Справа № 756/501/25
Провадження № 1-кс/756/394/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

за участі секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про відвід слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_5 у справі за клопотанням слідчого СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000803, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 березня 2024 року, за ознаками вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 307 Кримінального кодексу України,

в с т а н о в и в:

11 лютого 2025 року адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про відвід слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000803, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 березня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 307 Кримінального кодексу України (далі - КК України).

І. Суть заяви

В обґрунтуванні заяви про відвід зазначено, що під час досудового розслідування кримінального провадження №0000803, слідчим суддею постановлено ухвалу від 18 грудня 2024 року про задоволення клопотання слідчого Оболонського УП ГУНП у м. Києві про проведення обшуку в квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , де фактично проживає ОСОБА_4 .

У січні 2025 року до суду надійшли матеріали кримінальної справи за клопотанням слідчого Оболонської УП ГУНП у м. Києві про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000803. Справу передано на розгляд судді Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_5 .

Посилаючись на вимоги частини 1 статті 76 Кримінально процесуального кодексу України (далі - КПК України) зазначає, що суддя не має права брати участь у цьому ж провадженні в суді першої інстанції, оскільки вже раніше розглядав клопотання стосовно зазначеного провадження.

Отже, на думку заявника, зазначені порушення, свідчать про наявність особистої зацікавленості, упередженості та недотримання принципу безсторонності.

Посилаючись на вимоги статей 75, 80 КПК України ОСОБА_3 просить відвести суддю ОСОБА_5 від розгляду справи №756/501/25.

ІІ. Правові позиції сторін кримінального провадження та інших учасників

В судове засідання адвокат ОСОБА_3 та особа в інтересах якої він діє не з`явились, причини неявки не повідомили.

Суддя, якому заявлено відвід, про дату, час та місце розгляду повідомлявся належним чином у порядку частини третьої статті 81 КПК України, однак в судове засідання не з`явився, надавши матеріали провадження №756/501/25.

За таких обставин, суд вважає можливим розглянути питання щодо відводу слідчому судді у відсутність осіб, які не з`явились.

Повно і всебічно дослідивши матеріали заяви та вказаної справи, суддя дійшла до таких висновків.

ІІІ. Встановлені обставини

Суддею встановлено, що у межах кримінального провадження №0000803, ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_5 від 18 грудня 2024 року надано дозвіл на проведення обшуку в квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_6 , у якій фактично проживає ОСОБА_4 .

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 18 грудня 2024 року слідчим суддею ОСОБА_5 надано дозвіл на проведення обшуку в квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_6 , у якій фактично проживає ОСОБА_4

13 січня 2025 року до суду надійшли матеріали кримінальної справи за клопотанням слідчого Оболонської УП ГУНП у м. Києві про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000803. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справа передана для розгляду слідчому судді ОСОБА_5 .

Судове засідання, призначене на 23 січня 2025 року, відкладено за клопотанням прокурора, оскільки виникла необхідність надати додаткові докази до матеріалів справи.

У подальшому під час наступного судового засідання, яке відбулося 11 лютого 2025 року, слідчому судді заявлено відвід, у зв`язку з чим справу передано на автоматичного розподіл згідно з вимогами КПК України для розгляду такого.

IV. Мотиви, з яких суддя виходить і положення закону, якими керується

Згідно зі статтею 19 Конституції України правовий порядок в Україні органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам, визначеним статтею 7 КПК України, у тому числі, щодо: верховенства права, законності, рівності перед законом поваги до людської гідності, забезпечення права на захист, доступу до правосуддя та обов`язковість судових рішень, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, безпосередності дослідження показань, речей і документів, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, диспозитивності тощо.

Відповідно до статті 9 КПК України засада законності передбачає, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Принцип диспозитивності сторін у кримінальному провадженні визначений статтею 26 КПК України, зокрема, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом (частина третя цієї Статті).

Отже, вирішуючи питання відводу, суддя обмежена виключно вимогами КПК України щодо з`ясування наявності або відсутності будь-яких фактів, які можуть викликати обґрунтований сумнів у неупередженості слідчого судді під час судового розгляду.

Так, пунктом 4 частини 1 статті 75 КПК України визначено обставини, що виключають участь слідчого судді, судді або присяжного в кримінальному провадженні. Зокрема, що слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Відповідно до вимог частини 1 статті 76 КПК України суддя, який брав участь у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, не має права брати участі у цьому ж провадженні в суді першої, апеляційної і касаційної інстанцій, крім випадків перегляду ним в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, яка була постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Згідно Постанови Верховного Суду від 18 лютого 2021 року у справі № 127/17123/19, закріплена в статті 76 КПК України недопустимість повторної участі судді у кримінальному провадженні спрямована на те, щоб запобігти можливій необ`єктивності та упередженості судді, пов`язаній із захистом права кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. При цьому Верховний Суд звернув увагу, що участь судді під час досудового розслідування може позначитися на об`єктивності та неупередженості судді при розгляді кримінального провадження саме по суті.

Згідно зі статтею 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, дізнавач, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні. Заяви про відвід можуть бути заявлені як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження. Заяви про відвід під час досудового розслідування подаються одразу після встановлення підстав для такого відводу. Заяви про відвід під час судового провадження подаються до початку судового розгляду. Подання заяви про відвід після початку судового розгляду допускається лише у випадках, якщо підстава для відводу стала відома після початку судового розгляду. Відвід повинен бути вмотивованим.

Системний аналіз положень статей 75, 80 КПК України дає можливість дійти висновку про те, що для відведення судді необхідно обґрунтувати наявність обставин, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість та необ`єктивність. Відвід повинен бути вмотивований, тобто з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для такого.

При цьому, зі змісту частини четвертої статті 81 КПК України вбачаються процесуальні наслідки зловживання правом на відвід з метою затягування кримінального провадження.

Стаття 2, 16 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що рішення Європейського суду з прав людини є обов`язковими для виконання Україною. Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності (рішення у справі «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 і 30, і рішення «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42).

Таким чином, у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38).

Водночас, у контексті суб`єктивного критерію особиста безсторонність судді презюмується, поки не доведено протилежного (рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), п. 43).

При цьому, суд зауважує, що можливість обґрунтування зацікавленою стороною законності вчинених судом процесуальних дій залежить не лише від бажання та здатності особи сприймати таке обґрунтування, а від правового розуміння цих дій, у тому числі у випадку, коли вони можуть не відповідати її прямим інтересам.

Застосування Бангалорських принципів поведінки судді, зокрема положень щодо незалежності судових органів, об`єктивності, чесності та дотримання етичних норм, вказує про те, що судді слід виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки з метою укріплення суспільної довіри до судових органів, що має першочергове значення для підтримки незалежності судових органів.

Разом з цим, питання особистої довіри зацікавленої сторони до суду, є оціночним та суб`єктивним поняттям і залежить від внутрішнього переконання з урахуванням зовнішніх обставин. Тому цілком очевидно, що дії та рішення, які судом вчинені в межах закону, але всупереч інтересам однієї зі сторін, можуть сприйматися цією стороною як негативні, що може зумовити певну недовіру.

У даному випадку заява про відвід слідчому судді не містить належних доводів та обґрунтувань, які б могли свідчити про вчинення ним дій, які слугують підставою для відведення від розгляду клопотання про накладення арешту на майно.

Детально вивчивши заяву про відвід та оцінивши доводи представника заявника, суд вважає, що заява про відвід, за своєю суттю, зводиться до помилкового тлумачення частини 1 статті 76 КПК України під час вказаного судового розгляду.

Суд зауважує, що зазначений судовий розгляд здійснюється слідчим суддею ОСОБА_5 у порядку суового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування і не перебачає розгляду по суті.

При цьому вказані клопотання передані слідчому судді на розгляд у порядку автоматизованого розподілу згідно з вимогами статті 35 КПК України.

Інших переконливих доказів для відводу, передбачених статтею 75 КПК України, суддею також не встановлено, а тому суд презюмує безсторонність слідчого судді ОСОБА_5 з наведених вище мотивів.

Враховуючи зазначене, суддя дійшла висновку про те, що аргументи представника заявника є не обґрунтованими, а тому заява про відвід задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 7, 75, 80-81, 369-372, 376 КПК України суддя -

п о с т а н о в и в:

Відмовити у задоволенні заяви адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про відвід слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_5 у справі за клопотанням слідчого СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000803, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 березня 2024 року, за ознаками вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 307 Кримінального кодексу України.

Копію ухвали надати заявнику та особі, якій заявлено відвід для відома.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДЯ ОСОБА_7