Справа №591/4012/24 Головуючий у суді у 1 інстанції - Сибільов
Номер провадження 11-сс/816/24/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
Категорія - продовження строків тримання під вартою
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

підозрюваного - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши, в режимі відеоконференції, у залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами підозрюваного ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 21 серпня 2024 року, якою продовжено підозрюваному ОСОБА_6 строк тримання під вартою з визначенням розміру застави,

ВСТАНОВИЛА:

До слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми звернувся старший слідчий СВ розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості СУ ГУНП в Сумській області ОСОБА_9 із клопотанням про продовження ОСОБА_6 , підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України, строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з попередньо визначеною судом заставою в сумі 454 200 грн., строком на 02 місяці до 22 жовтня 2024 включно.

Вказане клопотання обґрунтовано тим, що до закінчення строку дії попередньої ухвали, неможливо завершити досудове розслідування, оскільки у даному кримінальному провадженні триває виконання з підозрюваним вимог ст. 290 КПК України, також необхідно скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування.

Крім того ризики, які існували на час обрання підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, існують та не зменшилися і запобігти вказаним ризикам шляхом застосування до останнього більш м`яких запобіжних заходів, неможливо.

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 21 серпня 2024 року, клопотання слідчого задоволено. Продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_6 до 19 жовтня 2024 року включно, з визначенням розміру застави в 454 200 грн.

У разі внесення застави та після звільнення ОСОБА_6 з-під варти, покладено на нього наступні обов`язки: 1) не відлучатися за межі м. Суми без дозволу слідчого, прокурора або суду (залежно від стадії провадження); 2) повідомляти слідчого, прокурора або суд (залежно від стадії провадження) про зміну свого місця проживання та роботи; 3) здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт (и), або інший документ (и), що дає підозрюваному право на виїзд за межі України; 4) носити електронний засіб контрою.

Роз`яснити заставодавцю та підозрюваному, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем чи підозрюваним, застава звертається в дохід держави, а після звернення застави в дохід держави, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 цього Кодексу.

Не погодившись зі вказаним судовим рішенням, захисник підозрюваного ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_8 звернулася до апеляційного суду зі скаргою, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 21 серпня 2024 року та ухвалити нову ухвалу, застосувавши відносно ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід.

В обґрунтування своїх вимог захисник посилається на те, що наразі ОСОБА_6 утримується в ДУ «Сумський слідчий ізолятор», на підставі вироку Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 02 листопада 2023 року, яким останнього засуджено за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 04 років позбавлення волі. Відповідно, підозрюваний не мати можливість переховуватися від органів розслідування та/або суду, знищити, приховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Тому, наведені слідчим ризики не дають підстави для обрання ОСОБА_6 найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Потерпілі та свідки в кримінальному провадженні є військовослужбовцями та перебувають як в зоні бойових дій так і в інших областях України, тому ризик незаконного впливу на них є безпідставним та недоведеним.

Підозрюваний ОСОБА_6 постійно проживає в м. Суми, має соціальні зв`язки (мати, дружину) та зареєстроване місце проживання.

Таким чином, ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, а тому підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Підозрюваний ОСОБА_6 не погоджуючись зі судовим рішення, також подав апеляційну скаргу, відповідно якої просить ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 21 серпня 2024 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою призначити йому запобіжний захід не пов`язаний із тримання під вартою, у виді домашнього арешту або застави в розмірі 50 000 грн.

Апеляційна скарга підозрюваного обґрунтовується тим, що існування заявлених стороною обвинувачення ризики не доведені жодним доказом.

Так, ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду не може ґрунтуватися лише на тяжкості вчиненого злочину, зважаючи на те, що на даний час в України введено воєнний стан, під час якого заборонено чоловікам призовного віку перетинати кордон України. Окрім цього, підозрюваний на даний час утримується в ДУ «Сумський слідчий ізолятор», на підставі вироку Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 02 листопада 2023 року.

Таким чином, прокурором не доведено існування вказаного ризику, зважаючи на викладені обставини.

Окрім цього, зважаючи на місце знаходження підозрюваного, останній не має можливості, якимось чином здійснювати тиск на свідків чи потерпілих. А наявність судимостей за вчинення низки кримінальних правопорушень, не підтверджує існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також підозрюваний просить звернути увагу апеляційного суду на наявність в нього міцних соціальних зв`язків, а саме матері, з якою останній знаходиться в тісних родинних відносинах та дружини, котра має онкологічне захворювання. За місцем постійного проживання також мешкає батько, котрий переніс низку тяжких захворювань.

Щодо обґрунтованості пред`явленої апелянту підозри, останній зазначає про те, що всі зібрані докази органом досудового розслідування фальсифіковані, а тому враховуючи вище викладене, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, як незаконне судове рішення, постановлено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону України.

Заслухавши доповідь головуючого - судді щодо змісту оскаржуваного рішення та доводів апеляційних скарг, підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 на підтримку поданих апеляційних скарг, позицію прокурора, яка щодо задоволення апеляційних скарг - заперечував, просила ухвалу слідчого судді залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

На переконання колегії суддів, слідчий суддя, вирішуючи питання про продовження підозрюваному ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вищезазначених вимог Закону дотримався в повному обсязі.

Із наданих апеляційному суду матеріалів вбачається, що слідчим управління ГУНП в Сумської області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0002667 від 14 липня 2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 190 КК України.

01 серпня 2024 року ОСОБА_6 вручено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 190 КК України.

Звертаючись до суду з клопотанням про продовження підозрюваному ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий посилався на те, що досудове розслідування даного кримінального провадження не закінчено, що повідомлена останньому підозра є обґрунтованою, а ризики, які існували на час застосування такого запобіжного заходу, не зменшились та існують.

Перевіряючи доводи поданого клопотання на предмет існування заявлених ризиків, слідчий суддя дійшов вірного висновку, що зібраними під час досудового розслідування доказами підтверджується те, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 190 КК України, а саме заволодіння чужим майном шляхом обману, вчиненому організованою групою, повторно, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки.

Крім того, при встановленні ризиків, на які посилався слідчий в клопотанні про продовження підозрюваному строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме, можливість переховування ОСОБА_6 від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на потерпілих, свідків та інших підозрюваних, вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення в якому підозрюється, слідчим суддею було враховано те, що ОСОБА_6 не працює, не має міцних соціальних зв`язків, є раніше неодноразово судимою особою за вчинення корисливих злочинів, йому відомі певні відомості пов`язані з цією діяльністю, зокрема можливі свідки у справі, потерпілі чи інші підозрювані (з якими він знайомий та повне коло яких встановлюється), а також інші необхідні для слідства відомості, обізнаність про які на цій стадії розслідування, все ще може бути використано підозрюваним для негативного впливу на слідство чи на учасників.

При цьому, докази на підтвердження того, що вказані ризики на даний час зменшились чи не існують, матеріали даного провадження не містять.

Слідчим доведено наявність існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України та відсутності можливості застосування відносно ОСОБА_6 альтернативних запобіжних заходів, які не здатні забезпечити його належну процесуальну поведінку і запобігти ризикам, які існують та забезпечити досягнення мети їх застосування.

На думку колегії суддів, обрання підозрюваному ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, як про це просять апелянти, є необґрунтованим та невиправданим.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи, при цьому КПК не вимагає доказів того, що вона обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів можливості їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Так, ризик переховування від органів досудового розслідування та суду стверджується тяжкістю можливого покарання та свідчать про можливість вчинення ОСОБА_6 дій задля переховування від суду і органів досудового розслідування.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, на що звернув увагу слідчий суддя.

Так, наявність ризику переховування від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності підтверджується тим, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 05 до 12 років з конфіскацією майна.

Перебування підозрюваного ОСОБА_6 в ДУ «Сумський слідчий ізолятор» на підставі вироку суду, не спростовує існування заявленого ризику.

Окрім цього, посилання підозрюваного на те, що наразі виїзд за межі країни неможливий, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки дані обставини не виключають можливості останнього переховуватись в межах території України, в тому числі тимчасово окупованої.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апелянтів про наявність у підозрюваного постійного місця проживання та тісних соціальних зв`язків, оскільки останній будучи раніше вже неодноразово засудженим за вчинення умисних, корисливих злочинів, за які він відбував покарання реально, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став.

Так, перебуваючи в місці ув`язнення, в період відбування покарання за попереднім вироком, вчинив новий умисний, корисливий злочин проти власності, організованою групою, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, що свідчить про стійку системність та його схильність до вчинення злочинів даної категорії, а стійкі соціальні зв`язки, які існували до вчинення нових злочинів ніяк не стримали злочинну поведінку підозрюваного, що в сукупності не надає можливість апеляційному суду обрати відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, потерпілих, інших підозрюваних в кримінальному провадженні слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків, потерпілих, інших підозрюваних існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом, тому доводи апелянтів в цій частині також є необґрунтованими.

Окрім цього, колегія суддів перевіряючи доводи прокурора про наявність вказаного ризику, зважає також на обставини вчинення підозрюваним інкримінованого ним кримінального правопорушення, вчиненого із застосуванням мобільних телефонів. Так, останній маючи у вільному доступі засоби зв`язку може безперешкодно телефонувати свідкам та потерпілим, з метою незаконного впливу на останніх для надання ними недостовірних свідчень.

Також, підозрюваний ОСОБА_6 ніде офіційно не працює, тобто не має постійного та законного джерела доходу, неодноразово судимий за вчинення злочинів, вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення, перебуваючи в ДУ «Сумський слідчий ізолятор», а тому із урахуванням вищенаведених обставин, колегія суддів приходить до обґрунтованого висновку про те, що слідчим суддею було вірно враховано усі ці обставини і вірно зроблено висновок про наявність ризиків, що останній, перебуваючи на волі може продовжувати злочинну діяльність, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Оцінюючи викладені обставини в їх сукупності апеляційний суд дійшов висновку про те, що лише винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_6 , дозволить контролювати його місце перебування та запобігти встановленим ризикам, які на теперішній час продовжують існувати.

Враховуючи вищенаведені відомості, у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими слідчий обґрунтовував та слідчий суддя визнав доведеним.

Отже існує обґрунтована необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання підозрюваного під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційних скарг ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи підозрюваного та обставин кримінального провадження.

Щодо доводів апеляційних скарг про не обґрунтованість підозри, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно на усталеної практики Європейського суду з прав людини, у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", зазначено термін "обґрунтована підозра", який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі "Мюррей проти Об`єднаного Королівства" від 28 жовтня 1994 року, "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року).

Таким чином, на даному етапі досудового розслідування долучені матеріали можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа про, яку йдеться могла вчинити злочин, тому підозра стосовно ОСОБА_6 за ч. 5 ст. 190 КК України, є обґрунтованою.

При розгляді питання про продовження строку тримання під вартою стосовно підозрюваного, апеляційний суд повинен уникати наскільки це можливо, будь-якого дублювання в збиранні та оцінці доказів, які мають значення для розгляду кримінального провадження щодо доведеності висунутого обвинувачення, яке здійснюється судом першої інстанції, оскільки у відповідності до вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції повинен відбуватись впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно, доводи підозрюваного ОСОБА_6 про фальсифікацію органом досудового розслідування доказів на підтвердження вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України, колегія суддів не бере до уваги.

Що стосується вимоги підозрюваного зменшити розмір застави до 50 000 грн., колегія суддів також не вбачає законних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У рішеннях Європейського Суду з прав людини неодноразово висловлювалася думка про те, що розмір застави повинен встановлюватися головною мірою з урахуванням особи підсудного, належної йому власності, його стосунків з поручителями, іншими словами - з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі (Неймайстер проти Австрії, рішення від 27.06.1968 р.; Гафа проти Мальти, рішення від 22.05.2018).

При цьому, 13 січня 2022 року Європейський Суд ухвалив рішення в справі «Істоміна проти України» (Istomina V. Ukraine, заява № 23312/15), у якому зазначив, що застава має на меті передусім забезпечення явки особи на судове засідання. Тому розмір застави повинен оцінюватись залежно від особи, про яку йде мова, із урахуванням його/її матеріального стану та інших релевантних критеріїв, що свідчать на користь чи проти явки особи до суду.

На даному етапі досудового розслідування, колегія суддів погоджується з рішенням слідчого судді про те, що розмір застави в 454 200 грн., буде співмірним та пропорційним щодо конкретної особи, необхідним і достатнім для забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків та досягненню завдань кримінального провадження. Визначений слідчим суддею розмір застави здатен досягти цієї мети та зможе запобігти підтвердженим ризикам та об`єктивно встановленим у кримінальному провадженні даним щодо кримінально карної діяльності ОСОБА_6 .

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому, вказане судове рішення слід залишити без змін, а апеляційні скарги захисника та підозрюваного - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 21 серпня 2024 року, якою підозрюваному ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави - залишити без змін, а апеляційні скарги підозрюваного ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_8 на цю ухвалу, без задоволення.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3