Справа №366/2867/24
Провадження 1-кп/366/262/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 року с. Іванків

Іванківський районний суд Київської області у складі:судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , сторін та інших учасників кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши клопотання про продовження запобіжного заходу у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.06.2024за№0000036відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Трушки, Білоцерківського району Київської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И В:

19.11.2023 під час судового засідання прокурором в даному кримінальному провадженні подано, до суду клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Зокрема, прокурор вважає, що, продовжують існувати ризики того, що ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, може переховуватися від суду, впливати на свідків та може вчинити інші кримінальні правопорушення. Крім того, в судовому засіданні прокурор оголосив обставини щодо яких обвинувачується ОСОБА_4 , звернув увагу, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, вважає, що ризики передбачені п.п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України продовжують існувати. Також, зазначив, що застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, не зможе унеможливити вчинення ризиків та не забезпечить належну процесуальну поведінку ОСОБА_4 . Також, прокурор просив не визначати альтернативний запобіжний захід у виді застави, враховуючи, що злочин вчинений шляхом насильства та спричинив загибель людини.

Захисник в судовому засіданні відмітив, що на його погляд слід частково відмовити прокурору в задоволенні клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою без обрання альтернативного запобіжного заходу, оскільки ОСОБА_4 не переховувався від органів досудового розслідування та суду, має постійне місце проживання, просить при продовженні запобіжного заходу обрати альтернативний захід у виді застави.

Обвинувачений підтримав позицію прокурора та захисника.

Суд, вивчивши подане клопотання прокурора, вислухавши думку всіх учасників судового провадження приходить до наступних висновків.

Щодо клопотання про продовження строку тримання під вартою

Згідно із частинами 1, 2 статті 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити такі дії: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності інші обставини, перелік яких визначено ч. 1 ст. 178 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення, 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

З огляду на зазначені положення закону суд приходить до висновку, що під час вирішення клопотання про продовження строку тримання під вартою, необхідно в межах доводів відповідного клопотання розкрити питання: 1) кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 ; 2) наявності обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; 3) наявності чи відсутності достатніх підстав вважати, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові, які виправдовують продовження дії запобіжного заходу; 4) наявності чи відсутності інших, більш м`яких запобіжних заходів, які зможуть запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України; 5) визначення розміру застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України; 6) обов`язків з передбачених статтею 194 КПК України, які будуть покладені на обвинуваченого у разі внесення застави.

Щодо кримінального правопорушення у вчиненні у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за яке можливе призначення покарання у виді позбавлення волі від семи до п`ятнадцяти років, що відповідає законодавчо передбаченим підставам (п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України) для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Щодо обґрунтованості підозри

Кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, метою якого є встановлення поза розумним сумнівом винуватості або невинуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення за наслідками безпосереднього дослідження і оцінки доказів судом, що виключає можливість оцінки судом обґрунтованості підозри. Разом з тим, оцінці судом на зазначеній стадії кримінального провадження підлягають характер, тяжкість та наслідки кримінального правопорушення, а також наявність та/або продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Щодо наявності достатніх підстав вважати, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження дії запобіжного заходу

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що обвинувачений однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому.

Отже ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формі або формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися. Однак, в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. При встановленні ризиків кримінального провадження суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що обвинувачений може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню. Оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, суд має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Щодо ризику переховування від суду

При визначенні імовірності переховування ОСОБА_4 від суду, суд враховує 1) тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, яке класифікується, як особливо тяжкий злочини; 2) майновий стан обвинуваченого, який не працює, не має постійного заробітку; 3) сімейний стан, а саме ОСОБА_4 не одружений; 4) поведінку обвинуваченого, а саме відповідно до даних встановлених прокурором, останній після вчинення вбивства покинув місце проживання та переховувався, тобто намагався ухилитися від виявлення органами поліції.

Співставлення можливих негативних наслідків для обвинуваченого у вигляді його можливого ув`язнення у майбутньому з можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі доводять, що цей ризик є достатньо високим.

Поряд з цим суд враховує наявні у матеріалах клопотання відомості щодо майнового та сімейного стану обвинуваченого, які вказують на відсутність сталих соціальних зв`язків.

Сама по собі тяжкість можливого покарання не є вирішальною при оцінці ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України , однак, на переконання суду, даний факт у сукупності з відомостями, що характеризують особу обвинуваченого, поведінкою обвинуваченого після вчинення злочину, може слугувати підставою для переховування від суду.

Враховуючи наведене, суд обґрунтовано приходить до висновку, що ОСОБА_4 може переховуватись від суду. Крім того, доведеним є те, що на теперішній час, ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_6 від суду не зменшився, не втратив свою актуальність та продовжує існувати.

Щодо ризику незаконного впливу на свідків

Оцінюючи можливість впливу на свідків суд враховує те, що згідно з передбаченою КПК України процедурою отримання свідчень від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України), суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

Також, суд враховує, що на стадії встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, прокурор зазначив, що у сторони обвинувачення наявні малолітні свідки, тому ризик впливу на свідків є досить високим.

Таким чином, є підстави вважати про обґрунтованість прокурором наявності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто можливості ОСОБА_4 незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Щодо ризику вчинення іншого кримінального правопорушення

Суд, оцінюючі спосіб вчинення діянь, що інкримінуються обвинуваченому, а саме нанесення численних ударів молотком по голові потерпілої, суспільну небезпечність діяння, обставини, що обвинувачений після вчинення кримінального правопорушення з метою уникнення відповідальності, взяв свій одяг та взуття, в якому був на момент вчинення злочину, відніс та сховав його до лісосмуги. Вказане свідчить про такий вид правосвідомості обвинуваченого, що не виключає можливість вчинення подібних кримінальних правопорушень.

Тобто, суд приходить до висновку, що існує обґрунтований ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Щодо наявності інших, більш м`яких запобіжних заходів, які зможуть запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України

Враховуючи викладені ризики та той факт, що обвинувачений з огляду на матеріальне становище, сімейний стан, відсутність сталих соціальних зв`язків,має реальну можливість вільної зміни свого місця перебування, у тому числі за кордоном, та враховуючи інші ризики, застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, а саме особистого зобов`язання, особистої поруки, застави чи домашнього арешту, не дасть можливості здійснювати дієвий контроль за його поведінкою, забезпечити виконання покладених на нього обов`язків, не зменшить до прийнятного рівня зазначених ризиків.

У ст. 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 27 червня 1980 року «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Зважаючи на встановлення судом ризику переховування від суду, можливість вчинення іншого кримінального правопорушення, та незаконного впливу на свідків, застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не зменшить до прийнятного рівня зазначеного ризику, оскільки не дасть можливості здійснювати дієвий контроль за його поведінкою та потенційними спробами впливати на свідків чи уникати правосуддя.

Застава, як основний запобіжний захід, особиста порука чи особисте зобов`язання тим більше не зможуть належним чином забезпечити досягнення мети застосування запобіжного заходу. Адже, у випадку їх застосування, з огляду на встановлені ризики, відсутні будь-які стримуючі фактори від неналежного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а так само відсутній належний контроль за їх дотриманням.

Доводи сторін, які суд не враховує або відхиляє та мотиви такого неврахування/відхилення

На підтвердження доводів сторони захисту щодо необхідності визначення альтернативного виду запобіжного заходу, а саме застави, в зв`язку із тим, що вказаний захід вже обирався під час досудового розслідування, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:

1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;

2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;

3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею;

4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України;

5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Суд враховує, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні умисного вбивства, що відноситься до розділу ІІ «Кримінальні правопорушення проти життя та здоров`я особи», злочин в якому обвинувачується ОСОБА_4 відповідно до обвинувального акту, вчинено з застосуванням насильства, що спричинило загибель людини. Тобто суд приходить до висновку, що враховуючи зазначені обставини у суду є достатньо підстав не визначати розмір застави у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 при продовженні запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Таким чином, встановлення ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, які продовжують існувати та відсутність інших, більш м`яких запобіжних заходів, які зможуть їм запобігти, виправдовує подальше тримання обвинуваченого під вартою, а тому стосовно нього необхідним і обґрунтованим є продовження тримання під вартою без визначення застави.

На підставі викладеного, керуючись статтями 331,369-372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» на 60 (шістдесят) днів, тобто до 17.01.2025 року включно.

На підставі ч. 4 ст. 183 КПК України розмір застави не визначати.

Ухвала про продовження запобіжного заходу може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Суддя ОСОБА_7