ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2025 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000179 від 26.04.2024 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки

м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянки України, не працевлаштованої, яка має середню освіту, не заміжня, має на утримані малолітню дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має третю групу інвалідності з дитинства, раніше не судимої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою:

АДРЕСА_2 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого

ч. 1 ст. 111-1 КК України,

за участі:

прокурора - ОСОБА_5 ,

обвинуваченої - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким створено Організацію Об`єднаних Націй (далі - ООН). До складу ООН входять Україна, Російська Федерація та ще 49 країн - засновниць, а також інші країни світу.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Статуту ООН всі Члени вказаної організації утримуються в їхніх міжнародних відносинах від загрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним з Цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН від 9 грудня 1981 року № 36/103 про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1965 року № 2131 (XX), що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав, про огородження їх незалежності і суверенітету; від 24 жовтня 1970 року № 2625 (XXV), що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами у відповідності до Статуту ООН; від 16 грудня 1970 року № 2734 (XXV), що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, та від 14 грудня 1974 року № 3314 (XXIX), що містить визначення агресії, установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербування найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Так, згідно зі ст. 1 резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року №3314 (XXIX) агресією є застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності або політичної незалежності іншої держави, або будь-яким іншим способом, несумісним зі Статутом ООН, як це установлено в даному визначенні.

Відповідно до ст. 3 вказаної резолюції, будь-яка з наступних дій, незалежно від оголошення війни, з врахуванням і у відповідності до положень ст. 2, буде кваліфікуватися як акт агресії:

а) вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не мала, яка є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або її частини;

б) бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;

в) блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави;

г) напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні

сили, або морські і повітряні флоти іншої держави;

г) застосування збройних сил однієї держави, які знаходяться на території іншої держави за узгодженням з державою, яка приймає, на порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після закінчення дії угоди;

д) дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження іншої держави, використовувалась цією іншою державою для здійснення акта агресії проти третьої держави;

е) засилання державою або від імені держави озброєних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, які мають настільки серйозний характер, що це рівноцінно переліченим вище актам, або її значна участь в них.

Згідно зі статтею вказаної резолюції, ніякі міркування будь-якого характеру, чи-то політичного, економічного, військового або іншого характеру, не можуть служити виправданням агресії. Агресивна війна є злочином проти міжнародного миру. Агресія тягне за собою міжнародну відповідальність. Ніяке територіальне придбання або особлива вигода, одержані в результаті агресії, не є і не можуть бути визнані законними.

Крім того, принципи суверенної рівності, поваги прав, притаманних суверенітету, незастосування сили чи погрози силою, непорушності кордонів, територіальної цілісності держав, мирного врегулювання спорів та невтручання у внутрішні справи держав були закріплені також в Заключному Акті наради з безпеки і співробітництва в Європі

від 01 серпня 1975 року, який підписаний СРСР, правонаступником якого є Російська Федерація.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року (далі - Декларація) вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки

24 серпня 1991 року схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. Згідно з указаним документом, територія України є неподільною та недоторканною.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і Російська Федерація.

В розумінні положень ст. 2 Женевських конвенцій від 12.08.1949, ратифікованих Указом Президії Верховної Ради Української Радянської Соціалістичної Республіки від 03.07.1954, між Російською Федерацією та Україною з 20.02.2014 триває збройний конфлікт міжнародного характеру.

За наказом президента Російської Федерації ОСОБА_7 24.02.2022 о 05:00 год. збройні сили Російської Федерації незаконно, віроломно вторглись на територію Україну, здійснили широкомасштабну неспровоковану військову агресію і збройний напад, застосовуючи всі види стрілецької, артилерійської, ракетної, іншої зброї, в тому числі засоби ведення війни, заборонені міжнародним правом, спричиняючи ураження і руйнування об`єктів військової і цивільної, в тому числі критичної, інфраструктури, ураження і вбивства особового складу підрозділів Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів, мирного населення, масово порушуючи при цьому закони та звичаї війни, передбачені міжнародними договорами, і масово вчиняючи на території України злочини проти основ національної безпеки України, проти життя та здоров`я особи, проти волі, честі та гідності особи, проти статевої свободи та статевої недоторканності особи, проти виборчих, трудових та інших особистих прав і свобод людини і громадянина, проти власності, проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку.

Так, ОСОБА_3 , діючи умисно, маючи умисел на публічне заперечення здійснення збройної агресії проти України, встановлення та утвердження тимчасової окупації частини території України, здійснювала, у точно невстановлений час, публічні заклики до підтримки рішень та дій держави - агресора, усвідомлюючи злочинність своїх дій, а також те, що зі змістом матеріалів, які вона розповсюджує у загальнодоступній соціальній Інтернет-мережі «Одноклассники», де може ознайомитися необмежена кількість осіб, бажаючи настання шкідливих наслідків у вигляді публічного заперечення здійснення збройної агресії проти України, встановлення та утвердження тимчасової окупації частини території України, публічних закликів до підтримки рішень та дій держави - агресора, знаходячись за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_3 , використовуючи власний мобільний телефон з вбудованим VPN, який дозволяє здійснити вхід та перегляд інформації, що міститься на заблокованих Інтернет сайтах, у тому числі доступ до яких заблоковано Інтернет провайдерами на підставі указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 28 квітня 2017 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» №133/2017 від 15.05.2017, авторизувавшись у соціальній Інтернет-мережі «Одноклассники» як користувач « ОСОБА_3 » (web-адреса облікового запиcy: ІНФОРМАЦІЯ_3 за допомогою відмітки «класс» одночасно зробила репост, тобто розмістила на так званій «Ленте» (публічній дошці оголошень, вільно доступній необмеженому колу користувачів) створеної нею сторінки (аккаунта) « ОСОБА_3 » у соціальній Інтернет-мережі «Одноклассники», наступні публікації:

- групи « ІНФОРМАЦІЯ_4 » соціальної мережі «Одноклассники», у коментарях якого « ОСОБА_3 » ( ІНФОРМАЦІЯ_3 прокоментувала: «Пора бы уже закончить эту войну. может поможем и пускай все будет хорошо когда будет править великая страна Россия !!!!!»

- групи « ІНФОРМАЦІЯ_5 » у коментарях якого « ОСОБА_3 » ( ІНФОРМАЦІЯ_3 прокоментувала: «наконец то придут нормальные мужчины та будет все класно, поможем нашим солдатам. Та закончим все!!!!! и будет только Россия»/

У вищезазначених публікаціях, поширених « ОСОБА_3 » ( ІНФОРМАЦІЯ_3 міститься публічне заперечення здійснення збройної агресії проти України, встановлення та утвердження тимчасової окупації частини території України, публічні заклики до підтримки рішень та дій держави - агресора.

Дії ОСОБА_3 належить кваліфікувати за ч. 1 ст. 111-1 КК України за ознаками колабораційна діяльність, а саме: публічні заклики громадянином України до підтримки рішень та дій держави-агресора.

Судом враховані наступні докази на підтвердження встановлених обставин.

Так, в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.111-1 КК України, визнала в повному обсязі щодо обставин, зазначених в обвинувальному акті та пояснила, що вона дійсно була зареєстрована в соціальній Інтернет-мережі «Одноклассники» як користувач. З 2022 року здійснювала користування цією Інтернет-мережею за допомогою мобільного телефону, де публікувала, в тому числі шляхом копіювання, коментарі в підтримку рішень та/або дій держави-агресора Російської Федерації, зміст яких викладений в обвинувальному акті. Такі дії вона вчиняла добровільно, оскільки на той час мала такі погляди, а також має родичів, які проживають в Російській Федерації. На теперішній час вона усвідомлює, що помилялась. Її позиція змінилась, вона підтримує Україну. Вона більше не викладала та не викладає подібних коментарів. Крім того, зазначила, що під час обшуку у неї був вилучений мобільний телефон, за допомогою якого вона публікувала свої коментарі. Вона має дев`ятирічного сина, якого сама утримує. Згодна з видом та розміром покарання, запропонованим стороною обвинувачення.

Суд, враховуючи думку учасників судового провадження, визнання обвинуваченою ОСОБА_3 вини у вчиненому кримінальному правопорушенні, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував у учасників судового провадження, чи правильно вони розуміють зміст цих обставин та чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Оцінюючи досліджені в судовому засіданні, відповідно до вимог ст.ст.85, 94 КПК України, показання обвинуваченої ОСОБА_3 , суд вважає, що ці докази отримані у порядку, встановленому КПК України, а тому є належними та допустимими, підтверджують обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме, що обвинувачена вчиняла колабораційну діяльність, а саме: будучи громадянкою України, здійснювала публічні заклики до підтримки рішень та дій держави-агресора.

Після з`ясування обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених під час судового розгляду кримінального провадження, аналізуючи показання обвинуваченої ОСОБА_3 , які мають логічний та послідовний характер, узгоджуються між собою, суд поза розумним сумнівом приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого

ч. 1 ст. 111-1 КК України.

При призначенні покарання суд, у відповідності до положень ст.ст.65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, дані, які характеризують особу обвинуваченої, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії»

від 17 вересня 2009 року зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Обвинувачена ОСОБА_3 по відношенню до інкримінованого їй кримінального правопорушення підпадає під дію ч. 1 ст. 19 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 66 КК України обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_3 визнається наявність на утриманні малолітньої дитини.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченій, судом не встановлено.

Суд також враховує, що кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_3 , віднесене до категорії кримінальних проступків, а також особу обвинуваченої, яка раніше не судима (т. 2 а.с. 107), не заміжня, має третю групу інвалідності з дитинства (т. 2 а.с. 116), а також має на утримані малолітню дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.2 а.с. 104), на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває (т.2 а.с. 110-111).

Суд враховує, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а тому, на думку суду, виправлення обвинуваченої можливе.

За таких обставин, суд, враховуючи вище викладені обставини у своїй сукупності вважає, що виправлення обвинуваченої ОСОБА_3 можливе, у зв`язку з чим з урахуванням її матеріального становища, приходить до висновку, що їй необхідно призначити покарання у виді позбавленням права обіймати будь-які посади в органах державної влади та місцевого самоврядування на певний строк, в межах санкції ч. 1 ст. 111-1 КК України, чинної на час вчинення діяння.

Суд переконаний, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та запобігання вчиненню нею нових правопорушень.

Підстав для застосування ст.ст. 69, 75 КК України судом не встановлено.

В свою чергу, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати, пов`язані з проведенням судової лінгвістичної (семантико - текстувальної) експертизи в сумі 3 979 (три тисячі дев`ятсот сімдесят дев`ять) грн. 50 коп. та судової комп`ютерно-технічної експертизи в сумі 7 959 (сім тисяч дев`ятсот п`ятдесят дев`ять) грн. 00 коп. (т.2 а.с. 85, 99).

Запобіжний захід відносно обвинуваченої судом в рамках даного кримінального провадження не обирався.

Питання речових доказів судом вирішується в порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 349, 369, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватою у пред`явленому обвинуваченні за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-1 КК України.

Призначити ОСОБА_3 покарання за ч. 1 ст. 111-1 КК України у виді позбавлення права обіймати будь-які посади в органах державної влади та місцевого самоврядування строком на 12 (дванадцять) років.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз: судової лінгвістичної (семантико - текстувальної) експертизи в сумі 3 979 (три тисячі дев`ятсот сімдесят дев`ять) грн. 50 коп. та судової комп`ютерно-технічної експертизи в сумі 7 959 (сім тисяч дев`ятсот п`ятдесят дев`ять) грн. 00 коп.

Речові докази:

-мобільний телефон марки ««Айфон 8+» імеі НОМЕР_1 , з мобільним номером телефону НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_3 та перебуває на зберіганні у камері схову (кімнаті зберігання) речових доказів КРУП ГУНП в Дніпропетровській області, квитанція №359/24 - повернути ОСОБА_3 , дозволивши розпоряджатися ним на власний розсуд (т. 2 а.с. 105).

Матеріали кримінального провадження залишити при обвинувальному акті з подальшим зберіганням у справі №214/10157/24, провадження №1-кп/214/89/25.

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення до судової палати у кримінальних справах Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя ОСОБА_1