ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження №000079 за апеляційною скаргою прокурора Кременчуцької окружної прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15.11.2024,

встановила:

Цією ухвалою задоволено клопотання потерпілого ОСОБА_8 та закрите кримінальне провадження відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчука Полтавської області, українця, громадянина України, із середньо - спеціальною освітою, одруженого, фізичною особою - підприємцем, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, обвинуваченого за ч. 1 ст. 125 КК України,

у зв?язку з відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Таке рішення суд мотивував тим, що оскільки потерпілий ОСОБА_8 в підготовчому судовому засіданні відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення та з матеріалів кримінального провадження не вбачається, що протиправне діяння пов?язане з домашнім насильством, тому суд дійшов висновку про необхідність закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 125 КК України у зв?язку з відмовою потерпілого від обвинувачення у формі приватного обвинувачення на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України.

У свої апеляційній скарзі прокурор з урахування доповнень просить ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вважає, що протиправне діяння у даному кримінальному провадженні пов?язане з домашнім насильством, тому кримінальне провадження не може бути закрите на підставі п. 7 ч.1 ст. 284 КК України.

Звертає увагу, що в обвинувальному акті було зазначено ступінь родинних зв?язків між обвинуваченим та потерпілим та визнано факт вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, обставиною, що обтяжує покарання.

Інші учасники провадження ухвалу не оскаржували.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які просили ухвалу суду залишити без змін та прокурора, яка підтримала подану апеляційну скаргу, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. КПК України визначено, що кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого.

Відповідно до ч. 4 ст. 26 КПК України кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 284 КПК України з урахуванням змін, внесених Законом України № 2227-VIII «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України з метою реалізації положень Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами», який набрав чинності 11 січня 2019 року, передбачено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо злочину, пов`язаного з домашнім насильством.

Також Кримінальний кодекс України було доповнено ст. 126-1, якою передбачено кримінальну відповідальність за домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

Крім того, були внесені зміни до ч. 1 ст. 67 КК України, згідно з якими визначено, що при призначенні покарання обставинами, які його обтяжують, визнаються, зокрема, вчинення злочину щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, а в деяких складах злочинів таку обставину передбачено як кваліфікуючу ознаку.

Згідно з висновками Першої судової палати ККС ВС, викладеними у постанові від 07.04.2020 у справі № 647/1931/19 вбачається, що Стамбульською Конвенцією домашнє насильство розуміється як певний спосіб поведінки, якою одна особа намагається утвердити або підтримати контроль над іншою особою, що відноситься до певної вразливої групи і знаходиться у вразливій ситуації.

Однак це жодним чином не свідчить про те, що міжнародні договори мали намір розглядати як «домашнє насильство» будь-яке насильство, що трапляється між членами сім`ї, але яке зумовлене іншими причинами. Суд не має підстав вважати, що законодавець, приймаючи Закон №2227-VIII, під терміном «домашнього насильства» мав намір визначити більш широке коло діянь, ніж міжнародне законодавство, на імплементацію якого він спрямований.

Тому посилання лише на те, що потерпілим від злочину є член сім`ї обвинуваченого, недостатньо для того, аби стверджувати про існування ситуації домашнього насильства у значенні, яке надається цьому терміну Стамбульською Конвенцією та законом, що ухвалено зметою її імплементації.

Для того, щоб обґрунтувати застосовність виключення щодо домашнього насильства у пункті 7 частини 1 статті 284 КПК до конкретного випадку, обвинувачення має довести обставини, які свідчать, що потерпіла від інкримінованого кримінального правопорушення особа є у той же час і жертвою домашнього насильства. Докази тому, що інкриміноване кримінальне правопорушення пов`язане з домашнім насильством, мають бути надані стороною обвинувачення, аби сторона захисту отримала можливість їх спростовувати. Необхідною умовою визнання судом кримінального правопорушення таким, що пов`язане із домашнім насильством, є відображення цієї обставини у формулюванні обвинувачення (у повідомленні про підозру, в обвинувальному акті) з встановленням органами досудового розслідування відповідних фактичних обставин (ступінь родинних відносин або спорідненості між потерпілим та винуватцем, характер насильства тощо)».

Також при вирішенні питання про застосування пункту 7 частини 1 статті 284 КПК, суди мають розглянути докази, що стосуються ризику повторення злочину, існування загрози здоров`ю та безпеці потерпілого, поточного стану стосунків між потерпілим та обвинуваченим, наслідків продовження кримінального переслідування всупереч волі потерпілого, історії взаємовідносин, включаючи попередні випадки насильства тощо. Суд також має взяти до уваги надані стороною обвинувачення відомості про заходи, що вживалися державними органами відповідно до Закону про домашнє насильство ірезультати цих заходів.

З висновку колегії суддів Другої судової палати ККС ВС від 28.02.2023 у справі №496/4142/14-к вбачається, що обов`язковою умовою визнання судом кримінального правопорушення - незалежно від його родового чи безпосереднього об`єкта - пов`язаним із домашнім насильством, є відображення зазначеного у формулюванні обвинувачення (у повідомленні про підозру, в обвинувальному акті) із встановленням органами досудового розслідування відповідних фактичних обставин (ступінь родинних відносин або спорідненості між потерпілим та винуватцем, характер насильства тощо).

Що стосується матеріалів даного кримінального провадження, то колегія суддів констатує, що суть доводів апеляційної скарги прокурора полягає у його твердженнях про незаконне закриття кримінального провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскільки в діях ОСОБА_8 наявний факт вчинення кримінального правопорушення щодо його брата, а тому вчинене ним кримінальне правопорушення пов`язане з домашнім насильством.

У свою чергу колегія суддів зазначає, що ч. 1 ст. 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

У разі того, якщо суспільно небезпечне діяння пов`язане саме з домашнім насильством, то сторона обвинувачення має про це обов`язково зазначити у повідомленні про підозру, в обвинувальному акті, а на обґрунтування своєї позиції надати відповідні докази.

Під час перевірки матеріалів кримінального провадження щодо ОСОБА_8 , встановлено те, що в обвинувальному акті не міститься жодних посилань на вчинення зазначеною особою кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством.

Твердження прокурора про нанесення обвинуваченим своєму брату відповідних тілесних ушкоджень, як про це зазначено в обвинувальному акті, не доводить факт вчинення ним кримінального правопорушення, пов`язаного саме з домашнім насильством, оскільки, крім іншого, у його діях відсутня така кваліфікуюча ознака кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України як «систематичність вчинення фізичного насильства».

Також ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення у формі приватного обвинувачення за ч. 1 ст. 125 КК України. Разом з тим за публічним обвинуваченням про підозру не повідомлялось.

Також колегією суддів встановлено те, що потерпілий ОСОБА_8 29.10.2024 подав до місцевого суду заяву, у якій відмовився від обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні ним щодо нього кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та просив відповідне кримінальне провадження закрити, при цьому, зазначив про відсутність до обвинуваченого будь-яких претензій. Зазначену заяву ОСОБА_8 підтримав під час судового розгляду у судовому засіданні 15.11.2024.

У зв?язку з чим, місцевим судом було прийнято рішення про задоволення клопотання потерпілого та постановлено ухвалу про закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення.

У свою чергу, колегія суддів акцентує увагу на тому, що відповідно до ч. 4 ст. 26 КПК України кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого, а відмова останнього від обвинувачення у випадках, передбачених цим Кодексом, є безумовною підставою для закриття такого кримінального провадження.

З огляду на викладене вище, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про необхідність задоволення клопотання потерпілого щодо закриття кримінального провадження через відмову від обвинувачення у формі приватного обвинувачення, у зв`язку з чим правомірно закрив кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 125 КК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15.11.2024, щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4