ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1

Суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі

судового засідання ОСОБА_4

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Першотравневого районного суду м. Чернівці від 07 березня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000819,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Першотравневого районного суду м. Чернівці від 07 березня 2025 року задоволено клопотання слідчого СВ ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_8 та застосовано до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Кіровоградської області, Онуфріївського району, с. Успенка, зареєстрованого АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, не судимого, підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою у ДУ «Чернівецький слідчий ізолятор» до 05 травня 2025 року включно.

На вказане рішення слідчого судді захисник підозрюваного ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Першотравневого районного суду м. Чернівці від 07.03.2025р. та постановити нову ухвалу, якою обрати підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та уразі необхідності покласти на нього обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Вважає, що оголошена ОСОБА_7 підозра є необґрунтованою, а у діях його підзахисного відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.189 КК України.

ЄУНС: 725/1911/25

НП:11-сс/822/71/25 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_9

Категорія: в порядку ст. 309 КПК України Доповідач: ОСОБА_1

Стверджує, що встановлені слідчим суддею ризики, передбачені ст.177 КПК України, є необґрунтованими, безпідставними, не підтвердженими матеріалами кримінального провадження і такі, які не узгоджуються із практикою Європейського суду з прав людини.

Зазначає, що тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , не може бути підставою для застосування щодо нього запобіжного заходу, оскільки це суперечило б презумпції невинуватості.

Звертає увагу на те, що ухвала слідчого судді і клопотання слідчого не містять прізвища, ім`я, по батькові учасників кримінального провадження, на яких підозрюваний потенційно може здійснювати вплив, що є порушенням правової визначеності.

Також уважає несумісним з презумпцією невинуватості твердження слідчого судді про те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину у період воєнного стану, що свідчить про схильність підозрюваного до антисоціального способу життя, порушення громадського порядку та до протиправної діяльності.

Відзначає, що підозрюваний ОСОБА_7 раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем роботи, має міцні соціальні зв`язки, постійне місце роботи та проживання, стабільний дохід.

До початку апеляційного розгляду підозрюваний ОСОБА_7 клопотання про розгляд апеляційної скарги за його участі не подавав, а тому апеляційний розгляд проведено за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст оскаржуваного рішення та доводи апеляційної скарги, позицію захисника, який підтримав апеляційну скаргу повністю та просив її задовольнити, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити рішення слідчого судді суду першої інстанції без змін, дослідивши матеріали справи та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів доходить такого.

Положеннями ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжних заходів є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування чи/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

У відповідності до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього кодексу.

Відповідно до ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів вважає, що зазначені вимоги слідчим суддею належно дотримані.

Як вбачається із наданих в апеляційний суд матеріалів провадження, СВ ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000819 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, за яким 06 березня 2025 року ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у його вчиненні.

07 березня 2025 року слідчий СВ ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 , яке того ж дня ухвалою слідчого судді було задоволено.

На думку колегії суддів, слідчий суддя, дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов правильного висновку про наявність сукупності вагомих доказів причетності ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Всупереч доводам апелянта, апеляційний суд вважає, що повідомлена ОСОБА_7 підозра є обґрунтованою, а долучені до клопотання матеріали є такими, що переконують неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила дане кримінальне правопорушення.

Вказане узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), відповідно до якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення ЄСПЛ у справах "Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року та "Нечипорук і Йонкало проти України" від 21 квітня 2011 року).

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що на даній стадії кримінального провадження при вирішенні питання про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, стандарт доказування «обґрунтована підозра» дотримано.

Твердження захисника про відсутність у діях ОСОБА_7 складу злочину, у вчиненні якого він підозрюється, апеляційний суд вважає передчасними, оскільки це питання вирішується судом на іншій стадії провадження - стадії судового розгляду кримінального провадження по суті. При цьому, на даній стадії досудового розслідування слідчий суддя лише вирішує питання щодо достатності певного обсягу зібраних доказів для переконання стороннього спостерігача у тому, що особа причетна до вчинення злочину та стосовно неї існують законодавчо встановлені підстави для застосування певного запобіжного заходу.

Що стосується встановлених слідчим суддею ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, то такі знайшли своє підтвердження та об`єктивно існують, а тому задля їх попередження необхідно застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід саме у вигляді тримання під вартою, при цьому доводи захисника про недоведеність ризиків апеляційний суд вважає безпідставними.

Так, метою застосування того чи іншого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання встановленим в ході розгляду клопотання ризикам (ч.1 ст.177 КПК України).

При цьому, ризик, це, зокрема, невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства подій, визначених у ч.1 ст.177 КПК України.

Між тим, чинний КПК України не вимагає надання відповідних доказів того, що підозрюваний обов`язково здійснить дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, однак перед слідчим суддею повинна бути доведена наявність реальної можливості здійснити підозрюваним такі дії в майбутньому. А тому слідчим суддею повинен бути обраний такий запобіжний захід, який в повній мірі буде здатним запобігти можливому прояву означених дій з боку підозрюваного.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству, тому позбавлені обґрунтованих підстав доводи захисника про недоведеність ризиків, оскільки для доведеності існування ризиків не є обов`язковою доведеність вчинення особою активних дій.

Тобто, доведеність ризиків не передбачає фактичне вчинення конкретних дій особою, спрямованих на створення перешкод у кримінальному провадженні, оскільки оцінці підлягає наявність вірогідності вчинення таких дій.

Так, апеляційним суд погоджується із висновками слідчого судді про існування ризику переховування ОСОБА_7 від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки він підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, санкція якого передбачає безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Оцінюючи існування вказаного ризику, апеляційний суд враховує практику ЄСПЛ, відповідно до якої тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Окрім цього, відповідно до практики ЄСПЛ, особлива тяжкість деяких злочинів, яка викликає негативну реакцію суспільства і соціальні наслідки, виправдовує попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу (рішення у справі «Летельє проти Франції»).

Також, зважаючи на встановлені досудовим розслідуванням обставини, існує ризик того, що перебуваючи на волі, підозрюваний ОСОБА_7 може вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Отже, існування вказаних ризиків у сукупності з даними про особу підозрюваного ОСОБА_7 , який обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину у період дії на території України воєнного стану, проживає у м. Дніпро, вказують на наявність підстав для застосування щодо нього найсуворішого запобіжного заходу та спростовують твердження захисника про відсутність ризиків у даному кримінальному провадженні.

На переконання колегії суддів, прийняте слідчим суддею не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці ЄСПЛ, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_7 раніше не судимий, має постійне місце проживання, має міцні соціальні зв`язки, враховані апеляційним судом, проте, на переконання колегії суддів, такі не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді, оскільки не спростовують висновки суду про обґрунтованість висунутої підозри та існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Що стосується тверджень про наявність постійного місця роботи, за яким підозрюваний характеризується позитивно, то такі не знайшли свого підтвердження у суді апеляційної інстанції, оскільки доказів на їх підтвердження матеріали справи не містять, а апелянтом не надано.

Доводи апелянта про те, що слідчий суддя не зазначив прізвища та імена свідків, на яких підозрюваний потенційно може здійснювати вплив, є безпідставними, оскільки відповідно до ч.5 ст.194 КПК України обов`язок утриматись від спілкування зі свідками може бути покладено слідчим суддею на підозрюваного у випадку розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Поряд з цим, колегією суддів встановлено, що слідчим суддею неправильно обраховано строк дії запобіжного заходу.

Так, відповідно до клопотання слідчого, останній просив застосувати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід строком на 60 діб (а.с.1-5).

Із протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, вбачається, що ОСОБА_7 було затримано 05.03.2025р. (а.с.32-34), а тому слідчий суддя, визначаючи строк дії ухвали до 05 травня 2025 року, фактично застосував запобіжний захід на строк, який перевищує 60 діб.

Таким чином, слідчий суддя неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Зважаючи на вищевказане, ухвалу слідчого судді слід скасувати з постановленням нової ухвали, оскільки суд апеляційної інстанції у відповідності до ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого суді не має права змінити таку ухвалу, а лише скасувати і постановити нову ухвалу.

Керуючись ст.177, 183, 194, 404, 405, 407, 413, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів Чернівецького апеляційного суду з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Першотравневого районного суду м. Чернівці від 07 березня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_8 задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Чернівецький слідчий ізолятор» терміном до 02 травня 2025 року включно.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3