Провадження № 1-кп/161/1233/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 17 грудня 2024 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області під головуванням:

судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Луцьку в порядку спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000376, що надійшов з Волинської обласної прокуратури, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки селища Новрозсош, Луганської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадяники України, раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_5 , зазначене кримінальне правопорушення вчинив за таких обставин.

Верховною Радою України Радянської Соціалістичної Республіки схвалено 24.08.1991 «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави України.

Положеннями статей 1 та 2 Основного Закону України - Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюються на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканою.

Відповідно до ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.

Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій.

До системи адміністративно - територіального устрою України входять АР Крим, області, зокрема і Донецька область, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.

Згідно з вимогами ст. ст. 72, 73 Конституції України питання про зміну території України вирішується виключно всеукраїнським референдумом, який призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їхніх повноважень, встановлених Конституцією, та проголошується за народною ініціативою на вимогу не менш як трьох мільйонів громадян України, які мають право голосу, за умови, що підписи щодо призначення референдуму зібрано не менш як у двох третинах областей і не менш як по сто тисяч підписів у кожній області.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і російська федерація.

Згідно з пунктами 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1991 російська федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні своє зобов`язання згідно з принципами Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язалися утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони, або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН.

Відповідно до пунктів 3, 8 Меморандуму про підтримку миру та стабільності в Співдружності Незалежних Держав від 10.02.1995, що укладений між державами СНД, серед яких є Україна та російська федерація, держави підтвердили непорушність існуючих кордонів один одного та зобов`язалися виступати проти будь-яких дій, що підривають їхню непорушність, а також вирішувати усі суперечки, що виникають з питань кордонів і територій, тільки мирними засобами. Держави також зобов`язалися не підтримувати на території інших держав-учасниць сепаратистські рухи, а також сепаратистські режими, якщо такі виникнуть; не встановлювати з ними політичних, економічних та інших зв`язків; не допускати використання ними територій і комунікацій держав-учасниць Співдружності; не надавати їм економічної, фінансової, військової та іншої допомоги.

Відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань згідно із Заключним актом Наради з безпеки і співробітництва в Європі, Україна та російська федерація уклали 31.05.1997 Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією (ратифікований Законом України від 14.01.1998 № 13/98-ВР та Федеральним Законом російської федерації від 02.03.1999 № 42-ФЗ). Відповідно до статей 2 - 3 зазначеного Договору, російська федерація зобов`язалася поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів та зобов`язалася будувати відносини одна з одною на основі принципів взаємної поваги, суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або погрози силою, у тому числі економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, додержання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.

Відповідно до опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та російською федерацією про українсько-російський державний кордон від 28.01.2003 (ратифікований російською федерацією 22.04.2004), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької, Луганської та інших областей відноситься до території України.

Незважаючи на викладені вище обставини, 21.02.2022 російською федерацією визнано так звані «донецьку народну республіку» та «луганську народну республіку» незалежними державами, попередньо впроваджуючи в період 2013-2022 років, із застосуванням засобів масової інформації, ідеї єдиного російського народу та відсутності української нації, вчиняючи неоголошені та приховані вторгнення на територію України підрозділів збройних сил та інших силових відомств рф, організовуючи та підтримуючи терористичну діяльність, направлену на окупацію Донецької та Луганської областей та порушення територіальної цілісності України.

Надалі «президент» російської федерації оголосив 24.02.2022 про рішення розпочати так звану військову операцію в Україні.

Після цього, збройними силами російської федерації, які діяли за наказом керівництва рф і зс рф, здійснено пуск крилатих та балістичних ракет по аеродромах, військовим штабам і складам Збройних сил України, а також підрозділами збройних сил та інших військових формувань рф 24.02.2022 здійснено вторгнення на територію суверенної держави Україна через державний кордон України, який проходить територіями Автономної республіки Крим, Запорізької, Донецької, Луганської, Харківської, Херсонської, Миколаївської, Сумської, Чернігівської та інших областей, і здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, окупували частину вказаної території, організували проведення псевдо-референдумів та прийняття незаконних, з огляду на норми міжнародних актів, рішень щодо включення окупованих територій Донецької, Запорізької, Луганської, Херсонської областей до складу суб`єктів російської федерації, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час і призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

З початку тимчасової окупації території Луганської області, представниками так званої «лнр», підконтрольними політичному керівництву держави-агресора рф, організовано та розпочато діяльність системи органів влади та їх структурних підрозділів, які, відповідно до чинного законодавства України, визнані незаконними.

У свою чергу, указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено воєнний стан на всій території України, дія якого неодноразово продовжувалася та який триває по даний час.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Кабінет Міністрів України, інші органи державної влади, військове командування, військові адміністрації, Верховна рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування здійснюють повноваження, надані їм Конституцією України, цим та іншими законами України.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2012 № 1207-VII, державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

У зв`язку із веденням агресивної війни з боку Російської Федерації проти України, 03.03.2022 захоплено Новопсковську селищну територіальну громаду Старобільського району Луганської області.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» до правоохоронних органів України відносяться органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військові служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, Бюро економічної безпеки України, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовані або првоохоронні функції.

Відповідно до п.п. 6, 7 ч. 1 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», окупаційна адміністрація російської федерації - сукупність державних органів і структур російської федерації, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних російської федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг.

Тимчасово окупована територія - це частини території України, в межах яких збройні формування російської федерації та окупаційна адміністрація російської федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування російської федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації рф.

Згідно ст. 42 IV Конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додаток до неї: положення про закони і звичаї війни на суходолі (1907 року) територія визнається окупованою, якщо вона фактично перебуває під владою армії супротивника.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 13.07.2023 № 224 внесені зміни до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 та викладено нову редакцію переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією. Згідно зазначеного переліку Новопсковська селищна територіальна громада Старобільського району Луганської області, перебуває під тимчасовою окупацією та оточенні (блокуванні) з боку рф та незаконного збройного формування, так званого «лнр».

Вiдповiдно до ст. 6 т.зв. «конституцiї луганської народної республiки»: «державна влада в «луганськiй народнiй республiцi» здiйснюються на основi розподiлу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади самостiйнi. Державну владу в луганськiй народнiй республiцi здiйснюють голова луганської народної республiки, народна рада луганської народної республiки - парламент луганської народної республiки, рада мiнiстрiв луганської народної республiки - уряд луганської народної республiки».

Згідно зі ст. 1 закону т.зв. лнр «Про поліцію»: поліція луганської народної республіки є державним правоохоронним органом виконавчої влади, призначеним для захисту життя, здоров`я, прав і свобод громадян республіки, іноземних громадян, осіб без громадянства, для протидії злочинності та іншим протиправним діям, охорони громадського порядку, власності та для забезпечення громадської безпеки.

Відповідно до ст. 2 вищезазначеного закону основними завданнями поліції є:

- забезпечення особистої безпеки громадян, захист життя, здоров`я, честі, гідності, прав, свобод, інтересів та майна громадян від злочинних та інших протиправних посягань;

- профілактика, попередження та припинення злочинів та адміністративних правопорушень;

- виявлення та розкриття злочинів, здійснення попереднього розслідування у формі дізнання у кримінальних справах;

- провадження у справах про адміністративні правопорушення, виконання адміністративних покарань;

- охорона та забезпечення громадського порядку;

- забезпечення безпеки дорожнього руху;

- державний захист потерпілих, свідків та інших учасників кримінального судочинства, суддів, прокурорів, слідчих, посадових осіб правоохоронних та контролюючих органів, а також інших осіб, що захищаються;

- здійснення експертно-криміналістичної діяльності.

Так, у невстановлені досудовим розслідуванням з обєктивних обставин дати та часу, але не пізніше березня 2022 року, невстановленими особами, з числа представників влади окупаційної адміністрації Новопсковського району лнр, всупереч приписам Конституції України та Законів України на тимчасово окупованій території Старобільського району смт. Новопсков Луганської області створено незаконний правоохороний орган мовою оригіналу «пункт полиции Новопсковского РОВД МВД лнр».

Перебуваючи на тимчасово окупованій території смт. Новопсков, що входить до складу Новопсковської селищної територіальної громади Старобільського району Луганської області, яка з 03.03.2022 і на час повідомлення про підозру знаходиться під окупацією зс рф, громадянин України ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечений характер своїх дій, передбачаючи його суспільно небезпечені наслідки і бажаючи їх настання, влітку 2022 року більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, погодився на пропозицію невстановлених осіб з числа окупаційної адміністрації Новопсковського району лнр та добровільно зайняв посаду мовою оригіналу «инспектора патрульно-постовой службы» у незаконному правоохоронному органі мовою оригіналу «пункте полиции Новопсковского РОВД МВД лнр», створеному на тимчасово окупованій території, що знаходиться за адресою: Луганська область, Старобільський район, смт. Новопсков, вул. Слобожанська, буд. 20, при цьому розуміючи, що вказаний незаконний правоохоронний орган фактично узурпував виконання повноважень підрозділів Національної поліції України.

Відповідно до займаної ОСОБА_5 посади, останній наділений повноваженнями діяти від імені незаконно створеного правоохоронного органу, що функціонує в інтересах окупаційної влади за стандартами держави-агресора на тимчасово окупованій території Новопсковської селищної територіальної громади Старобільського району Луганської області, реалізація яких в свою чергу забезпечує становлення та зміцнення окупаційної влади рф шляхом утворення і функціонування незаконно створеного окупаційного правоохоронного органу рф на окупованій території України.

Перебуваючи на вказаній посаді, громадянин України ОСОБА_5 з літа 2022 року всупереч Закону України «Про національну поліцію», використовуючи надані йому повноваження в незаконному правоохоронному органі, без законних підстав, виконував функції по проведенню дактилоскопії мешканців смт. Новопсков та прилеглих населених пунктів. В подальшому, в період з 23-27 вересня 2022 року забезпечував охорону виборчої дільниці та членів комісії в смт. Новорозсош під час проведення так званого незаконного «референдуму лнр з питань входження до складу російської федерації», а також, не пізніше березня 2023 року, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено здійснював охорону будівлі «пункту прийому заяв про видачу (заміну) паспорта громадянина рф» під час візиту так званих «високопосадовців МВС лнр» до смт. Білолуцьк Старобільського району Луганської області, тобто забезпечував впровадження та реалізацію положень законодавства рф на тимчасово окупованій території Старобільського району Луганської області.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_5 своїми умисними діями, які виразилися у добровільному зайнятті громадянином України посади в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Загальні засади кримінального провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia).

Згідно з вимогами, передбаченими ч. 2 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом.

Як установлено ч. 3 ст. 323 КПК України, судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у частині другій статті 297-1 цього Кодексу, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та/або оголошений в міжнародний розшук.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 374 КПК України у разі ухвалення вироку за наслідками кримінального провадження, у якому здійснювалося спеціальне досудове розслідування або спеціальне судове провадження (in absentia), суд окремо обґрунтовує, чи були здійснені стороною обвинувачення всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав підозрюваного чи обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження.

З огляду на положення КПК України та Резолюції (75) 11 Комітету Міністрів Ради Європи, суд зазначає про таке.

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 52 КПК України обов`язкова участь захисника забезпечується у кримінальному провадженні щодо осіб, стосовно яких здійснюється спеціальне досудове розслідування або спеціальне судове провадження, - з моменту прийняття відповідного процесуального рішення.

Захисник у судовому засіданні зазначила що не мала можливості зв`язатися з обвинуваченим і з`ясувати в нього правову позицію щодо пред`явленого обвинувачення, оскільки будь-яких засобів зв`язку з ним немає, останнє відоме місце проживання обвинуваченого наразі є тимчасово окупованою територією України.

Судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого ОСОБА_5 (in absentia), який показань суду не надавав, будь-яких клопотань від останнього на адресу суду також не надходило.

Відповідно до ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 жовтня 2024 року постановлено здійснювати спеціальне судове провадження за обвинувальним актом відносно ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Повістки про виклик обвинуваченого ОСОБА_5 у судові засідання, а також інформація про процесуальні документи надсилались та публікувались відповідно до вимог ст. 323 КПК України.

Судом вживалися заходи для виклику обвинуваченого ОСОБА_5 для забезпечення доступу до правосуддя, у зв`язку із чим останній викликався в судові засідання в порядку ст. 323 КПК України. Повістки про виклик опубліковувалися у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, а саме у газеті «Урядовий кур`єр», на офіційному веб-сайті Луцького міськрайонного суду Волинської області, а також на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Таким чином, суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову ОСОБА_5 , який в свою чергу повинен був знати про розпочате кримінальне провадження, від здійснення свого права предстати перед українським судом за діяння вчинені на території суверенної України, юрисдикцію якої обвинувачений над собою не визнає, та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчать про його наміри на ухилення від кримінальної відповідальності.

У той же час, ухилення обвинуваченого ОСОБА_5 від правосуддя, суд оцінює як реалізацію останнім його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Водночас, дане кримінальне провадження здійснювалось за обов`язковою участю захисника, який був забезпечений державою з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Волинській області.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні зазначила, що, докази сторони обвинувачення ґрунтуються виключно на припущеннях, у зв`язку з чим, виходячи з принципів презумпції невинуватості, просила виправдати обвинуваченого у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Враховуючи наведене, суд вважає, що стороною обвинувачення та судом вживалися достатні заходи щодо дотримання прав обвинуваченого ОСОБА_5 на захист та доступ до правосуддя, з урахуванням здійснення спеціального досудового розслідування та спеціального судового провадження.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, тобто у вчиненні умисних дій, які виразилися у добровільному зайнятті громадянином України посади в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території, повністю підтверджується зібраними в ході досудового розслідування та дослідженими під час судового розгляду доказами в кримінальному провадженні.

Допитана в судовому засіданні в режимі відеоконференції свідок ОСОБА_6 суду показала про те, що знайома з обвинуваченим ОСОБА_5 та неодноразово бачила його при зустрічі у формі «МВС ЛНР». На запитання учасників судового провадження відповіла, що їй відомі факти, коли ОСОБА_5 здійснював оформлення перепусток до м. Луганськ місцевим жителям та здійснював відбір відбитків пальців. Вважає, що обвинувачений ОСОБА_5 зайняв вказану посаду добровільно.

Окрім показань свідка ОСОБА_6 винність ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, об`єктивно підтверджується також і іншими доказами дослідженими безпосередньо у кримінальному провадженні.

Протоколом огляду інтернет сторінки від 28 травня 2023 року з фототаблицями, з якого встановлено, що в мережі Інтернет на сайті «МВД ЛНР», розміщена публікація (мовою оригіналу) «В пгт. Белолуцк открыты пункт полиции и приема заявлений о выдаче (замене) паспорта гражданина рф» (мовою оригіналу) від 28.05.2023. В ході огляду відеозапису, на 00:16 сек встановлено, що громадянин України ОСОБА_5 , який одягнений у форму підрозділів зразка т.зв. «МВС ЛНР» в руках тримає зброю здійснюючи охорону будівлі «пункту прийому заяв про видачу (заміну) паспорта громадянина рф» під час візиту так званих «високопосадовців МВС лнр» до смт. Білолуцьк Старобільського району Луганської області, тобто забезпечував впровадження та реалізацію положень законодавства рф на тимчасово окупованій території Старобільського району Луганської області.

Протоколом огляду від 03 жовтня 2023 року, з фототаблицями, з якого встановлено, що об`єктом огляду є Telegram канал « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (мовою оригіналу) за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 , на якому ІНФОРМАЦІЯ_4 об 16:11 год. розміщено публікацію (посилання: ІНФОРМАЦІЯ_3 ). В ході якого, виявлено рапорт на відпустку ОСОБА_5 на ім`я начальника поліції Новопсковського РОВД МВД ЛНП із зазначенням його посади «інспектора патрульно-постової служби» датований 10.06.2023.

Протоколом огляду інтернет сторінки від 10 червня 2024 року з фототаблицями, з якого встановлено, що предметом огляду є інформація, розміщена у відкритій мережі Інтернет. У загальнодоступному та соціально-орієнтованому ресурсі мережі Інтернет «Вконтакте на сторінці (мовою оригіналу): «МВД по Луганской Народной Республике» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_5 , виявлено публікацію з назвою «ПРАВООХРАНИТЕЛИ НОВОПСКОВСКОГО И БЕЛОКУРАКИНСКОГО РОВД МВД ЛНР ПРИСЯГНУЛИ НА ВЕРНОСТЬ РЕСПУБЛИКИ И ЕЕ НАРОДУ» та відеозапис тривалістю 02:29 хв, що датовано 20.07.2022 року. В ході якого, виявлено публікацію «Правоохранители Новопсковского и Белокуракинского РОВД мвд лнр присягнули на верность республики и ее народу».

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_7 від 30 травня 2023 року, з якого вбачається, що свідок впізнав на фотознімку ОСОБА_5 , за наступними ознаками зовнішності: обличчя круглої форми, коротка зачіска темного кольору, розмір очей. Також свідок пояснював, що ОСОБА_5 знає як місцевого жителя с. Новорозсош, особисто знайомий з ОСОБА_5 , проживали в одному населеному пункті, дружніх відносин не підтримували.

Протоколом огляду інтернет сторінки від 30 травня 2023 року з фототаблицями, з якого встановлено, що на сайті «МВД ЛНР» за посиланням: news/movies/4885-v-pgt-beloluck-otkryty-punkt-policii-i-priema-zajavlenij-o-vydache-zamene-pasporta-grazhdanina-rossijskoj-ederacii.html виявлено текстову публікацію з відеозаписом тривалістю 02:19 хв. під назвою: «В пгт. Белолуцк открыты пункт полиции и приема заявлений о выдаче (замене) паспорта гражданина Российской Федерации», що датована 16:35 год. 21.03.2023 року, наступного змісту (мовою оригіналу). В ході огляду Інтернет-сторінки сайті «МВД ЛНР», де розміщена публікація (мовою оригіналу) «В пгт. Белолуцк открыты пункт полиции и приема заявлений о выдаче (замене) паспорта гражданина рф» за участю свідка ОСОБА_7 від 30.05.2023.

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_8 від 05.06.2023, з якого вбачається, що свідок впізнав на фотознімку ОСОБА_5 , за наступними ознаками зовнішності: обличчя круглої форми, коротка зачіска темного кольору, розмір очей. Також свідок пояснював, що ОСОБА_5 знає як місцевого жителя с. Новорозсош, проживали в одному населеному пункті. ОСОБА_5 до окупації працював в приватному сільськогосподарському підприємстві «Промінь». Підтримували досить дружні відносини з його батьками.

Протоколом огляду інтернет сторінки від 05 червня 2023 року з фототаблицями, з якого встановлено, що на сайті «МВД ЛНР» за посиланням:news/movies/4885-v-pgt-beloluck-otkryty-punkt-policii-i-priema- ІНФОРМАЦІЯ_6 виявлено текстову публікацію з відеозаписом тривалістю 02:19 хв. під назвою: «В пгт. Белолуцк открыты пункт полиции и приема заявлений о выдаче (замене) паспорта гражданина Российской Федерации», що датована 16:35 год. 21.03.2023 року, наступного змісту (мовою оригіналу). В ході огляду Інтернет-сторінки сайті «МВД ЛНР», розміщена публікація (мовою оригіналу) «В пгт. Белолуцк открыты пункт полиции и приема заявлений о выдаче (замене) паспорта гражданина рф» за участю свідка ОСОБА_8 від 05.06.2023.

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_9 від 06 червня 2023 року, з якого вбачається, що свідок впізнав на фотознімку ОСОБА_5 , за наступними ознаками зовнішності: обличчя круглої форми, коротка зачіска темного кольору, розмір очей. Також свідок пояснював, що ОСОБА_5 знає як місцевого жителя с. Новорозсош, мешкали в одному населеному пункті, навчались в одній школі, підтримували дружні відносини.

Протоколом огляду інтернет сторінки від 06 червня 2023 року з фототаблицями, з якого встановлено, що на сайті «МВД ЛНР» за посиланням: news/movies/4885-v-pgt-beloluck-otkryty-punkt-policii-i-priema-zajavlenij-o-vydache-zamene-pasporta-grazhdanina-rossijskoj- ederacii.html виявлено текстову публікацію з відеозаписом тривалістю 02:19 хв. під назвою: «В пгт. Белолуцк открыты пункт полиции и приема заявлений о выдаче (замене) паспорта гражданина Российской Федерации», що датована 16:35 год. 21.03.2023 року, наступного змісту (мовою оригіналу). В ході огляду розміщена публікація (мовою оригіналу) «В пгт. Белолуцк открыты пункт полиции и приема заявлений о выдаче (замене) паспорта гражданина рф» за участю свідка ОСОБА_9 від 06 червня 2023 року.

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_10 від 30 травня 2023 року, з якого вбачається, що свідок впізнав на фотознімку ОСОБА_5 .

Протоколом огляду від 16 червня 2023 року, з фототаблицями, з якого встановлено що об?єктом огляду є стаття «В ПГТ. БЕЛОЛУЦК ОТКРЫТЫ ПУНКТ ПОЛИЦИИ И ПРИЕМА ЗАЯВЛЕНИЙ О ВЫДАЧЕ (ЗАМЕНЕ) ПАСПОРТА ГРАЖДАНИНА РОССИЙСКОЙ ФЕДЕРАЦИИ» (мовою оригіналу), яка опублікована в мережі Інтернет, а саме на офіційному веб-сайті т.зв. «Министерства внутренних дел луганской народной республики» (мовою оригіналу), яка розміщена 21.03.23 за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_7 , де розміщена публікація (мовою оригіналу) «В пгт. Белолуцк открыты пункт полиции и приема заявлений о выдаче (замене) паспорта гражданина рф» за участю свідка ОСОБА_10 від 16 червня 2023 року.

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_11 від 14 червня 2023 року, з якого вбачається, що свідок впізнав на фотознімку ОСОБА_5 .

Протоколом огляду від 14 червня 2023 року, з фототаблицями, з якого встановлено що об?єктом огляду є стаття «В ПГТ. БЕЛОЛУЦК ОТКРЫТЫ ПУНКТ ПОЛИЦИИ И ПРИЕМА ЗАЯВЛЕНИЙ О ВЫДАЧЕ (ЗАМЕНЕ) ПАСПОРТА ГРАЖДАНИНА РОССИЙСКОЙ ФЕДЕРАЦИИ» (мовою оригіналу), яка опублікована в мережі Інтернет, а саме на офіційному веб-сайті т.зв. «Министерства внутренних дел луганской народной республики» (мовою оригіналу), https://mvdlnr.ru/feed/passport-rf-news/movies/4885-v-pgt-beloluck-otkryty-punkt- policii-i-priema-zajavlenij-o-vydache-zamene-pasporta-grazhdanina-rossijskoj- federacii.html, де розміщена публікація (мовою оригіналу) «В пгт. Белолуцк открыты пункт полиции и приема заявлений о выдаче (замене) паспорта гражданина рф» за участю свідка ОСОБА_11 від 14 червня 2023 року.

Протоколом огляду інтернет сторінки «Rusprofile» (мовою оригіналу) від 14.06.2024, який є електронним сервісом перевірки фізичних та юридичних осіб зареєстрованих відповідно до російського законодавства зафіксовано 09.03.2023 створення, реєстрацію та присвоєння коду юридичної особи, так званому «псевдодержавному органу» мовою оригіналу: «Отдел министерства внутренних дел российской федерации «Новопсковский», який знаходиться за адресою: Луганська область, м. Новопсковськ, вул. Пролетарська, 10.

Протоколом огляду інтернет сторінки «Народный совет лнр «Закон о полиции»» (мовою оригіналу) від 27 серпня 2023 року, яким передбачено так звані «правові підстави» закріплені у ст.ст. 2, 6, 8 указаного псевдо «закону» діяти від імені незаконно створеного правоохоронного органу, що функціонує в інтересах окупаційної влади за стандартами держави-агресора на тимчасово окупованій території, реалізація яких в свою чергу забезпечує становлення та зміцнення окупаційної влади рф шляхом утворення і функціонування незаконно створеного окупаційного правоохоронного органу рф на окупованій території України.

Протоколом огляду інтернет сторінки «Конституция луганской народной республики» (мовою оригіналу), а також «Указ главы Луганской Народной Республики о руководстве деятельностью исполнительных органов государственной власти Луганской Народной Республики »від 25 серпня 2023 року, якою зафіксовано діяльність і порядок створення так званих державних органів на тимчасово окупованій території України.

Відповіддю з Міністерства закордонних справ України, з якої вбачається, що

ОСОБА_5 з клопотаннями про вихід з громадянства України та з питання оформлення подання про втрату ним громадянства України, не звертався, а відтак продовжує перебувати громадянином України.

Суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 у справі «Веренцов проти України» - п.86).

Вищевказані показання свідка та письмові докази узгоджуються між собою, не містять суперечностей, які б могли поставити під сумнів їх правдивість та достовірність.

Також суд критично відноситься до доводів захисника ОСОБА_4 з приводу того, що стороною обвинувачення порушено принцип змагальності сторін та свободи, оскільки на його думку обвинувачений ОСОБА_5 був позбавлений можливості на власний захист, можливості надавати показання, подавати докази, оскільки сторона обвинувачення не подала жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_5 був ознайомлений із публікаціями про його виклики, а також не подала доказів щодо того, що ОСОБА_5 відомо про кримінальне правопорушення, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 129 Конституції України та ст. 7 КПК України основними засадами судочинства в Україні є верховенство права, законність, рівність усіх учасників судового розгляду перед законом і судом, повага до людської гідності.

Враховуючи ті обставини, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, знає про розпочате щодо нього кримінальне провадження і протягом тривалого часу переховується від органів досудового розслідування, ухвалою суду від 15 жовтня 2024 року постановлено рішення про здійснення спеціального судового провадження стосовно вказаного вище обвинувального акту та, відповідно, судовий розгляд проводився за відсутності обвинуваченого. У зв`язку з цим обвинувачений ОСОБА_5 не був допитаний судом в якості обвинуваченого по суті пред`явленого йому обвинувачення.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом.

Отже, кримінальне провадження за відсутності обвинуваченого повинно відповідати, у тому числі таким загальним засадам судочинства, як законність, рівність перед законом і судом, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини тощо (п. п. 2, 3, 10 ч. 1 ст. 7 КПК України).

Суть принципу законності відповідно до ч. 1 ст. 9 КПК України, крім іншого, полягає у тому, що під час кримінального провадження суд, прокурор та слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 10 КПК України суть принципу рівності перед законом і судом полягає у тому, що не може бути привілеїв чи обмежень у процесуальних правах, передбачених цим Кодексом, за будь-якими ознаками, у тому числі за політичними переконаннями.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.

Обвинувачений ОСОБА_5 будучи обізнаним, що відносно нього розпочато кримінальне провадження та обвинувальний акт направлено до суду, у судові засідання не з`явився, незважаючи на судові повістки (оголошення), надані до газети «Урядовий кур`єр».

Суд вважає, що дослідженими у суді доказами винуватість ОСОБА_5 у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена.

Вважаючи достатньо забезпеченими під час судового розгляду процесуальні права сторони захисту та сторони обвинувачення на надання ними доказів на підтвердження та спростування висунутого обвинувачення, суд виходить із принципів реалізації права особи на справедливий суд, яке закріплено в ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за яким винуватість особи у вчиненні злочину має бути доведена поза розумним сумнівом.

Дане кримінальне провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) відповідає загальним засадам кримінального провадження, з урахуванням особливостей, встановлених законом. Стороною обвинувачення використані всі передбачені законом можливості для дотримання прав обвинувачених, зокрема, права на захист, на доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя.

Судом під час судового розгляду справи вживалися всі заходи для виклику обвинуваченого ОСОБА_5 до суду та повідомлення про дату і час розгляду справи для забезпечення права на захист, також судом здійснені усі передбачені законом заходи щодо дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження.

Окрім того, сам захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні зазначила, що не мала можливості зв`язатися з обвинуваченим.

Крім того, суд критично відноситься до позиції захисника ОСОБА_4 з приводу того, відсутності суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, відсутності умислу на вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_5 , з огляду на наступне.

Виходячи з положень ст. 23 та 24 КК України умисел є однією з форм вини, яка включає в себе інтелектуальну та вольову ознаки: усвідомлення характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання чи свідоме допускання їх настання.

Суб`єктивна сторона кримінальних правопорушень характеризується прямим або непрямим умислом. У ряді складів кримінальних правопорушень за ч. 2, 5, 7 ст. 111-1 КК важливе значення має добровільність (якщо особа здійснювала відповідні дії не добровільно, а під примусом (байдуже яким), склад правопорушення відсутній).

Твердження захисника щодо відсутності суб`єктивної сторони та умислу на вчинення ОСОБА_5 повністю спростовується дослідженими під час судового розгляду, які визнані відповідно до ст. 85, 86 КПК України належними і допустимим, протоколами огляду від 28 травня 2023 року, 30 травня 2023 року, 03 червня 2023 року, 05 червня 2023 року, 06 червня 2023 року, 16 червня 2023 року, 14 червня 2023 року, 27 серпня 2023 року, з яких чітко слідує, що ОСОБА_5 добровільно обійняв посаду мовою оригіналу «инспектора патрульно-постовой службы» у незаконному правоохоронному органі мовою оригіналу «пункте полиции Новопсковского РОВД МВД лнр», створеному на тимчасово окупованій території, що знаходиться за адресою: Луганська область, Старобільський район, смт. Новопсков, вул. Слобожанська, буд. 20, окрім того, свідок ОСОБА_6 відповідно до вимог ст.ст. 23, 95 КПК України під час судового розгляду показала, що після військового вторгнення російської федерації до України обвинувачений ОСОБА_5 вище вказану посаду обіймав добровільно, без будь-якого тиску та примусу.

Таким чином, розглянувши кримінальне провадження з дотриманням положень ч. 1 ст. 337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінивши кожний доказ, наданий стороною обвинувачення, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, вважає зазначені докази належними, допустимими, достовірними та в сукупності достатніми для ухвалення рішення про винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Обираючи обвинуваченому ОСОБА_5 вид та розмір покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, обставини вчинення такого, характер діянь, форму й ступінь вини, мотив вчинення кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого та обставини, які пом`якшують та обтяжують її покарання.

Обставин, що пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено.

До обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом відносить, вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

Відповідно до змісту ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, згідно з роз`ясненнями, які містить п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (в редакції Постанови Верховного Суду №8 від 12.06.2009), суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до висновку Верховного Суду, який викладено у постанові від 02.03.2021 у справі №721/115/19, для досягнення пропорційності між злочином та покаранням, основним чинником, який має братися до уваги під час визначення виду та міри покарання за злочин, є ступінь його тяжкості та небезпечності. При призначенні покарання судам слід прагнути до справедливості та пропорційності, а будь-які винятки з цієї мети мають бути належним чином обґрунтовані.

Відповідно до абз. 5 ч. 1 ст. 55 КК України позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю як основне або додаткове покарання за вчинення кримінальних правопорушень проти основ національної безпеки України, передбачених статтями 111-1,111-2 цього Кодексу, призначається на строк від десяти до п`ятнадцяти років.

Суд під час ухвалення рішення враховує правові висновки, викладені у постанові колегії Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 22.05.2018 у справі №753/18479/16-к (провадження №51-520км18) та постанові колегії Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 21.06.2022 у справі №171/869/21 (провадження №51-838км22) в частині можливості призначення покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, в тому числі і до осіб, які на час вчинення зазначеного кримінального правопорушення не займали офіційно певні посади та не займалися офіційно певною діяльністю, з огляду на положення, передбачені ст. 55 КК України.

Також, призначаючи покарання суд ураховує, що згідно з ч. 1 ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого і що згідно з ч. 2 ст. 52 КК України конфіскація майна є додатковим видом покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 КК України конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Вивченням даних про особу ОСОБА_5 установлено, що він раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває. Зважаючи на той факт, що обвинувачений ОСОБА_5 , як громадянин України, вчинив в період дії в Україні воєнного стану злочин, проти основ національної безпеки України, суд, ураховуючи позицію прокурора, який просив призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк чотирнадцять років, з позбавленням права обіймати певні посади на строк п`ятнадцять років, з конфіскацією належного на праві власності майна та позицію захисника, яка просила виправдати ОСОБА_5 в пред`явленому обвинуваченні в зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, тому, з урахуванням всіх обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого, враховуючи особу обвинуваченого, підвищену суспільну небезпечність зазначеного кримінального правопорушення, його тяжкість, вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого неможливе без ізоляції від суспільства, виходячи з принципу індивідуалізації покарання, має бути призначено покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 7 ст. 111-1 КК України, з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах, на строк 15 років, з конфіскацією з конфіскацією всього належного на праві приватної власності майна.

На переконання суду, призначення обвинуваченому такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

При цьому, з огляду на вчинення ОСОБА_5 суспільно-небезпечного кримінального правопорушення у сфері злочинів проти основ Національної безпеки України, а також відсутність кількох обставин, передбачених ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, суд, при призначенні покарання ОСОБА_5 не вбачає підстав для застосування положень ст. 69 КК України.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначаються, у разі визнання особи винуватою, рішення щодо речових доказів і документів та спеціальної конфіскації, рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження.

Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02.07.2024 року відносно ОСОБА_5 , в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України, обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Вирішуючи питання про запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_5 суд вважає необхідним обраний обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Оскільки, суд вже дійшов до висновку про призначення додаткового покарання у виді конфіскації усього належного ОСОБА_5 на праві приватної власності майна, а тому, арешт накладений ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 липня 2024 року, на майно громадянина України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , а саме на: автомобіль марки «ЗАЗ», модель «SENS», рік випуску: 2013, кузов НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 видане 18.05.2017 р. ТСЦ 4443 - скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк 13 (тринадцять) років з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах на строк 15 (п`ятнадцять) років, з конфіскацією всього належного на праві приватної власності майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту приведення вироку до виконання, тобто з моменту його фактичного затримання.

Строк відбування покарання у виді позбавлення права обіймати посади у правоохоронних органах, обчислювати з моменту відбуття основного покарання.

Обраний в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Арешт накладений на майно належне ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , а саме на: автомобіль марки «ЗАЗ», модель «SENS», рік випуску: 2013, кузов НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 видане 18.05.2017 р. ТСЦ 4443, відповідно до ухвали слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 липня 2024 року - залишити.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку після проголошення негайно вручити захиснику обвинуваченого та прокурору.

Інформацію про ухвалений вирок, опублікувати у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження згідно з положеннями статті 297-5 КПК України та на офіційному веб-сайті суду.

Головуючий: