуненням караності діяння задовольнити.
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від покарання, призначеного вироком Вишгородського районного суду Київської області від 08.02.2024 року за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, у зв`язку з усуненням законом караності вчиненого ним діяння.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1