Справа № 738/537/25
№ провадження 1-в/738/104/2025
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2025 року м. Мена

Менський районний суд Чернiгiвської областi в складi:

суддi - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника засудженого ОСОБА_2 ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_2 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_5

захисника ОСОБА_3

В С Т А H О В И В:

Суть питання, що вирішується ухвалою.

До Менського районного суду Чернігівської області надійшло клопотання захисника засудженого ОСОБА_2 ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_2 ..

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_2 відбуває покарання в ДУ «Менська ВК (№91)» за вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 01 березня 2018 року, яким він засуджений за ч.1 ст.115 КК України до 8 років позбавлення волі. Строк відбування покарання ОСОБА_2 обчислюється з 03 липня 2017 року. За час перебування в ДУ «Вільнянська УВП (№11)» та «Менська виправна колонія (№91)» допускав порушення вимог встановленого режиму утримання, за що мав стягнення, однак на даний час усі накладені на нього стягнення погашені у встановленому законом порядку, порушень не допускає. З 26 лютого по 05 березня 2021 року перебував на лікуванні в ДУ «Темнівська виправна колонія (№100)», де порушень вимог не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався.

За час відбування покарання в місцях позбавлення волі з 12 червня 2018 року до 27 травня 2019 року засуджений був залучений до суспільно корисної праці на громадських засадах без оплати праці в рахунок двогодинних відпрацювань виконував обов`язки робітника їдальні установи, за сумлінне виконання обов`язків мав заохочення. Також залучався до суспільно корисної праці на швейній дільниці підприємства установи на підставі договору цивільно-правового характеру №96 від 12 червня 2019 року та №182 від 01 листопада 2019 року. Засуджений перебуває на диспансерному обліку медичної частини установи виконання покарань, відповідно до медичних рекомендацій потребує звільненню від праці пов`язаної з підняттям ваги 10 кг, тривалим перебуванням на ногах більше 20 хвилин. На профілактичних обліках не перебуває, відвідує заходи виховного та культурно-масового характеру, які проводяться в установі та відділенні, відбув більше 3/4 частини призначеного судом строку покарання, своєю поведінкою та сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення.

Виклад позиції учасників судового розгляду.

Захисник засудженого ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала клопотання, посилаючись на викладені в ньому обставини, просила його задовольнити.

Засуджений в судове засідання не з`явився, клопотань про розгляд справи з його участю в режимі відеоконференції суду не надав.

Представник Державної установи «Менська виправна колонія (№91)» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлявся належним чином.

Відповідно до ч.5 ст.539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання захисника, посилаючись на те, що засуджений за весь час відбування покарання в місцях позбавлення волі неодноразово допускав порушення, за що вісім разів притягувався до дисциплінарної відповідальності, а тому поведінка засудженого не свідчить про те, що він довів своє виправлення.

Встановлені судом обставини.

Вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 01 березня 2018 року ОСОБА_2 засуджений за ч.1 ст.115 КК України до 8 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_2 обчислюється з 03 липня 2017 року.

Вирок суду набрав законної сили 03 квітня 2018 року.

Отже, на час розгляду клопотання засуджений ОСОБА_2 відбув 3/4 частини призначеного судом покарання.

З характеристики засудженого та матеріалів особової справи, вбачається, що засуджений перебуває в місцях позбавлення волі з 07 липня 2017 року.

За час перебування в ДУ «Вільнянська УВП (№11)» характеризувався негативно: порушував режим тримання дня, за зберігання забороненого предмету тричі притягувався до дисциплінарної відповідальності (07 грудня 2017 року, 19 лютого та 21 березня 2018 року). На даний час накладені стягнення погашені у встановленому законом порядку. З 07 липня 2017 року до 04 травня 2018 року перебував на профілактичному обліку як особа схильна до самогубства.

З 04 травня 2018 року до 29 січня 2021 року відбував покарання в ДУ «Менська виправна колонія (№91)», де також характеризувався негативно: під контролем дотримувався норм, що визначають порядок і умови відбування покарання та розпорядку дня, тричі притягався до дисциплінарної відповідальності (17 березня 2020 року, 17 серпня 2020 року, 10 вересня 2020 року). На даний час накладені стягнення погашені у встановленому законом порядку. Залучався до суспільно корисної праці робітником їдальні установи, за що 12 березня 2019 року отримав одне заохочення. З 01 червня 2018 року до 01 квітня 2019 року перебував на профілактичному обліку, як особа схильна до нанесення тілесних ушкоджень та самогубства.

З 26 лютого 2021 року до 05 березня 2021 року засуджений ОСОБА_2 перебував на лікуванні в ДУ «Темнівська виправна колонія (№100)», де характеризувався посередньо, до дисциплінарної відповідальності не притягався, заходи заохочення не застосовувались.

З 20 квітня 2021 року засуджений продовжує відбувати покарання в ДУ «Менська випрана колонія (№91)», де характеризується негативно, допускав порушення встановленого порядку відбування покарання, за що двічі притягувався до дисциплінарної відповідальності (18 листопада 2021 року та 17 травня 2022 року). На даний час накладені стягнення погашені у встановленому законом порядку. З приводу допущених порушень режиму утримання із засудженим неодноразово проводилася профілактично- виховна робота. До суспільно корисної праці на ДП «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№91)» засуджений ОСОБА_2 не залучався, що підтверджується довідкою №7/ЗС-25 від 28 січня 2025 року. З 21 листопада 2024 року виконує обов`язки нічного днювального відділення.

Рішенням комісії Державної установи «Менська виправна колонія (№91)» (протокол №15 від 14 липня 2023 року) засудженому ОСОБА_2 відмовлено в застосуванні до нього ст.81 КК України, оскільки останній не довів своє виправлення, рішення прийнято одноголосно. Засуджений був ознайомлений з вищевказаним рішенням комісії та порядком його оскарження, рішення не оскаржував.

Згідно з висновком щодо ступеня виправлення засудженого, складеного щодо ОСОБА_2 , з використанням матеріалів особової справи та підсистеми «КАСАНДРА», отриманим внаслідок аналізу критеріїв оцінки виправлення засудженого, характеристики під час відбування покарання, психологічної характеристики засудженого, підсумкової оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та результатів індивідуальної програми соціально-виховної роботи, засуджений отримав 54 бали.

Захисником ОСОБА_3 на підтвердження незадовільного стану здоров`я ОСОБА_2 додано до клопотання медичну документацію (копію виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 20 березня 2024 року та копії медичних довідок №213/ЧГ-24 від 20 березня 2024 року та №649/ЧГ-24 від 23 вересня 2024 року), з якої вбачається, що за час відбування покарання в ДУ «Менська виправна колонія (№91)» засуджений звертався за медичною допомогою, знаходився на амбулаторному та стаціонарному лікуванні, перебуває на диспансерному обліку, відповідно до лікарських рекомендацій він потребує звільненню від праці пов`язаної з підняттям ваги 10 кг, тривалим перебуванням на ногах більше 20 хвилин терміном 6 місяців.

Мотиви, з яких суд виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керується.

Відповідно до ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, при цьому фактично відбув необхідну частину призначеного судом покарання.

З вищенаведених положень закону про кримінальну відповідальність вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання.

Пленум Верховного Суду України у постанові № 2 від 26 квітня 2002 року „Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким орієнтує суди нижчих ланок на те, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.

Сумлінна поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Застосування до засудженого умовно - дострокового звільнення передбачено дискреційною нормою Кримінального Кодексу України, тобто, не є обов`язком суду, а є правом, яке полягає у попередньому вивченні всіх даних про особу для прийняття правильного, законного рішення, з урахуванням власного внутрішнього переконання.

Отже, з положень статті 81 КК України вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання.

Висновок суду про те, що засуджений довів своє виправлення повинен ґрунтуватися не на характеристиці особи, за період, що безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе застосування умовно-дострокового звільнення, або розгляду клопотання, а на даних за увесь час відбування покарання або принаймі протягом значної частини цього строку.

З наявної в матеріалах справи характеристики та матеріалів особової справи засудженого вбачається, що засуджений за час попереднього ув`язнення та відбування покарання в місцях позбавлення волі характеризується негативно, протягом 2017-2022 років порушував вимоги встановленого режиму тримання, за що отримав вісім стягнень, які на даний час погашені у встановленому законом порядку, та на противагу цьому має лише одне заохочення. Двічі перебував на профілактичному обліку як особа схильна до самогубства. Залучався до суспільно корисної праці робітником їдальні, з 21 листопада 2024 року виконує обов`язки нічного днювального відділення.

Також в матеріалах особової справи містяться відомості про те, що на попередніх комісіях установи протоколом №14 від 14 липня 2021 року та протоколом №21 від 15 листопада 2022 року ОСОБА_2 було відмовлено в застосуванні пільг, передбачених статтями 100 та 101 КВК України та статтею 82 КК України оскільки засуджений відповідно не стає та не став на шлях виправлення.

Згідно з витягом з рішення комісії установи з питань застосування пільг до засуджених комісією одноголосно було відмовлено ОСОБА_2 в застосуванні пільги, передбаченої ст. 81 КК України (протокол №15 від 14 липня 2023 року).

Суд звертає увагу, що передумовою дострокового звільнення є саме «бездоганна» поведінка засудженого протягом всього строку відбування покарання, проте такої «бездоганної» поведінки засудженого протягом строку відбування покарання, судом не встановлено.

Відсутність на даний час діючих стягнень у засудженого, дотримання ним режиму утримання та відбуття визначеної законом частини покарання, не є визначальними під час вирішення питання про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання, оскільки погашення та зняття стягнень має важливе значення, проте ці обставини не мають виключного значення при прийнятті рішення про застосування до засудженого пільги, передбаченої ст. 81 КК України, таке рішення ухвалюється судом з врахуванням поведінки засудженого за весь час відбування покарання і якщо останній сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Дотримання засудженим норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, є обов`язком засуджених, який передбачений положеннями ст. 107 КВК України.

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 08 листопада 2023 року, залишеною без змін ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 17 січня 2024 року, в задоволенні клопотання захисника засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_2 відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_2 , суд врахував наявність у нього за весь час відбування покарання вісім стягнень та лише одного заохочення, відомості про працевлаштування, його поведінку та ставлення до праці та дійшов висновку, що засуджений не довів свого виправлення.

Після відмови суду в застосуванні до засудженого ОСОБА_2 умовно-дострокового звільнення останній виконує обов`язки нічного днювального відділення, не заохочувався.

Згідно з висновком щодо ступеня виправлення засудженого, складеного щодо ОСОБА_2 , з використанням матеріалів особової справи та підсистеми «КАСАНДРА», отриманим внаслідок аналізу критеріїв оцінки виправлення засудженого, характеристики під час відбування покарання, психологічної характеристики засудженого, підсумкової оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та результатів індивідуальної програми соціально-виховної роботи, засуджений отримав 54 балів, що вказує на те, що він не став на шлях виправлення (не довів своє виправлення) та не може бути представлений заміни невідбутої частини покарання більш м`яким або умовно-дострокового звільнення.

Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього часу перебування засудженого в місцях позбавлення волі.

Дотримання засудженим порядку і умов відбування покарання в установі є його обов`язком і дана обставина не може слугувати окремою підставою для висновку про доведеність засудженим свого виправлення.

З урахуванням викладеного, не можна зробити висновок, що в поведінці засудженого за весь період його відбуття покарання сталися позитивні зміни, які свідчать про їх стабільність і незворотність, що в свою чергу не є достатніми підставами для ствердження, що він довів своє виправлення. На думку суду, засуджений не підпадає під дію положень ст. 81 КК України, так як процес його виправлення не досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі. Матеріали справи та матеріали, які містяться в особовій справі, не містять достатніх підстав для прийняття рішення про застосування до засудженого ОСОБА_2 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Керуючись ст. 81 КК України, статтями 537, 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання захисника засудженого ОСОБА_2 ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_2 , відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її проголошення, а засудженим в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали.

Повний текст ухвали виготовлений 21 березня 2025 року.

Суддя ОСОБА_1