Справа № 932/1294/25
Провадження № 1-кс/932/501/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 року м. Дніпро

Слідчий суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Маріуполі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, ОСОБА_5 , в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000295 від 30 січня 2025 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_6 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дзержинськ Донецької області, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Маріуполі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, ОСОБА_5 , погоджене прокурором відділу протидії порушенням прав людини у правоохоронній та пенітенціарній сферах Донецької обласної прокуратури ОСОБА_7 , в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000295 від 30 січня 2025 року, про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у період до 24 лютого 2022 року, більш точні дані досудовим розслідуванням встановити не виявилось можливим, ОСОБА_6 призначено на посаду старшого інспектора відділу інтендантського та господарського забезпечення Державної установи «Маріупольській слідчий ізолятор».

З урахуванням викладеного, відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» ОСОБА_6 є працівником правоохоронного органу.

Водночас ОСОБА_6 , будучи працівником правоохоронного органу, в умовах, коли Український народ героїчно протистоїть російському агресору, у порушення вимог ст. 1, 2, 17 Конституції України, зрадила українській державі та всьому Українському народові, перейшов на бік ворога в період збройного конфлікту, в умовах воєнного стану, тобто вчинила злочин проти основ національної безпеки України за наступних обставин:

19 лютого 2022 року керівництвом РФ в умовах триваючого міжнародного збройного конфлікту в порушення положень ст. 51 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року, ст. 23 Гаазької конвенції про закони та звичаї війни на суходолі від 18.10.1907, Загальної декларації про права людини, ст. 36 Конвенції про права дитини, Європейської конвенції про здійснення прав дітей, ст. 30, 30-1 Закону України «Про охорону дитинства» на тимчасово окупованій території Луганської та Донецької областей оголошено примусову загальну мобілізацію громадян України, які мешкають на тимчасово окупованій території Луганської та Донецької областей, в тому числі неповнолітніх, для участі у військових діях, спрямованих проти держави Україна.

Всупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права президент російської федерації володимир путін, а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади російської федерації, діючи всупереч вимогам п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05 грудня 1994 року, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01 серпня 1975 року та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09 грудня 1981 року №36/103, від 16 грудня 1970 року №2734 (ХХV), від 21 грудня 1965 року №2131 (ХХ), від 14 грудня 1974 року №3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів збройний сил російської федерації на територію України.

Так, 24 лютого 2022 року, на виконання вищевказаного наказу, військовослужбовці збройних сил російської федерації, шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в Автономній республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснила збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та здійснили окупацію частин вказаної території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан, який надалі неодноразово продовжувався та діяв на час вчинення вищезазначеного кримінального правопорушення.

Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №75 від 25 квітня 2022 року «Про затвердження Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні)» встановлено Перелік територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) серед яких і Маріупольська міська територіальна громада.

Так, у період з 07 березня 2022 року (більш точний час органами досудового розслідування невстановлений), ОСОБА_6 , будучи працівником правоохоронного органу, маючи злочинний умисел, спрямований на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, діючи в інтересах держави агресора, надала згоду представникам РФ та добровільно вступила на посаду до структурного підрозділу окупаційної адміністрації РФ, а саме незаконного органу так званого «Мариупольский следственный изолятор государственной службы исполнения наказаний министерства юстиции донецкой народной республики», чим добровільно перейшла на бік ворога, в період збройного конфлікту, вчинене в умовах воєнного стану.

Таким чином, ОСОБА_6 п ідозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, а саме в державній зраді, тобто діянні, яке умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України шляхом переходу на бік ворога в період збройного конфлікту, вчинене в умовах воєнного стану.

25 січня 2025 року ОСОБА_6 в порядку ст. 135, 136, 278 КПК України шляхом друкування оголошення в газеті «Урядовий кур`єр» №20 було повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, та 29 січня 2025 року о 16-46 год. повідомлення про підозру вручено захиснику ОСОБА_4 .

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

- допитано свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 які зазначили, що підозрювана їм відома, оскільки вона є співробітником державної установи «Маріупольський слідчий ізолятор», яка на даний час з лав Державної кримінально-виконавчої служби України не звільнена, та залишилася на тимчасово окупованих територіях. Після захоплення установи російськими окупаційними військами на підконтрольну Українській владі територію не виїхала, та з лав Державної кримінально-виконавчої служби України не звільнилася;

- оглянуто відеозаписи із камер відеоспостереження приміщень ДУ «Маріупольський слідчий ізолятор» зі свідками: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Під час огляду вказаних відеозаписів, свідки впізнали підозрювану, яка несе службу у вказаній установі під керівництвом окупаційних військ;

- оглянуто офіційну веб сторінку «Федеральної служби виконання покарань РФ», та встановлено, що підозрювана у приміщенні ДУ «Маріупольський слідчий ізолятор» використовує нарукавні знаки камуфльованого одягу типу «уголовно-исполнительная система» рф, а також іншими матеріалами кримінального провадження за їх сукупності.

В своєму клопотанні слідчий просить застосувати відносно підозрюваної ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, обґрунтовуючи таку вимогу наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В судовому засіданні прокурор повністю підтримала клопотання слідчого.

Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання посилаючись на те, що, на його думку, підозра ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого правопорушення не обґрунтована, зазначені у клопотанні ризики не доведені.

Підозрювана в судове засідання не з`явилася, станом на день розгляду клопотання перебуває у розшуку.

Слідчий суддя, вислухавши думку учасників судового засідання, дослідивши клопотання та додані до нього докази встанови таке.

Згідно з частиною 1 статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до статті 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-1142, 258-2585, 260, 261, 437-4421 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України, слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вар тою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченої, слідчий суддя зауважує, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, обґрунтовується достатніми доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Постановою слідчого Третього відділу (з дислокацією у м. Маріуполі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, ОСОБА_5 від 03 лютого 2025 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, оголошена у розшук.

З рапорту ст. о/у з ОВС 3 відділу ГВ КР 2 управління (з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) ГУ СБ України в Донецькій та Луганській областях підполковника ОСОБА_11 від 10 лютого 2025 року вбачається, що в ході проведення опаративного супроводу кримінального провадження №0000295 від 30 січня 2025 року стосовно громадянки України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ч. 2 ст. 111 КК України було встановлено, що остання за час дії військового стану на підконтрольну українській владі територію України не в`їжджала.

Таким чином встановлено, що підозрювана ОСОБА_6 з 24 лютого 2022 року не вживала заходів для виїзду на підконтрольну органам державної влади України територію України, також не вживала заходів для участі в досудовому розслідуванні щодо себе, що свідчить про її умисне ухилення від явки до органів досудового розслідування та переховування.

Слідчий суддя, не роблячи передчасних висновків щодо вини підозрюваної ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, враховуючи наявність достатніх доказів на підтвердження її перебування в теперішній час на тимчасово окупованій території України, вважає за доцільне обрати відносно неї запобіжний захід у виді тримання під вартою, беручі до уваги наявність ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

- ризику переховування від суду, що підтверджується тим, що суворість покарання за вчинення особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачене покарання у виді позбавленням волі на строк до п`ятнадцяти років або довічного позбавлення волі, може бути визнане нею більш небезпечним, ніж втеча, у зв`язку з чим запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, не надасть повної можливості контролювати її належну процесуальну поведінку та забезпечити проведення повного та всебічного досудового розслідування та, в подальшому, судового розгляду кримінального провадження.

- ризику продовження вчинення кримінального правопорушення, у якому вона підозрюється, що підтверджується тим, що підозрювана після повномасштабного вторгнення окупаційних військ російської федерації на території України співпрацює з так званими органами влади держави-агресора; до теперішнього часу залишається проживати на тимчасово окупованій території України, що свідчить про визнання нею окупаційної влади.

Частиною 4 статті 197 КПК України передбачено, що у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого на підставі частини шостої статті 193 цього Кодексу строк дії такої ухвали не зазначається.

У відповідності до ч. 4 ст. 183 КПК України при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Тож, враховуючи наведені вище норми кримінального процесуального Закону, обираючи відносно підозрюваної запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя не вбачає підстав для визначення розміру застави.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 31, 177-178, 181, 183, 193, 194, 197 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого про обрання відносно підозрюваної ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою - задовольнити.

Обрати відносно ОСОБА_6 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дзержинськ Донецької області, підозрюваної у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України після затримання підозрюваної не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя за участю підозрюваної розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Організацію виконання та контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Донецької обласної прокуратури ОСОБА_12 .

Ухвала про обрання запобіжного заходу підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1