Дата документу 01.04.2025Справа № 554/4469/25
Провадження № 1-кс/554/4883/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2025 року м. Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава клопотання слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Полтаві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_6 , погоджене прокурором Полтавської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0001744 від 27.12.2024 року щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, на момент вчинення кримінального правопорушення перебуваючого на посаді радіотелефоніста 2 відділення коригування артилерійського вогню 1 взводу коригування артилерійського вогню батареї коригування артилерійського вогню дивізіону артилерійської розвідки військової частини НОМЕР_1 , перебуваючого у військовому званні «солдат», не судимого

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

в с т а н о в и л а :

01.04.2025 року слідчий звернувся до суду з вищезазначеним клопотанням про застосування щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Клопотання обґрунтоване тим, що першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Полтаві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтава здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001744 від 27.12.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем призваним під час мобілізації, перебуваючи на посаді радіотелефоніста 2 відділення коригування артилерійського вогню 1 взводу коригування артилерійського вогню батареї коригування артилерійського вогню дивізіону артилерійської розвідки, проходячи військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, не маючи об`єктивних та поважних підстав для залишення розташування військової частини, в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст.ст.65, 68 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ст.ст.1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст.11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не одержавши дозволу відповідних командирів або начальників, 21.12.2024 року, приблизно о 18 год. 40 хв., самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , вибув у невідомому напрямку та перебував поза межами військової частини, при цьому час проводив на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не вживаючи жодних заходів для повернення до військової частини НОМЕР_1 , або звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього.

01.04.2025 року представниками ІНФОРМАЦІЯ_2 солдата ОСОБА_5 доставлено до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, внаслідок чого кримінальне правопорушення було припинено.

Таким чином, 21.12.2024 року, приблизно о 18 год. 40 хв., солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем призваним під час мобілізації, перебуваючи на посаді радіотелефоніста 2 відділення коригування артилерійського вогню 1 взводу коригування артилерійського вогню батареї коригування артилерійського вогню дивізіону артилерійської розвідки, проходячи військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , умисно, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 , в умовах воєнного стану та незаконно перебував за її межами до 01.04.2025 року.

01.04.2025 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, тобто у самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: актом службового розслідування та наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 18.01.2025 № 16 «Про результати проведення службового розслідування», протоколом огляду сайту «Єдиний державний реєстр судових рішень від 24.03.2025 року з додатками, протоколами допиту свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , інформацією отриманою на запит слідчого, у порядку ст.93 КПК України, з військової частини НОМЕР_1 , іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Зважаючи на це, оскільки існують ризики, передбачені статтею 177 КПК України, зокрема переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, слідчий просить застосувати щодо ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам і забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного. Альтернативний запобіжний захід у вигляді застави просить не визначати.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання, просив його задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання, просив застосувати щодо нього запобіжний захід у вигляді застави. Зазначив, що три місяці він лікувався в реабілітаційному центрі «Фенікс» від алкогольної залежності та наразі має бажання повернутися до військової частини задля подальшого проходження військової служби.

Захисник підозрюваного - адвокат ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що останній щиро розкаюється у вчиненні інкримінованого йому злочину, вказувала на наявність на його утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, двоє з яких є його рідними дітьми, а двоє - діти його дружини від попереднього шлюбу, а також те, що в матеріалах кримінального провадження міститься рекомендаційний лист військової частини НОМЕР_2 про те, що остання готова прийняти ОСОБА_5 до свого штату для подальшого проходження останнім військової служби. З огляду на вимоги чинного законодавства України, фактично не заперечувала проти застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, проте просила визначити йому заставу в мінімальному розмірі, як альтернативу.

Прокурор ОСОБА_3 в судових дебатах, виходячи з пояснень підозрюваного, звернув увагу на те, що реабілітація ОСОБА_5 відбувалася не в медичному закладі, а в закладі, який навіть не має відповідного рівня сертифікації на надання медичних послуг.

Слідчий суддя, заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно із ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що того вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв?язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177, 178, 183 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов?язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м?яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчим суддею встановлено, що ТУ ДБР у м. Полтаві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001744 від 27.12.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

01.04.2025 року слідчий ОСОБА_6 , за погодженням із прокурором ОСОБА_3 , повідомив ОСОБА_5 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, а саме в самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану.

Проаналізувавши надані стороною обвинувачення докази, слідчий суддя вважає, що в матеріалах провадження містяться достатні дані, які переконують суд у тому, що підозрюваний міг вчинити інкримінований йому злочин, висунута підозра є обґрунтованою.

Констатуючи це, суд виходить з того, що обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об?єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину. Така позиція узгоджується з рішеннями Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», в яких наголошено на тому, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об?єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Так, надані сторонами кримінального провадження докази свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

Питання щодо доведеності чи недоведеності вини підозрюваного у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не є предметом розгляду слідчим суддею на даній стадії кримінального процесу.

Крім того, слідчий суддя, усупереч доводам захисника, вважає, що прокурором доведена наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України.

Зокрема, усвідомлюючи тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, яке відповідно до положень ст.12 КК України є тяжким злочином, санкцією якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

В даному контексті слідчий суддя також враховує, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05.03.2025 року в справі № 127/3161/24 у зв`язку з неявкою ОСОБА_5 в судове засідання для розгляду кримінального провадження за його обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.263 КК України, щодо нього застосовано примусовий привід.

Стороною обвинувачення також доведено, що ОСОБА_5 може як особисто, так і через третіх осіб з числа діючих військовослужбовців, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, з метою схилення їх у будь-який спосіб до зміни показань або до відмови від давання показань.

Зважаючи на нехтування підозрюваним ОСОБА_5 вимогами чинного законодавства України, а саме порушення ним вимог ст.ст.65, 68 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ст.ст.1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, слідчий суддя вважає, що стороною обвинувачення доведено наявність достатніх підстав вважати, що останній може перешкодити у кримінальному провадженні іншим чином, зокрема шляхом неявки до органу досудового розслідування та суду, а також шляхом невиконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Відповідно до статті 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя враховує дані про особу підозрюваного в їх сукупності, у тому числі, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим, вік та стан його здоров`я, міцність його соціальних зв`язків у місці проживання, наявність на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, двоє з яких являються рідними дітьми підозрюваного, а інші - дітьми його дружини від попереднього шлюбу, репутацію, майновий стан, а також те, що ОСОБА_5 постановою Пирятинського районного суду Полтавської області від 22.11.2024 року притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.172-20 КУпАП (справа № 544/2643/24), та на даний час, як слідує з довідки про судимість, притягується до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.309, ч.2 ст.263 КК України (відповідні обвинувальні акти за даними фактами направлено до суду для розгляду по суті).

Беручи до уваги сукупність наведених вище фактів, слідчий суддя приходить до переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного та виконання ним відповідних процесуальних обов`язків і не зможе запобігти доведеним ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України.

Отже, надані сторонами кримінального провадження докази доводять обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України; наявність достатніх підстав уважати, що існують ризики, передбачені п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, на які вказують слідчий та прокурор, а також про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не може запобігти доведеним ризикам.

Крім того, частиною 8 статті 176 КПК України імперативно визначено, що під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Разом із тим, положеннями ч.4 ст.183 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, а тому враховуючи наявність доведених ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, підстави та обставини, передбачені ст.178 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність будь-яких правових підстав для визначення останньому застави, як альтернативи триманню під вартою.

Згідно з ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

На підставі викладеного, слідчий суддя приходить до висновку про задоволення клопотання слідчого та застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави як альтернативи.

Керуючись ст.ст.176, 177, 178, 183, 194, 196, 197, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,

у х в а л и л а :

Клопотання слідчого - задовольнити.

Застосувати щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, в межах строку досудового розслідування, строко м на 60 днів, який обчислювати з 14 год. 30 хв. 01 квітня 2025 року.

Кінцевим днем тримання під вартою визначити 30 травня 2025 року, 14 год. 30 хв.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого, в провадженні якого знаходиться кримінальне провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з часу проголошення.

Повний текст ухвали складено 02 квітня 2025 року о 10 годині.

Слідчий суддя ОСОБА_1