Справа № № 585/429/24
Номер провадження 1-в/585/21/25
У Х В А Л А

І М Е Н ЕМ У К Р АЇ Н И

30 січня 2025 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області у складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю прокурора - ОСОБА_2 ,

захисника засудженого - адвоката ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ромни матеріали заяви засудженого ОСОБА_5 про приведення вироку Апеляційного суду Сумської області від 11 жовтня 2004 року у справі №1-17/2004 у відповідність до вимог ст. 80 КК України,

В С Т А Н О В И В:

До Роменського міськрайонного суду Сумської області надійшла заява ОСОБА_5 , згідно якої останній просить встановити станом на 15.02.2020 давність виконання вироку, обрахувати повний фактичний строк тримання під вартою або привести у відповідність чинному законодавству вирок відносно нього, замінивши призначене йому покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, або вчинити дії у порядку ст. 206 КПК України, оскільки вирок Апеляційного суду Сумської області від 11.10.2004 по справі № 1-17/2004 відносно нього не набрав законної сили і його необхідно привести у відповідність чинному законодавству.

В обґрунтування заяви ОСОБА_5 вказує наступне.

Так, заявник вказує на те, що відповідно до ч. 1 ст. 80 КК України, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: 15 років у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років за особливо тяжкий злочин. Відповідно до ч. 5 ст. 80 КК України питання про застосування давності до особи, засудженої до довічного позбавлення волі, вирішується судом. Якщо суд не визнає за можливе застосувати давність, довічне позбавлення волі заміняється позбавленням волі.

У зв`язку із зазначеним заявник вважає, щодо нього особисто, згідно вимог ч.5 ст. 80 КК України, суд може визнати за можливе застосування строку давності, та звільнити його від відбування покарання, а в разі якщо суд визнає за неможливе застосування давності, то у даному випадку законодавець гарантує засудженому зміну виду покарання з довічного позбавлення волі на позбавлення волі.

ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, проте належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, клопотань щодо його участі до суду не надходило.

Захисник, адвокат ОСОБА_3 , у судовому засіданні підтримав клопотання ОСОБА_5 і просив його задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання.

Вивчивши доводи клопотання, заслухавши позицію учасників судового провадження та вивчивши наявні матеріали, суд вважає, що насьогодні у задоволенні клопотання ОСОБА_5 слід відмовити виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 був засуджений вироком Апеляційного суду Сумської області від 11 жовтня 2004 року за вчинення злочинів, передбачених п. 13 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 296, ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 70 КК та йому було призначене покарання у виді довічного позбавлення волі.

Ухвалою Верховного Суду України від 15.02.2005 вирок Апеляційного суду Сумської області від 11.10.2004 залишено без змін.

Вирок щодо ОСОБА_5 набрав законної сили 15.02.2005 року.

На даний час ОСОБА_5 місцем відбування покарання у виді довічного позбавлення волі визначено Державну установу «Роменська виправна колонія (№56)».

Так, відповідно до ст. 152 КВК України, підставою звільнення від відбування покарання є відбуття строку покарання, призначеного вироком суду.

01 вересня 2001 року набув чинності діючий Кримінальний кодекс України, статтею 64 якого встановлено відповідальність за вчинення особливо тяжких злочинів. Також даною нормою визначено, що довічне позбавлення волі застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом.

При постановленні вироку щодо ОСОБА_5 судом було призначено покарання у відповідності до положень Конституції України та чинного Кримінального кодексу України. На даний час караність діянь, вчинених ОСОБА_5 - не усунута.

При цьому, згідно ст. 152 КВК України - підставою звільнення від відбування покарання є відбуття строку покарання, призначеного вироком суду; закон України про амністію; акт про помилування; скасування вироку суду і закриття кримінального провадження; закінчення строків давності виконання обвинувального вироку; умовно-дострокове звільнення від відбування покарання; хвороба; інші підстави, передбачені законом.

Що ж стосується посилання засудженого на ст. 80 КК України, виходячи з чого він вважає, що є необхідним привести вирок Апеляційного суду Сумської області від 11.10.2004 р. у відповідність до вказаної статті КК України, то суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано у такі строки: 1) два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі засудження до покарання у виді обмеження волі; 3) п`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за нетяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин; 4) десять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років за тяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше десяти років за особливо тяжкий злочин; 5)п`ятнадцять років -у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років за особливо тяжкий злочин. Перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину. Питання про застосування давності до особи, засудженої до довічного позбавлення волі, вирішується судом. Якщо суд не визнає за можливе застосувати давність, довічне позбавлення волі заміняється позбавленням волі.

В ухвалі Сумського апеляційного суду від 11.12.2024 р., яка постановлена у вказаній справі, вказується на те, що під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання, крім іншого: про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання; про заміну невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким; інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку (п. 2, 3, 14 ч. 1 ст. 537 КПК).

З огляду на зазначене слід вважати, що ОСОБА_5 звертається до Роменського міськрайонного суду Сумської області з підстав, що визначені п.14 ч.1 ст. 537 КПК України, з метою вирішення питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, оскільки останній не виносить на розгляд суду питання ані про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, ані про заміну невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким.

У той же час ОСОБА_5 до відома суду не доведено про існування жодного питання про сумніви і протиріччя, які виникли при виконанні вироку Апеляційного суду Сумської області від 11.10.2004 р., а доводи його заяви ґрунтуються виключно на власному довільному тлумаченні змісту частини 5 ст. 80 КК України, яка не є новим законом про кримінальну відповідальність і не пом`якшує відповідальність за вчинений злочин, однак при цьому діяла на дату постановлення вироку щодо ОСОБА_5 та продовжує діяти у незмінній редакції із дати набрання чинності Кримінальним кодексом України, тобто з 01.09.2001 року.

Щодо посилання заявника на обов`язок суду вирішити питання, що визначені у ст. 206 КПК України, то судом відзначається, що обов`язок такої перевірки процесуальним законом віднесено до компетенції слідчого судді, який здійснює судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування, а тому останні не підлягають розгляду судом, який вирішує питання під час виконання вироків у порядку ст.ст. 537, 539 КПК України.

За таких обставин, підстави для задоволення заяви ОСОБА_5 у суду відсутні.

Керуючись ст.ст.7, 9, 52, 54, 78, 376, 537, 539 КПК України, ст.ст. 80 КК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_5 про приведення вироку Апеляційного суду Сумської області від 11 жовтня 2004 року у справі №1-17/2004 у відповідність до вимог ст. 80 КК України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду через Роменський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 7 днів з дня оголошення ухвали суду, засудженим - з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги ухвала набирає законної сили в день розгляду справи апеляційним судом, якщо таку не було скасовано.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО

МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ ОСОБА_6