АНАНЬЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №491/86/25
Провадження № 1-кп/491/32/25
ВИРОК

іменем України

27 лютого 2025 року Ананьївський районний суд Одеської області

в складі головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю:секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

учасників кримінального провадження: прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ананьїв Одеської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000362, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 жовтня 2024 року, за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; уродженець с. Покровка Веселинівського району Миколаївської області; громадянин України; українець; з середньою освітою; одружений; офіційно непрацюючий; місце проживання зареєстровано та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; раніше не судимий.

ВСТАНОВИВ:

01 жовтня 2024 року, біля 05.30 години, більш точного часу в ході судового розгляду встановити не виявилось можливим, у ОСОБА_4 , який перебував за місцем свого мешкання по АДРЕСА_1 , виник словесний конфлікт на ґрунті ревнощів зі своєю співмешканкою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в ході якого, у ОСОБА_4 виник прямий умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 .

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з прямим умислом, спрямованим на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 та завдання невизначеної шкоди здоров`ю останній, яка перебувала на той час на ліжку в положенні лежачи, наніс один удар кулаком правої руки в ділянку правої поперекової ділянки, що розташована ближче до тазу, внаслідок чого спричинив ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді травматичного розриву правої нирки, заочеревинної гематоми, закритого перелому 12-го правого ребра, що у відповідності з п.2.1.1 (а), п.2.1.2., п.2.1.3. (л) Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я від 17 січня 1995 року № 6, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

З наведеного вбачається, що ОСОБА_4 вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України, а саме умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Після оголошення прокурором короткого викладу обвинувального акта, судом було встановлено особу обвинуваченого та роз`яснено йому суть обвинувачення, постановлено питання обвинуваченому про те, чи зрозуміле йому обвинувачення, чи визнає він себе винним і чи бажає давати показання.

На зазначене питання обвинувачений ОСОБА_4 повідомив суду, що обвинувачення йому зрозуміле, свою вину він визнає в повному обсязі, бажає давати суду показання.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 349 КПК України судом було запропоновано стороні обвинувачення та стороні захисту проголосити вступні промови.

При цьому, прокурор зазначив, що враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї вини, добровільності позиції обвинуваченого, відсутності сумнівів у тому, що обвинувачений розуміє суть обвинувачення та не оспорює фактичні обставини справи, він вважає за можливе визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням доказів, що характеризують особу обвинуваченого, а також оголошенням досудової доповіді, складеної органом пробації.

Обвинувачений ОСОБА_4 з запропонованим прокурором обсягом та порядком дослідження доказів погодились.

Потерпіла ОСОБА_5 в судове засідання не прибула та надала суду письмову заяву, в якій просить судовий розгляд у кримінальному провадженні № 0000362 проводити без її участі (а.с.39). Претензій до обвинуваченого не має, щодо покарання просить жорстоко не карати.

Враховуючи викладене, заслухавши думку учасників судового засідання, взявши до уваги заяву ОСОБА_5 , суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу про розгляд кримінального провадження № 0000362 за відсутності потерпілої. Ухвала занесена секретарем судового засідання в журнал судового засідання.

Судом у відповідності до положень ч. 3 ст. 349 КПК України було з`ясовано, чи правильно розуміють учасники процесу зміст обставин, які ніким не оспорюються, та дослідження доказів щодо яких просить визнати недоцільним прокурор, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснено учасникам процесу, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

При цьому, прокурор та обвинувачений зазначили, що їм зрозуміло зміст обставин, які ніким не оспорюються, та дослідження доказів щодо яких просить визнати недоцільним прокурор, їхня позиція є добровільною, та їм зрозуміло, що в подальшому вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд заслухавши думку учасників процесу, з урахуванням положень частин 2 та 3 статті 349 КПК України на місці постановив ухвалу про визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та встановлення запропонованого прокурором порядку дослідження доказів, а саме: допит обвинуваченого, дослідження доказів, що характеризують особу обвинуваченого, а також вивчення досудової доповіді, наданої органом пробації.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений зазначив, що свою вину у вчиненні кримінального правопорушення він визнає в повному обсязі, кримінальне правопорушення ним було вчинено за тих обставин, які викладені у обвинувальному акті, а саме 01 жовтня 2024 року, біля 05.30 години, він перебував за місцем свого мешкання по АДРЕСА_1 , виник словесний конфлікт на ґрунті ревнощів між ним та його співмешканкою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в ході якого, у нього виник прямий умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 ..

Також, обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що в скоєному він щиро розкаюється, просив суд застосувати до нього покарання не пов`язане з позбавленням волі або, в разі призначення покарання у вигляді позбавлення волі, звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

Після допиту обвинуваченого, прокурором було оголошено та надано для долучення до матеріалів справи докази, які характеризують обвинуваченого, а саме:

- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, згідно якого 02 жовтня 2024 року до Реєстру внесені відомості про кримінальне правопорушення за ознаками ч. 1 ст. 121 КК України;

- копію паспорта громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Покровка Веселинівського району Миколаївської області, серії НОМЕР_1 , виданого 29 лютого 2009 року Ананьївським РВ ГУМВС України в Одеській області, згідно якого зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_4 є адреса: Одеська область, Подільський район, с. Гандрабури;

- копію картки платника податків, згідно якої ОСОБА_4 має реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ;

- довідку УІАП ГУНП України в Одеській області від 20 січня 2025 року та ДІ МВС України від 20 січня 2025 року, згідно якої відомості щодо ОСОБА_4 в ІАС відсутні;

- характеристику, видану Ананьївською міською радою від 02 жовтня 2024 року за №588, згідно якої за час проживання на території с. Гандрабури скарг та заяв від сусідів та мешканців села до Ананьївської міської ради на ОСОБА_4 не надходило. Іншими відомостями міська рада не володіє;

- інформацію про склад сім`ї, видану Ананьївською міською радою від 02 жовтня 2024 року за № 587, згідно якої до складу сім`ї громадянки ОСОБА_5 (потерпілої) входять: безпосередньо сама ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (син), ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (син), ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (донька), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (співмешканець);

- листа Подільського районного сектору № 1 філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області від 02 жовтня 2024 року за № 668/28/1/1-24, згідно якого ОСОБА_4 на обліку в Подільському районному секторі № 1 філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області не перебував та не перебуває;

- листа Комунального некомерційного підприємства «Ананьївська багатопрофільна міська лікарня Ананьївської міської ради» від 02 жовтня 2024 року за № 276, згідно якого ОСОБА_4 на «Д» (диспансерному) обліку в кабінетах у лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога не перебуває ;

- листа ІНФОРМАЦІЯ_6 від 14 січня 2025 року за № 69, згідно якого ОСОБА_4 перебуває на військову обліку у зазначеному відділі, до лав Збройних Сил України не призивався.

Заперечень або доповнень до зазначених доказів від учасників процесу не надходило, за їх згодою зазначені докази було долучено до матеріалів справи.

Крім того, від представника Подільського районного сектору № 1 філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області 26 лютого 2025 року надійшли матеріали досудової доповіді про обвинуваченого ОСОБА_4 із викладенням матеріалів та висновком органу пробації про те, що виправлення ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства.

Після дослідження доказів, судом було поставлено питання учасникам процесу про те, чи бажають вони доповнити судовий розгляд і чим саме, чи можливо закінчити дослідження доказів та перейти до судових дебатів.

На вказане питання учасники процесу повідомили, що будь-яких доповнень досудового розгляду, заяв або клопотань вони не мають, та вважають за можливе перейти до судових дебатів.

Враховуючи викладене судом без видалення до нарадчої кімнати було постановлено ухвалу про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами і перехід до судових дебатів.

У судових дебатах:

Прокурор Любашівської окружної прокуратури ОСОБА_3 зазначив, що під час розгляду кримінального провадження, в судовому засіданні було встановлено та доведено факт скоєння ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, просив визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, при цьому враховуючи особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, призначити йому покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі та із застосуванням положень статті 75 КК України від відбування призначеного покарання ОСОБА_4 звільнити з іспитовим строком 2 роки, з покладенням на ОСОБА_4 обов`язків, передбачених статтею 76 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судових дебатах зазначив, що свою вину у вчиненому він визнає в повному обсязі та щиро розкаюється, в подальшому обіцяє подібних дій не вчиняти.

В останньому слові ОСОБА_4 зазначив, що про скоєне він шкодує та просив суворо його не карати та призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до висновку, що під час судового розгляду підтверджено факт скоєння ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, а саме умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння.

Так, частиною 1 статті 121 КК України передбачено відповідальність за умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

В ході судового розгляду було встановлено та ніким не заперечувався той факт, що 01 жовтня 2024 року, біля 05.30 години, більш точного часу в ході судового розгляду встановити не виявилось можливим, у ОСОБА_4 , який перебував за місцем свого мешкання по АДРЕСА_1 , виник словесний конфлікт на ґрунті ревнощів зі своєю співмешканкою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в ході якого, у ОСОБА_4 виник прямий умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 .

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з прямим умислом, спрямованим на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 та завдання невизначеної шкоди здоров`ю останній, яка перебувала на той час на ліжку в положенні лежачи, наніс один удар кулаком правої руки в ділянку правої поперекової ділянки, що розташована ближче до тазу, внаслідок чого спричинив ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді травматичного розриву правої нирки, заочеревинної гематоми, закритого перелому 12-го правого ребра, що у відповідності з п.2.1.1 (а), п.2.1.2., п.2.1.3. (л) Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я від 17 січня 1995 року № 6, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Вирішуючи питання щодо покарання, яке має бути призначене ОСОБА_4 , суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 1 КК України цей кодекс має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від злочинних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання злочинам.

Частиною першою статті 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Відповідно до частини другої статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Частиною першою статті 65 КК України визначено, що суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до частини другої статті 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до положень частини п`ятої статті 12 КК України злочин вчинений ОСОБА_4 є тяжким злочином, оскільки за його вчинення може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 КК України, суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно зі статтею 67 КК України, відсутні.

У відповідності до положень частини першої статті 69-1 КК України за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 63 КК України покарання у виді позбавлення волі полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу.

Частиною другою статті 63 КК України визначено, що позбавлення волі встановлюється на строк від одного до п`ятнадцяти років, за винятком випадків, передбачених Загальною частиною цього Кодексу.

ОСОБА_4 є раніше не судимою особою, одружений, тимчасово не працюючий, за місцем проживання характеризується нейтрально.

Суд з врахуванням обставин справи та особи обвинуваченого вважає, що з метою досягнення мети кримінального покарання, визначеної статтею 50 КК України, достатнім для виправлення ОСОБА_4 буде призначення йому покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, у вигляді 5 років позбавлення волі.

При цьому, суд з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, особи ОСОБА_4 , а саме те, що за місцем мешкання він характеризується нейтрально, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, та інших обставини справи, приходить до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Так, частиною третьою статті 75 КК України визначено, що у випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.

Частиною першою статті 75 КК України визначено, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України, яке не входить до переліку кримінальних правопорушень за вчинення яких особу не може бути звільнено від відбування покарання з випробуванням, при цьому, суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_4 покарання, що у вигляді позбавлення волі, строк якого не перевищує 5 років, а отже до ОСОБА_4 може бути застосовано звільнення від покарання з випробуванням, передбачене статтею 75 КК України.

Відповідно до частини першої статті 76 КК України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Частиною третьою статті 76 КК України визначено, що на осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, суд може додатково покласти такі обов`язки: 1) попросити публічно або в іншій формі пробачення у потерпілого; 2) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; 3) працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу); 4) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою; 5) пройти курс лікування від розладів психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин або захворювання, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб; 6) дотримуватися встановлених судом вимог щодо вчинення певних дій, обмеження спілкування, пересування та проведення дозвілля.

З урахуванням викладеного, покарання яке має бути призначено ОСОБА_4 , враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, суд приходить до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування призначеного покарання та вважає за можливе звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, з визначенням іспитового строку та покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.ч. 1, 3 ст. 76 КК України.

З матеріалів справи вбачається, що у кримінальному провадженні речові докази та процесуальні витрати відсутні.

Цивільний позов під час досудового розслідування та судового розгляду не пред`явлено.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження не обирався.

Інші заходи забезпечення кримінального провадження під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження не застосовувались.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 349, 366-371, 373, 374, 376, 395, 532, 615 ч.15 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, - умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння.

За вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч.ч. 1, 3 ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності із п.п. 1, 2 ч. 1, п.п. 2,3,4 ч. 3 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом 2 (двох) років випробувального терміну:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

-виконувати заходи,передбачені пробаційною програмою.

-працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу).

Роз`яснити, що у відповідності до положень частин другої та третьої статті 78 КК України, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання. У разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

В силу положень статті 165 КВК України іспитовий строк засудженому, обчислювати з моменту проголошення вироку, тобто з 27 лютого 2025 року.

Речові докази та процесуальні витрати відсутні.

Цивільний позов прокурором під час досудового розслідування та судового розгляду не пред`явлено.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження не обирався.

Інші, заходи забезпечення кримінального провадження під час досудового розслідування та судового розгляду не застосовувались.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Ананьївський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до частини другої статті 394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

У відповідності до частини п`ятнадцятої статті 615 КПК України суд обмежився оголошенням резолютивної частини вироку.

Копію повного тексту вироку негайно після оголошення вручити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_8