ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/20995/24

Провадження № 11-кп/820/125/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Хмельницькому, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000203 від 12.04.2024, за апеляційною скаргою прокурора відділу захисту дітей та протидії домашнього насильства Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_10 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 жовтня 2024 стосовно обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Кам`янець-Подільський Хмельницької області, одруженого, пенсіонера, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з без позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі статті 75 КК України ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання (позбавлення волі) звільнено з випробовуванням з встановленням іспитового строку на 3 (три) роки.

В силу вимог статті 76 КК України покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Накладений арешт на майно скасовано.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

Прокурор у поданій апеляційній скарзі, не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 , просить вирок суду, в частині призначеного покарання скасувати, у зв`язку неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на 2 роки. В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін. Сторона обвинувачення вказує, що звільняючи ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на нього відповідних обов`язків, суд першої інстанції, в повній мірі, не врахував тяжкість вчиненого ним злочину, особу винного, тяжкі наслідки, що настали від його дій, інші важливі обставини кримінального провадження, та прийшов до хибного висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання та без позбавлення права керування транспортними засобами. Апелянт звертає увагу на те, що поза увагою суду залишилося те, що дії ОСОБА_7 хоча і мають характер необережних, однак полягають у грубому порушенні ПДР, що спричинило загибель людини, а саме неповнолітньої ОСОБА_11 . Окрім того, ОСОБА_7 , протягом минулого року, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень на транспорті, у тому числі за ч. 1 ст. 122 КУпАП, а саме за ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, що підтверджує його легковажність до дотримання правил дорожнього руху та злочинну самовпевненість. Крім цього, місцевим судом не надано належної оцінки і обставинам вчинення ДТП, що ОСОБА_7 , який будучи жителем мікрорайону «Озерна», достеменно відомо про наявність поблизу місця ДТП декількох навчальних закладів, двох зупинок міського пасажирського транспорту, у зв`язку із чим на даному пішохідному переході завжди велика кількість пішоходів, нехтуючи вищевказаними обставинами, грубо порушуючи ПДР, рухаючись із перевищенням швидкості, скоїв наїзд на неповнолітню, яка дотримуючись ПДР переходила дорогу по не регульованому пішохідному переході. Тому вважає, що висновок суду про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування призначеного покарання зроблений без належного урахування усіх обставин кримінального провадження, тяжких наслідків, що настали, зокрема, у виді смерті потерпілої ОСОБА_11 , а тому не є належно обґрунтованим та вмотивованим і суперечить вимогам ст. 75 КК України. Акцентує увагу на тому, що в резолютивній частині вироку Хмельницького міськрайонного суду від 09.10.2024 зазначено про призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на 5 років з без позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. Зазначені словосполучення «з» та «без» у резолютивній частині є протилежними за значенням та містять істотні суперечності щодо застосування чи не застосування додаткового покарання у виді позбавленням права керування транспортними засобами, а тому не зрозуміло до якого саме покарання засуджений ОСОБА_7 .

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, на підтримку поданої апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які просили вирок суду залишити без змін, потерпілих та їх представника, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, дослідивши документи, які характеризують особу обвинуваченого, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Апеляційним судом та судом першої інстанції встановлено, що 12 квітня 2024 року близько 17 години 42 хвилин ОСОБА_7 керуючи автомобілем марки «Kia Carnival» р.н. НОМЕР_1 , в світлу пору доби, без опадів, в межах населеного пункту м. Хмельницький Хмельницької області, рухаючись по сухій ділянці прямої асфальтобетонної проїзної частини автодороги по вул. Панаса Мирного, в напрямку від перехрестя з вул. Озерною до перехрестя з пр. Миру, на підйом з поздовжнім ухилом 1,1%, зі швидкістю не менш, ніж 37 км/год, чим грубо порушив вимоги п. 12.10 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі по тексту Правил), оскільки на вказаній ділянці автодороги максимально дозволена швидкість руху становить 30 км/год, на підставі дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості» із зазначеною максимально дозволеною швидкістю 30 км/год, що встановлений разом із попереджувальним дорожнім знаком 1.33 «Діти» та табличкою 7.2.1 «Зона дії» із зазначеною протяжністю 150 м, а також не дотримався вимог пунктів 1.3, 1.5, 2.3 б), 2.3 д) Правил, які виразились у тому, що під час руху він, як учасник дорожнього руху, зобов`язаний знати і неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну і створив своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху.

За вищевказаних обставин, ОСОБА_7 , продовжуючи рух вказаною ділянкою автодороги, поблизу будинку № 5, по вул. Панаса Мирного, в м. Хмельницький, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу з, позначеного дорожньою розміткою 1.14.2 «зебра» та дорожніми знаками 5.38.1 та 5.38.2 «Пішохідний перехід», рухаючись по лівій смузі руху, призначеній для руху до перехрестя з пр. Миру та маючи спроможність виявити на вказаному нерегульованому пішохідному переході неповнолітнього пішохода ОСОБА_11 , яка здійснювала перехід проїзної частини зліва направо відносно його напрямку руху, не зменшив швидкості свого руху та не зупинився, щоб дати їй дорогу, чим створив небезпеку для неповнолітнього пішохода ОСОБА_11 , продовжив рух зі сталою швидкістю в межах своєї смуги руху, внаслідок чого передньою лівою частиною, керованого ним автомобіля, допустив наїзд на неповнолітнього пішохода ОСОБА_11 .

Внаслідок наїзду автомобіля «Kia Carnival» р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_7 , неповнолітнього пішохода ОСОБА_11 відкинуло на зустрічну смугу руху, де через неї здійснив переїзд автомобіль «Kia K7» р.н. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_12 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди неповнолітній пішохід ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження у вигляді тупої травми голови: великого садна в ділянці лоба справа, правої скроневої та виличної ділянок, частково правої щоки, правої половини спинки носа, верхньої губи, підборіддя, на фоні якого в ділянці правої брови забійна рана, садна в ділянці лівої щоки, виличної та скроневої ділянок, крововиливу потилично-тім`яної ділянки зліва, крововиливу тім`яно-скронево-потиличної ділянки справа, крововиливу м`яких тканин обличчя справа в виличній ділянці, переломів правої виличної кістки та кісток верхньої щелепи, перелому кісток носа, лінійного перелому в передній черепній ямці справа на межі з середньою черепною ямкою, який направлений в напрямку до «Турецького сідла» та роздвоюється, одна лінія іде через середню частину правої середньої черепної ямки до зовнішнього кінця пірамідки правої скроневої кістки і огинаючи її закінчується на великому потиличному отворі, а друга лінія іде через «Турецьке сідло», біля основи пірамідки лівої скроневої кістки в задній черепній ямці і роздвоюючись закінчується на великому потиличному отворі та в задній черепній ямці зліва з розходженням країв даного перелому місцями до 0,3-0,7 см, субарахноїдального крововиливу по всіх поверхнях головного мозку, забою та ушкодження базальних структур головного мозку та продовгастого мозку у вигляді розривів мозкової тканини, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент заподіяння та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Від отриманих тілесних ушкоджень неповнолітня ОСОБА_11 загинула на місці пригоди.

Своїми діями ОСОБА_7 порушив вимоги правил безпеки дорожнього руху, передбачені п.п. 1.3, 1.5, 2.3 б), 2.3 д), 12.10, 18.1, Правил дорожнього руху України, зміст яких полягає в наступному:

п. 1.3. Учасники дорожнього руху зобов`язанні знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

п. 1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

п. 12.10. Додаткові обмеження дозволеної швидкості руху можуть вводитися тимчасово і постійно. При цьому разом зі знаками обмеження швидкості руху 3.29 та 3.31 обов`язково додатково встановлюються відповідні дорожні знаки, які попереджають про характер небезпеки та/або наближення до відповідного об`єкта.

п. 18.1. Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Порушення вимог п. 18.1. Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками спричинення смерті неповнолітньої потерпілої ОСОБА_11 .

За змістом статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених діючим законодавством. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину, дав належну юридичну оцінку його діям і у відповідності із вимогами норм КК України кваліфікував його дії за ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вказаному злочині при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій, за частиною 2 статті 286 КК України, ніким із учасників судового провадження не оскаржуються, а тому, відповідно до положень частини 1 статті 404 КПК України, фактичні обставини вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, доведеність вини й кваліфікація злочинних дій, в апеляційному порядку, не перевіряються.

В апеляційній скарзі сторона обвинувачення оскаржує рішення суду, в частині призначеного покарання, та просить його скасувати, в цій частині, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, не оскаржуючи фактичні обставини кримінального провадження.

Колегія суддів вважає частково обґрунтованими доводи прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_7 додаткового покарання за ч.2 ст.286 КК України, оскільки з резолютивної частини вироку не зрозуміло чи призначено таке покарання з позбавленням обвинуваченого права керування транспортними засобами чи без такого.

Відповідно до вимог ст. 374 КПК України вирок не може містити суперечності, а оскільки прокурор просив призначити ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, то колегія суддів погоджується з такими доводами, вважає за необхідне, в частині призначення покарання, а саме додаткового покарання, скасувати вирок суду і ухвалити новий, усунувши, допущенні судом першої інстанції суперечності, в решті вирок залишити без змін

Що стосується доводів прокурора про необхідність призначення обвинуваченому покарання лише у виді позбавлення волі, без застосування ст. 75 КК України та звільнення його від відбування покарання з випробуванням, то вони є необґрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з приписами ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

За змістом ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Вказаних вимог кримінального закону суд першої інстанції, в частині призначення ОСОБА_7 основного покарання, із застосуванням ст. 75 КК України, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, в повній мірі дотримався.

Так суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, вчиненим з необережності, його вік та особу винного, який за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, на обліках у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, його стан здоров`я, який має діагноз: гіпертонічна хвороба 3 стадія, 3-го ступеню, стан після неускладненого гіпертинзивного кризу (12.04.2024р.) гіпертензивне верцк (гіпертрофія ЛШ). СН І, ФК ІІ (із збереженою ФВ ЛШ 70%), залишкові явища перенесених повторних ішемічних інсультів в басейні правої і лівої середніх мозкових артерій у вигляді дисфагії, лівобічної пірамідної-рефлекторної недостатності, а також те, що вказаний злочин він вчинив не в стані алкогольного сп`яніння, активно сприяв розкриттю злочину, щиро розкаявся в скоєному.

Також суд врахував повне відшкодування потерпілим заподіяної шкоди, на підставі поданих ними цивільних позовів у розмірі 1 000 000 (одного мільйона) гривень, кожному, визначальної позиції потерпілих в межах даного кримінального провадження, які просили суворо не карати обвинуваченого і звільнити його від відбування реального покарання та застосувати до нього положення ст. 75 КК України, відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого і обґрунтовано прийшов до висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без реального відбування основного покарання, та звільнення від відбування покарання з випробуванням, з чим погоджується колегія суддів.

Поведінка обвинуваченого до ухвалення відносно нього обвинувального вироку, так і під час апеляційного провадження, сприяла правосуддю, так як свідчила про щире каяття.

Доводи прокурора про те, що поза увагою суду залишилися тяжкі наслідки злочину, окрім того, ОСОБА_7 , протягом минулого року, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень на транспорті, у тому числі за ч. 1 ст. 122 КУпАП, що підтверджує його легковажність до дотримання правил дорожнього руху та злочинну самовпевненість, також судом не надано належної оцінки і обставинам вчинення ДТП, не спростовують правильність призначення обвинуваченому основного покарання, з огляду на враховані судом дані про особу обвинуваченого, його стан здоров`я, повне відшкодування завданої шкоди, думку потерпілих, які просили не позбавляти його волі.

Колегія суддів враховує, крім того, що правопорушень, передбачених ст. ст.124, 130 КУпАП обвинувачений не вчиняв.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

З огляду на викладене, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, вирок в частині призначення покарання, а саме додаткового покарання, скасуванню з ухваленням, в цій частині свого вироку.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 жовтня 2024 стосовно обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України ОСОБА_7 , в частині призначеного покарання, скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

На підставі статті 75 КК України ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання (позбавлення волі) звільнити з випробовуванням зі встановленням іспитового строку 3 (три) роки.

В силу вимог статті 76 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок апеляційної інстанції набирає законної з моменту проголошення.

Касаційна скарга на вирок може бути подана до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3