Справа № 202/151/25
Провадження № 1-кс/202/1921/2025
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2025 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника власника майна, адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши клопотання прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000761 від 07.05.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України,

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшло клопотання прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000761 від 07.05.2024 року.

З клопотання убачається, що в провадженні СУ ГУНП в Дніпропетровській області знаходяться матеріали кримінального провадження №0000761 від 07.05.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що 07.05.2024 року до СУ ГУНП в Дніпропетровській області надійшли матеріали УCР в Дніпропетровській області ДСР НП України за заявою ОСОБА_5 про те, що в період часу з 15.02.2024 року по час звернення з заявою, ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою з групою осіб, вимагає у ОСОБА_5 грошові кошти у сумі 50 000 доларів США під приводом неіснуючого боргу, що було поєднано з насильством, побиттям заявника, групою осіб, у присутності ОСОБА_6 .

Як встановлено органом досудового розслідування, ОСОБА_7 не пізніше січня 2023 року розробила план щодо протиправного заволодіння грошовими коштами колишнього чоловіка ОСОБА_5 , до виконання котрого залучила свого батька ОСОБА_6 .Відповідно до попередньої змови ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , план передбачав підшукання потенційних виконавців злочину з числі осіб з фізичною підготовкою, створення штучного конфлікту з вказаною особою, висловлювання погроз застосування насильства до потерпілого та вимагання від потерпілого передачі грошових коштів; в разі відмови потерпілого передати грошові кошти, нанесення йому побоїв; розподіл грошових коштів, отриманих в результаті вчинення злочину. Для реалізації злочинного плану ОСОБА_8 залучила до складу групи в якості виконавців ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та інших невстановлених в ході досудового розслідування осіб.

Згідно розробленого плану ОСОБА_8 взяла на себе роль організатора, а ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та інші невстановлені в ході досудового розслідування особи виступили виконавцями вчинення злочину.

Наприкінці січня 2024 року ОСОБА_6 приїхав на територію комплексу будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , котрі належать ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , де зустрівся з потерпілим ОСОБА_5 , та передав заздалегідь складений договір про умови продажу своєї частки, в котрому зазначив суму продажу 175 000 доларів США, з умовою розстрочки на 7 років, а також суму орендної плати в розмірі 10 000 доларів за кожен рік, з необґрунтовано обтяжливими договірними умовами для останнього, з котрими він не погодився, на що отримав відповідь, що у разі відмови від підписання вказаного договору, має сплатити 50 000 доларів США в якості боргу.

23.04.2024 року ОСОБА_6 на власному автомобілі марки «TOYOTA HIGHLANDER», державний номер НОМЕР_1 , а також ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ще двоє невстановлених в ході досудового розслідування осіб на автомобілі «BMW X5», державний номер НОМЕР_2 , приїхали на територію комплексу будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , де перебував потерпілий ОСОБА_5 , та під надуманим приводом неіснуючої заборгованості висунули вимогу потерпілому сплатити грошові кошти в сумі 50 000 доларів США, на що останній, відповів, що жодних боргових зобов`язань перед вказаними особами він не має.

Потім ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ще двоє невстановлених в ході досудового розслідування осіб стали наносити удари руками зжатими в кулак та ногами в область обличчя та тулуба ОСОБА_5 , вказавши на необхідність повернення боргу в розмірі 50 000 доларів США.

В цей час підійшла та втрутилася у конфлікт ОСОБА_11 , яка намагалася зупинити побиття ОСОБА_12 , та викликала працівників поліції, після чого ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 залишили місце події.

15.01.2025 року ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

15.01.2025 року слідчим проведено обшук автомобіля «BMW X5», державний номер НОМЕР_3 , котрий був у користуванні ОСОБА_9 .

У клопотанні, поданому до суду, прокурор вказує, що власником вказаного автомобіля є третя особа, а не сам підозрюваний ОСОБА_9 , проте згідно відповіді УСР в Дніпропетровській області ДСР НПУ вказаний автомобіль систематично ним використовувався. На момент вчинення інкримінованого злочину підозрювані ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до місця вчинення злочину прибули саме на цьому автомобілі, що підтверджується протоколом огляду.

Постановою слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області від 15.01.2025 року автомобіль «BMW X5», державний номер НОМЕР_3 , та ключі від нього, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

З метою забезпечення збереження речових доказів,спеціальної конфіскації, конфіскації майна, як виду покарання, прокурор просив накласти арешт на автомобіль марки «BMW X5», державний номер НОМЕР_3 , та ключі від нього.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав та просив задовольнити.

Представник власника майна, адвокат ОСОБА_4 , заперечувала проти задоволення клопотання, зазначивши, що транспортний засіб «BMW X5», державний номер НОМЕР_3 , належить ОСОБА_13 , батьку підозрюваного. Доказів того, що зазначений автомобіль зберіг на собі сліди вчиненні злочину, не встановлено. Автомобіль не є об`єктом протиправних дій, набутим протиправним шляхом чи отриманим в наслідок вчинення злочину. З огляду на вказане, просила відмовити у задоволенні клопотання.

Вислухавши учасників судового процесу, дослідивши клопотання із доданими до нього матеріалами, приходжу до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні СУ ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000761 від 07.05.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України.

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09.01.2025 року надано дозвіл на проведення обшуку транспортного засобу «BMW X5», державний номер НОМЕР_3 .

15.01.2025 року в ході проведення обшуку автомобіля «BMW X5», державний номер НОМЕР_3 , слідчим СУ ГУНП в Дніпропетровській області.

вилучений вказаний автомобіль та ключі від нього .

Постановою слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області від 15.01.2025 року вказаний автомобіль та ключі визнані речовими доказами у цьому кримінальному провадженні.

15.01.2025 року ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23.01.2025 року накладено арешт на автомобіль «BMW X5», державний номер НОМЕР_3 , та ключі від нього, з метою забезпечення їх збереження як речових доказів, шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 26.02.2025 року апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 задоволено частково; ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23.01.2025 року про арешт майна скасовано; постановлено нову ухвалу, якою клопотання прокурора про арешт майна у кримінальному провадженні №0000761 від 07.05.2024 року повернуто прокурору для усунення недоліків протягом 72 годин з часу отримання копії ухвали.

Встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , автомобіль «BMW X5», державний номер НОМЕР_3 , належить ОСОБА_13 .

Статтею 131 КПК України визначено, що арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Метою накладення арешту є забезпечення збереження речових доказів згідно з п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, та запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя, відповідно до вимог ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При зверненні до суду з цим клопотання прокурор посилався і просив накласти арешт на автомобіль «BMW X5», державний номер НОМЕР_3 , та ключі від нього, як на речовий доказ у даному кримінальному провадженні. Проте, які сліди кримінального правопорушення зберегли на собі вказані речі, прокурором не зазначено і під час розгляду клопотання не доведено.

Що стосується посилання прокурора про накладення арешту на вказане майно з метою майбутньої конфіскації майна, як виду покарання, то слід зазначити, що санкція частини 4 статті 189 КК України, за котрою підозрюється ОСОБА_9 , передбачає покарання у вигляді позбавлення волі з конфіскацією майна. Проте вказаний автомобіль не належить підозрюваному, а належить іншій особі.

З метою спеціальної конфіскації, арешт також не може бути накладений на автомобіль «BMW X5», державний номер НОМЕР_3 , і ключі від нього, оскільки прокурором не зазначені і під час розгляду клопотання не доведенні підстави для накладення арешту на вказане майна з метою спеціальної конфіскації, можливість застосування якої міститься в положеннях ст. 96-2 КК України.

З огляду на зазначене, вважаю, що на час розгляду даного клопотання відсутні правові підстави для накладення арешту на автомобіль «BMW X5», державний номер НОМЕР_3 , та ключі від нього.

Керуючись ст. ст. 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000761 від 07.05.2024 року на автомобіль «BMW X5», державний номер НОМЕР_3 , та ключі від нього, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1