ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/346/25 Справа № 932/4776/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

законного представника потерпілого ОСОБА_7

захисника ( в режимі відеоконференції) ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за

№ 0000065, за апеляційною скаргою законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 на вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2024 рокущодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі законний представник потерпілого ОСОБА_7 просить оскаржуваний вирок суду змінити в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_9 покарання без застосування положень ст. 75 КК України.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, не оспорюючи правильність встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи, кваліфікацію дій обвинуваченого, доведеність його вини, у той же час вказує на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, вважає рішення суду у цій частині незаконним та необгрунтованим.

Вказує, що ОСОБА_10 призначено несправедливе та недостатнє для його виправлення покарання, оскільки він до теперішнього часу не вибачився перед потерпілим, а навпаки після скоєння злочину не тільки не надав допомоги потерпілому та не викликав йому швидку, а й погрожував останньому.

Також, зазначає, що суд першої інстанції не врахував наслідки кримінального правопорушення, зокрема те, що неповнолітньому потерпілому ОСОБА_11 були заподіяні легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, серед яких перелом кореня та коронкової частини переднього зубу Внаслідок цього потерпілому було видалені залишки вибитого зубу, зроблено пластику щелепи та імплантацію під загальною анестезією. При цьому постійну коронку можливо поставити лише по досягненню 18-річчя. На обличчі 15-річного хлопця залишилось безліч шрамів, а також порушена симетрія губ.

Зазначає, що фактично у ОСОБА_9 відсутнє щире каяття, оскільки останній не висловив щирого жалю з приводу скоєного, не вжив заходів для усунення його наслідків, а його позиція у справі не виходить за межі визнання своєї винуватості в умовах її очевидної доведеності.

Крім того, не дивлячись на те, що в силу ст. 89 КК України ОСОБА_9 вважається особою, яка не має судимості, необхідно взяти уваги до уваги як обставину, що характеризує особу обвинуваченого, що вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05.02.2018 року, його було засуджено за ч.1 ст. 122 КК України до одного року позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, а саме за те, що він, перебуваючи біля ТЦ «Каскад Плаза», спричинив тілесні ушкодження середньої тяжкості неповнолітньому потерпілому. Відбувши покарання, жодних висновків він не зробив та продовжує вчиняти злочини.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, та призначено покарання у виді обмеження волі строком 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_10 від відбування призначеного судом покарання із випробувальним строком на один рік, покладено на обвинуваченого згідно до ст. 76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

ОСОБА_9 визнано винуватим та засуджено за те, що останній за обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, які в апеляційному порядку не оспорюються, 28.04.2024 приблизно о 18 год. 00 хв., знаходився в приміщенні супермаркету «Варус» за адресою: м. Дніпро, площа Європейська, буд. 1Д. Усвідомлюючи, що він знаходиться у громадському місці, діючи з хуліганських мотивів та явної неповаги до установлених норм поведінки, нехтуючи елементарними правилами моральності та добропристойності, грубо порушуючи громадський порядок, діючи з особливою зухвалістю, використовуючи нікчемний привід, ОСОБА_9 демонстративно почав виражатися нецензурними словами в сторону потерпілого ОСОБА_11 .

Після чого, потерпілий ОСОБА_11 пішов до центрального входу ТЦ «Європа» за адресою: м. Дніпро, площа Європейська, буд. 1Д, де одразу за ним вийшов ОСОБА_9 , який 28.04.2024 приблизно о 18 год. 10 хв. перебуваючи на відкритій ділянці місцевості біля центрального входу ТЦ «Європа» за адресою: м. Дніпро, площа Європейська, буд. 1Д, тобто перебуваючи у громадському місці, діючи з хуліганських мотивів та явної неповаги до установлених норм поведінки, нехтуючи елементарними правилами моральності та добропристойності, грубо порушуючи громадський порядок, діючи з особливою зухвалістю, умисно наніс один удар кулаком правої руки в обличчя потерпілого ОСОБА_11 , а саме в область нижньої губи, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді: забійної рани на червоній каймі нижньої губи по центрі з переходом ліворуч, садна та забійної рани на шкірі під нижньою губою по центру з переходом ліворуч, які сполучаються з порожниною роту забійними ранами на слизовій оболонці нижньої губи на тлі крововиливу, перелому кореня та коронкової частини 42 зуба (2-го зубу на нижній щелепі справа), які відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Вищевказані умисні дії ОСОБА_9 , що виразилися у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, кваліфіковані у вироку за ч. 1 ст. 296 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача; законного представника потерпілого, яка на задоволенні апеляційної скарги наполягала; обвинуваченого та захисника, які, кожен окремо, заперечували проти задоволення апеляційної скарги законного представника неповнолітнього потерпілого;прокурора, який апеляційну скаргу не підтримав; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів з урахуванням положень ст. 404 КПК України, згідно із якими суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, приходить до наступного.

Так, висновки суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, доведеності вини ОСОБА_9 , правильності кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 296 КК України, законності та справедливості за видом та розміром призначеного йому покарання в апеляційному порядку не оспорюються, у зв`язку із чим відповідно до положень ст. 404 КПК України вирок суду у цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги законного представника неповнолітнього потерпілого, які зводяться до безпідставності звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням, колегія суддів зважає на те, що відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Системне тлумачення цієї правової норми дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, з огляду на положення ст. 75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання, як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.

Відповідно до положень ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд указав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистого надмірного тягаря для особи».

Колегією суддів встановлено, що при призначенні покарання судом належним чином виконані вимоги ст. ст. 50, 65 КК України та враховані характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно ст. 12 КК України є кримінальним проступком; дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого.

Взявши до уваги ці та інші відомості у сукупності, а також фактичні обставини і наслідки вчинення кримінального правопорушення, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання, найбільш суворого за видом з числа передбачених ч. 1 ст. 296 КК України, втім у мінімальному його розмірі, та про можливість досягнення щодо ОСОБА_9 мети кримінального покарання без реального його відбування, зі звільненням від нього з випробуванням.

Колегія суддів із цим висновком погоджується і вважає його таким, що грунтується на належному з`ясуванні всіх обставин, що підлягають врахуванню відповідно до закону, та наданні їм належної оцінки.

На думку суду апеляційної інстанції, відомості про особу ОСОБА_9 , відсутність обставин, що обтяжують його покарання, вказують на те, що антисоціальна спрямованість його особи не є стійкою, а мета кримінального покарання щодо цього обвинуваченого може бути досягнута без реального його відбування, зі звільненням від нього з випробуванням. У зв`язку із цим підстав для призначення обвинуваченому більш суворого покарання не вбачається.

Доводи апеляційної скарги законного представника неповнолітнього потерпілого таких висновків апеляційного суду не спростовують, оскільки апелянт не посилається на будь-які нові обставини, що не були враховані судом, обмежуючись загальними міркуваннями щодо неналежної оцінки тих обставин, що були предметом дослідження в суді першої інстанції, - фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, його наслідків, відомостей про особу обвинуваченого та його ставлення до скоєного, - які колегія суддів, не погоджуючись з апелянтом, вважає такими, що враховані при ухваленні вироку достатньою мірою.

Посилання апелянта на передчасність висновку суду першої інстанції про щире каяття обвинуваченого заслуговують на увагу, оскільки дійсно останній будь-яких конкретних заходів для виправлення наслідків скоєного не вжив, а отже його процесуальна позиція не виходить за межі визнання своєї винуватості в умовах її очевидної доведеності. Разом із тим, наявність обставин, що пом`якшують покарання, не є обов`язковою передумовою для застосування при призначенні покарання положень ст. 75 КК України. На переконання колегії суддів, обставини цього провадження у сукупності, а також відомості про особу обвинуваченого, незалежно від наявності щодо нього вказаної обставини, що пом`якшує покарання, дають достатні підстави для висновку про можливість досягнення щодо ОСОБА_9 мети кримінального покарання без реального його відбування.

Також приймається до уваги позиція державного обвинувачення, яке з вироком погодилося та на посиленні призначеного ОСОБА_9 покарання у межах апеляційного розгляду не наполягало, а також те, що задоволення апеляційної скарги та призначення обвинуваченому покарання з реальним його відбуванням, в даному випадку є процесуально неможливим зважаючи на положення ст. 404, ч. 1 ст. 420 КПК України, оскільки представник неповнолітнього потерпілого, вимагаючи скасування необгрунтованого, на її переконання, звільнення обвинуваченого від відбування покарання, у той же час не порушує питання про скасування вироку та ухвалення нового вироку.

Інших обставин, які б свідчили про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону згідно ст. ст. 87, 412 КПК України, під час апеляційного перегляду колегією суддів не встановлено.

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2024 року щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________________ ____________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4