УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2025 р. м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові клопотання (подання) начальника Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області про звільнення від відбування покарання, у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку стосовно засудженого:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого вироком Київського районного суду м. Харкова від 23.11.2021 за ч. 1 ст. 164 КК України, зміненого ухвалою Полтавського апеляційного суду від 24.05.2022 в частині призначеного покарання, та остаточно засуджено до покарання у виді громадських робіт на строк 120 годин,

учасники судового провадження:

прокурор - ОСОБА_3

секретар судового засідання - ОСОБА_4

у с т а н о в и в:

Начальник Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області звернувся до Київського районного суду м. Харкова із клопотанням (поданням) про звільнення засудженого ОСОБА_2 від відбування покарання, у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку.

В обґрунтування клопотання зазначає, що 06.03.2023 до Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області надійшла ухвала Полтавського апеляційного суду від 24.05.2022 стосовно громадянина ОСОБА_2 для виконання. Засудженому направлялися виклики до уповноваженого органу з питань пробації, проте останній за викликами не з`явився. В ході першочергових розшукових заходів встановити місцезнаходження засудженого ОСОБА_2 не виявилося можливим, за вищевказаною адресою останній не мешкав. Київський районний відділ філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області виконав усі дії в межах повноважень для виконання ухвали Полтавського апеляційного суду від 24.05.2022. Засуджений не був ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт, з огляду на це останній не ухиляється від відбування цього покарання. До кримінальної відповідальності за ст. 389 КК України притягнений не був. З моменту винесення вироку і станом на 13.12.2024 згідно довідки УІІАП України в Харківській області гр. ОСОБА_2 не вчинив нового злочину. За таких обставин, перебіг строків давності виконання вироку стосовно засудженого не переривався, підстав вважати, що засуджений ухиляється від відбування покарання немає. З урахуванням викладеного, представник органу з питань пробації просить розглянути питання про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків виконання обвинувального вироку стосовно засудженого.

Представник Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечував проти задоволення подання.

Засуджений у судове засідання не з`явився, про дату, місце та час розгляду клопотання повідомлявся своєчасно та належним чином.

Відповідно до ч. 5 ст. 539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

Суд, дослідивши матеріали клопотання (подання), вважає його таким, що не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Положеннями ст. 152 КВК України встановлено, що підставами звільнення від відбування покарання є закінчення строків давності виконання обвинувального вироку.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано протягом двох років - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

За змістом ч. 3 ст. 80 КК України, перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.

Відповідно до ч. 4 ст. 80 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

Стаття 80 КК України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

За таких обставин застосування статті 80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності.

Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе, це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання. Водночас засуджений до певного виду покарання не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.

Вказані положення свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

Отже, застосування статті 80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом трьох умов інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку: закінчення зазначених у статті 80 КК України строків; неухилення засудженого від відбування покарання; невчинення протягом встановлених ч.ч. 1 та 3 ст.80 КК України строків нового злочину.

Перебіг строку давності виконання обвинувального вироку починається з дня набрання чинності вироком суду.

Суд встановив, що ОСОБА_2 засуджений вироком Київського районного суду м. Харкова від 23.11.2021 за ч. 1 ст. 164 КК України, який змінений ухвалою Полтавського апеляційного суду від 24.05.2022 в частині призначеного покарання, та остаточно засуджено до покарання у виді громадських робіт на строк 120 годин.

Вирок Київського районного суду м. Харкова від 23.11.2021 набрав законної сили 24.05.2022.

З матеріалів долучених до клопотання вбачається, що на момент звернення з даним поданням до суду, органом пробації вживалися розшукові заходи щодо встановлення місцезнаходження засудженого, проте засуджений ОСОБА_2 призначене йому вироком суду покарання не відбув, враховуючи ту обставину, що він був присутній у судовому засіданні, тобто йому було достеменно відомо про наявність вищезазначеного вироку суду та про призначене йому покарання.

Матеріали справи не містять відомостей про з`явлення засудженого для відбування покарання або про його затримання.

Вищезазначені обставини свідчать про ухилення засудженого від відбування покарання, що має наслідком зупинення перебігу строку давності виконання вироку суду, відповідно до положень ч. 3 ст. 80 КК України.

На думку суду, доводи, наведені в клопотанні (поданні) про те, що ОСОБА_2 не ухиляється від відбування покарання, є необґрунтованими, оскільки не підтверджуються жодними доказами.

З урахуванням вимог ч. 3 ст. 80 КК України, суд вважає, що клопотання начальника Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області про звільнення засудженого від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, ст. 80 КК України, суд,

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання (подання) начальника Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області про звільнення засудженого ОСОБА_2 від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1