судді Касаційного кримінального суду Верховного Суду ОСОБА_1 у провадженні № 51-3755 км24, справа № 202/3884/23, за касаційною скаргою з доповненням захисника ОСОБА_2 в інтересах засудженої ОСОБА_3 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 серпня 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 16 травня 2024 року щодо ОСОБА_3 .
Постановою колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 29 січня 2025 року вирок Індустріального районного суду
м. Дніпропетровська від 15 серпня 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 16 травня 2024 року щодо ОСОБА_3 залишено без зміни, а касаційну скаргу з доповненням захисника ОСОБА_2 - без задоволення.
При ухваленні постанови я заперечував проти прийняття такого рішення, голосував проти та викладаю окрему думку з огляду на таке.
Зі змісту касаційної скарги з доповненням вбачається, що ОСОБА_2 , крім іншого, вказувала на те, що стороною обвинувачення не надано доказів, які підтверджують співпрацю з окупаційною владою ОСОБА_3 , яка на посаду голови мікрорайону «Комунальний» окупаційною адміністрацією не призначалася, а продовжувала виконувати свої функції, які здійснювала й до окупації, а саме вирішувала соціальні питання жителів мікрорайону, надаючи їм допомогу.
Також захисник посилалася й на відсутність у діянні засудженої обов`язкової ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, оскільки вказана посада не пов`язана з виконанням організаційно-розпорядчих функцій.
При цьому зазначала, що всі докази, які покладені в основу обвинувального вироку, не доводять наявність в діях ОСОБА_3 складу інкримінованого кримінального правопорушення.
Дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи касаційної скарги з доповненням, вважаю, що суди попередніх інстанцій належним чином не надали оцінку твердженням сторони захисту щодо відсутності в діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 91 КПК України доказування у кримінальному провадженні - це здійснювана у встановленому законом порядку діяльність, що полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження, а згідно положень ч. 1 вказаної правової норми у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Вважаю, що судами обох інстанцій не взято до уваги відсутність належних і допустимих доказів того, що т.зв. «Администрация города Красный Лиман Донецкой народной республики» дійсно призначала ОСОБА_3 на посаду «председателя микрорайона «Коммунальный» та що під час окупації м. Лиман вона виконувала будь-які організаційно-розпорядчі функції.
Як слідує із формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, наприкінці липня 2022 року ОСОБА_3 , перебуваючи на тимчасово окупованій території - в м. Лиман Донецької області у приміщенні прийомної т.зв. «голови ДНР» ОСОБА_5 , за адресою: Донецька область, Краматорський район,
м. Лиман, вул. Незалежності, б.15А, діючи умисно, реалізуючи свій протиправний умисел, з особистих мотивів, з метою співпраці з державою-агресором, збройними формуваннями та окупаційною адміністрацією, надала згоду і добровільно зайняла т.зв. керівну посаду «председателя микрорайона Коммунальный администрации города Красный Лиман ДНР», створеної на тимчасово окупованій території окупаційною адміністрацією РФ, яку обіймала до початку активної фази деокупації м. Лиман Донецької області, тобто до 09.09.2022.
Однак, жодним належним та допустимим доказом не підтверджено самого факту призначення ОСОБА_3 на посаду «председателя микрорайона Коммунальный администрации города Красный Лиман ДНР» та що вказана посада входила в структуру окупаційної адміністрації.
Як слідує з вироку суду, свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які були вуличними мікрорайона «Комунальний» м. Лиман, в судовому засіданні зазначали, що ОСОБА_3 займалась вирішенням різних побутових питань населення, про її співпрацю з окупаційною адміністрацією їм не відомо, зборів та нарад не проводила, розпоряджень не надавала, робочого місця не мала, були складені Акти на отримання мешканцями мікрорайона твердого палива для пічного опалення, які підписувалися вуличними та квартальними, в тому числі обвинуваченою.
Висновок місцевого суду про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, фактично ґрунтується на тому, що були знайдені Акти перевірки наявності пічного опалення в будинках мешканців мікрорайону, які були складені на підставі звернень місцевих мешканців, що були завірені ОСОБА_4 , де було вказано «Голова микрорайона Комунальный ОСОБА_3 ».
В ході судового розгляду ОСОБА_3 зазначала, що з 23.04.2020 до дати арешту офіційно працювала на посаді прибиральниці службових приміщень допоміжної дільниці цеху господарських робіт структурного підрозділу Лиманського локомативного депо Регіональної філії «Донецька залізниця»
АТ «Укрзалізниця». Поряд з офіційною роботою також займалась громадською роботою, зокрема, останні 10 років була заступником голови мікрорайону «Комунальний» та на час відсутності голови мікрорайона виконувала його обов`язки, а до цього приблизно 5 років була вуличною. З урахуванням вказаного до окупації м. Лиман вона була відома частині місцевого населення як заступник голови мікрорайону «Комунальний», тому під час окупації до неї приходили місцеві мешканці з проханням допомогти їм в отриманні їжі, ліків, а також твердого палива. Також вказувала, що голови мікрорайону «Комунальний» на час окупації в місті не було, оскільки голова з родиною евакуювалась. Як громадянка України вона продовжувала виконувала свій громадський обов`язок щодо допомоги людям свого мікрорайону, її єдиною метою було допомогти місцевим мешканцям вижити в складний час. Інших представників влади України не було і ніхто не міг захистити та попіклуватись за людей, які мали якось виживати в той час.
Вважаю, що судами обох інстанцій не взято до уваги відсутність належних і допустимих доказів того, що ОСОБА_3 виконувала наступні організаційно-розпорядчі функції, а саме: виконувала вказівки «руководителя Общественной приемной Председателя Общественного движения «Донецкая республика» ОСОБА_5 местного отделения Центрального района города Красный Лиман» ОСОБА_10 ; здійснювала призначення вуличних по мікрорайону «Коммунальный» при т.зв. «администрации города Красный Лиман ДНР»; здійснювала загальне керівництво роботою вуличних мікрорайону; надавала розпорядження вуличним мікрорайону «Коммунальный» щодо здійснення перепису місцевого населення вказаного мікрорайону, приймання заяв на отримання твердого палива мешканцями мікрорайону, перевіряти та складати відповідні акти перевірки наявності пічного опалення в будинках мешканців мікрорайону, які подали заяви про отримання твердого палива та затверджувала зазначені акти.
Крім цього, частиною 1 статті 3 КК України передбачено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить Кримінальний кодекс України, який ґрунтується на Конституції України та загально визнаних принципах і нормах міжнародного права.
Відповідно до Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року цивільне населення під час окупації має право, зокрема, виконувати роботи, необхідні для забезпечення продуктів харчування, житла, одягу, транспорту та здоров`я людей і які не є безпосередньо пов`язаними з проведенням воєнних операцій (стаття 40 Конвенції), а також виконувати роботи, що є необхідними для належного забезпечення населення окупованої країни комунальними послугами, продуктами харчування та медичними послугами (статті 51, 55 Конвенції).
Вважаю, що судами першої та апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваних судових рішень взагалі не взяті до уваги та не враховані положення Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року з урахуванням тверджень ОСОБА_4 , що її дії були спрямовані та були необхідними для належного забезпечення населення окупованої території (мікрорайону «Комунальний» м. Лиман) комунальними послугами, зокрема, твердим паливом для пічного опалення.
Таким чином, судами попередніх інстанцій розгляд кримінального провадження було проведено формально, без повного та об`єктивного дослідження обставин провадження щодо умов в яких опинилася ОСОБА_3 та інші мешканці
м. Лиман під час окупації, тобто не встановлено об`єктивну істину по справі, чим порушено право ОСОБА_3 на справедливий суд.
З урахуванням викладеного, місцевий та апеляційний суди дійшли передчасного висновку про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність щодо наявності в діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, тому не погоджуюсь з висновком більшості колегії суддів та вважаю, що оскаржувані судові рішення підлягали скасуванню на підставіп. п. 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК України у зв`язку з істотним порушення вимог кримінального процесуального законута неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальністьз призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.
Суддя ОСОБА_11