Справа № 289/556/25
Номер провадження 1-кп/289/122/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2025 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , розглянувши у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000022 по обвинуваченню:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Садки Радомишльського району, Житомирської області, громадянки України, з середньою освітою, непрацюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої 18.07.2024 Святошинським районним судом за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 (одного) року пробаційного нагляду,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 3 ст. 389 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 18.07.2024 ОСОБА_2 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, маючи вказану судимість не знятою та не погашеною, на шлях виправлення не стала та знову вчинила новий кримінальний проступок за наступних обставин.

Так, на підставі вказаного вироку ОСОБА_2 призначено покаранням у виді 1 року пробаційного нагляду. 07.11.2024 до Житомирського районного сектору №6 філії Державної установи «Центр пробації» у Житомирській області надійшов вищевказаний вирок відносно ОСОБА_2 та в цей же день був прийнятий до виконання.

14.11.2024 ОСОБА_2 з`явилася до уповноваженого органу з питань пробації, де їй були роз`яснений порядок і умови відбування покарання пробаційного нагляду, відібрано підписку про ознайомлення з порядом та умовами відбування покарання, а також останню було попереджено, що в разі ухилення від пробаційного нагляду, уповноважений орган з питань пробації надсилає матеріали до правоохоронних органів для вирішення питання про притягнення до кримінальної відповідальності відповідно до ст. 389 КК України та винесено постанову про встановлення днів явки на реєстрацію та заведено листок реєстрації.

25.11.2024, 09.12.2024 та 10.03.2025 ОСОБА_2 не з`явилася для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, не маючи на те будь-яких поважних причини передбачених ч. 5 ст. 491 Кримінально-виконавчого кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_2 тричі без поважних причин не виконала обов`язок, покладений на неї вироком Святошинського районного суду м. Києва та який визначено ст. 591 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою, будучи ознайомленою з умовами і порядком відбування покарання у виді пробаційного нагляду та попередженою про притягнення до кримінальної відповідальності за ухилення від відбування даного покарання, умисно, не маючи на те поважних причин, тобто 25.11.2024, 09.12.2024 та 10.03.2025, ігноруючи обов`язки пов`язані із відбуттям призначеного покарання, не з`явилася до уповноваженого органу з питань пробації, чим умисно порушила порядок та умови відбуття даного покарання.

Таким чином, стороною обвинувачення дії ОСОБА_2 кваліфіковані за ч. 3 ст. 389 КК України, як ухилення від відбування покарання у виді пробаційного нагляду.

ОСОБА_2 у заяві від 31.03.2025, яка підписана останньою та її захисником ОСОБА_3 , зазначила, що вона беззаперечно визнає свою вину у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 3 ст. 389 КК України, погодилася із встановленими досудовим розслідуванням обставинами його вчинення та надала згоду на розгляд обвинувального акту без проведення судового розгляду у судовому засіданні за її відсутністю.

З огляду на позицію учасників судового провадження, враховуючи положення ст. ст. 381-382 КПК України, суд дійшов висновку про наявність законодавчо визначених підстав для розгляду цього обвинувального акту у спрощеному провадженні, без проведення судового розгляду у судовому засіданні за відсутністю учасників судового провадження.

Дослідивши докази, надані органом досудового розслідування на підтвердження викладених вище обставин, які не оспорюються учасниками судового провадження, суд дійшов висновку, що кваліфікація дій ОСОБА_2 відповідає пред`явленому обвинуваченню, а тому кваліфікує її дії за ч. 3 ст. 389 КК України, як ухилення від відбування покарання у виді пробаційного нагляду.

Призначаючи покарання, суд враховує, що хоча від вчиненого обвинуваченою кримінального проступку тяжких наслідків не настало, однак остання, яка раніше судима, за місцем проживання характеризується негативно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Також суд враховує наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченій, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Водночас, суд не вбачає підстав для визнання обтяжуючою покарання обставиною рецидив кримінальних правопорушень, що зазначена у обвинувальному акті, з наступних підстав.

Згідно ст. 34 КК України рецидивом кримінальних правопорушень визнається вчинення нового умисного кримінального правопорушення особою, яка має судимість за умисне кримінальне правопорушення.

Суд звертає увагу, що за змістом статті 12 КК України закон чітко розмежовує кримінальні правопорушення на злочин та кримінальний проступок.

Одночасно, положення статті 67 КК України також розмежовують ці поняття. Так, пунктами 1, 5, 10, 11, 12 частини 1 статті 67 КК України передбачені обставини, які обтяжують покарання щодо злочинів. Натомість, обставини, передбачені пунктами 2, 3, 4, 6, 6-1, 7, 8, 9, 13 частини 1 статті 67 КК України визнаються такими, які обтяжують покарання щодо кримінальних правопорушень, тобто як для злочинів, так і для кримінальних проступків.

Відтак, стороною обвинувачення не враховано, що наразі ОСОБА_2 інкримінується скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 389 КК України, тобто скоєння кримінального проступку.

Тож, зважаючи на приписи частини 3 статті 67 КК України, суд не може враховувати таку обставину, що обтяжує покарання як рецидив кримінальних правопорушень, оскільки законодавець розмежовує обставини, які обтяжують покарання за класифікацією кримінальних правопорушень, попри наявність рецидиву з огляду на положення статті 34 КК України.

З урахуванням викладених вище обставин, враховуючи положення статті 65 КК України про те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для його виправлення, попередження нових кримінальних правопорушень, та досягнення інших цілей покарання, суд дійшов висновку, що обвинуваченій слід призначити покарання в межах санкції ч. 3 ст. 389 КК України та вважає за необхідне призначити їй покарання у виді обмеження волі строком на один рік, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_2 та запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень у майбутньому.

Частиною 1 статті 71 КК України передбачено, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 при визначенні покарання за правилами ст. 71 КК України до покарання за новим вироком повністю або частково приєднується не відбута частина покарання за попереднім вироком, суди повинні точно встановлювати невідбуту частину основного й додаткового покарань і зазначати їх вид та розмір у новому вироку.

Окрім того, як зазначено в п. 5 ч. 1 ст. 72 КК України, при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення:одному дню обмеження волі відповідає один день пробаційного нагляду.

Враховуючи вказане, згідно вимог ч. 1 ст. 71, ч. 1 ст. 72 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного ОСОБА_2 судом покарання за цим вироком слід частково приєднати невідбуте нею покарання за вищезазначеним попереднім вироком Святошинського районного суду м. Києва.

Відтак, остаточне покарання ОСОБА_2 за правилами ст. ст. 71, 72 КК України, слід визначити у виді 1 року 1 місяця обмеження волі.

Цивільний позов у провадженні не заявлено. Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні, арешт на майно не накладався. Запобіжний захід обвинуваченій не обирався та підстави для його обрання відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369-371, 373-374, 381-382, КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_2 визнати винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 3 ст. 389 КК України, та призначити їй покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі статей 71 та 72 КК України до покарання призначеного за цим вироком частково приєднати невідбуте ОСОБА_2 покарання, призначене вироком Святошинського районного суду м. Києва від 18.07.2024, та за сукупністю вироків остаточно призначити ОСОБА_2 покарання у виді 1 (одного) року 1 (одного) місяця обмеження волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_2 обчислювати з дня виконання даного вироку.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_2 до набрання вироком суду законної сили не обирати.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Радомишльський районний суд протягом тридцяти днів з дня отримання копії судового рішення.

Вирок ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1