ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/214/25 Справа № 705/4309/24 Категорія: ст. 537 КПК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2025 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7

представника колонії ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Уманської окружної прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30 вересня 2024 року про умовно-дострокове звільнення від відбування основного покарання засудженого ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА

Засуджений ОСОБА_7 звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з клопотанням про застосування до нього умовно-дострокового звільнення.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30.09.2024 клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення задоволено, та звільнено ОСОБА_7 умовно-достроково від відбування основного покарання у виді позбавлення волі на невідбуту частину покарання 10 місяців 01 день.

Своє рішення суд першої інстанції аргументував тим, що засуджений ОСОБА_7 відбув 2/3 призначеного судом покарання, та своєю позитивною характеристикою за місцем відбування покарання та сумлінною працею довів своє виправлення.

В апеляційній скарзі прокурор Уманської окружної прокуратури ОСОБА_9 просить ухвалу про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 скасувати через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення.

Апеляційні вимоги обгрунтував тим, що суд першої інстанції в порушення ст.470 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) не навів жодного мотиву щодо відхилення одного з основних аргументів сторони обвинувачення по суті питання, що за час відбування покарання з 31.07.2020 ОСОБА_7 хоч і мав 6 заохочень (04.07.2022, 05.10.2022, 09.01.2023, 03.04.2023, 05.07.2023, 05.10.2023), однак, позитивно характеризувався не завжди. Водночас засуджений 2 рази притягувався до дисциплінарної відповідальності (18.06.2021 та 24.05.2021) за вчинення порушень режиму відбування, покарання, що згідно з ст.133 Кримінального виконавчого кодексу України (далі КВК) носять злісний характер.

Зауважив, що ОСОБА_7 має 5 судимостей за скоєння злочинів проти життя та здоров`я особи та проти власності. Після звільнення з місць позбавлення волі умовно-достроково 10.03.2020, з невідбутою частиною 1 місяць 1 день, вчинив 5 тяжких однотипних злочинів, передбачених ч.2 ст.186 Кримінального кодексу України (далі КК).

В обґрунтування апеляційних вимог, апелянт зазначив, що з 01.12.2021 ОСОБА_7 відбуває покарання в ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№92)», характеризується позитивно, проте працевлаштований він на виробництві установи за спеціальністю каменотес лише з травня 2024 року. ОСОБА_7 виконував обов`язки нічного днювального відділення, що є фактично залученням засудженого до робіт з благоустрою колонії в порядку черговості по 2 години на день згідно з ч.5 ст.118 КВК, та по суті не є його працевлаштуванням. Засуджений працевлаштовувався, після скасування за вказівкою прокурора від 08.12.2023 рішення комісії установи від 16.11.2023 про направлення матеріалів до суду для вирішення питання про його умовно-дострокове звільнення з мотивів не працевлаштування в колонії, жодного заохочення за сумлінне ставлення до праці не мав.

На думку апелянта, працевлаштування засудженого ОСОБА_7 на передодні вирішення судом питання про його умовно-дострокове звільнення слід розцінювати, як звичайне пристосування з метою отримання поблажливості суду.

Разом з тим, прокурор зазначив, що має сумнів, щодо виправлення засудженого ОСОБА_7 та нескоєння ним нових кримінальних правопорушень після звільнення з установи виконання покарання.

Після докладу суддею-доповідачем змісту ухвали, доводів апеляційної скарги, були заслухані:

- прокурор, який підтримав вимоги апеляційної скарги, посилаючись на доводи, що в ній викладені;

- засуджений, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на законність ухвали суду;

- представника виправної колонії, який не підтримав вимоги апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, засудженого та представника виправної колонії, вивчивши матеріали кримінального провадження та дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до таких висновків.

Обґрунтованим є судове рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для кримінального провадження, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються дослідженими доказами, дослідженими в судовому засіданні. Обґрунтованість судового рішення полягає у правильності встановлення фактичних обставин справи та правильній оцінці доказів.

Обґрунтованим судове рішення слід вважати, якщо: 1) суд повністю встановив обставини, що мають значення для кримінального провадження; 2) ці обставини доказані; 3) висновок суду відповідає викладеним у рішенні обставинам кримінального провадження.

Дані вимоги судом першої інстанції щодо засудженого ОСОБА_7 місцевим судом виконано.

Як вбачається з п.2 ч.1 ст.537 КПК України щодо питань, які вирішуються судом під час виконання вироків, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою ст.539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Відповідно до ч.1 ст.539 КПК України щодо порядку вирішення судом питань, пов`язаних із виконанням вироку, питання, які виникають під час та після виконання вироку, вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органом або установи виконання покарань, а також інших осіб, установи або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за, в тому числі умисний тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі.

Зі змісту вказаної норми випливає, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання являє собою звільнення засудженого від подальшого відбування покарання за наявності таких обов`язкових умов: відбування покарання у виді позбавлення волі, доведення засудженим свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, фактичне відбуття встановленої законом частини призначеного покарання в залежності від класифікації злочину за ступенем тяжкості, формою вини та об`єктом суспільно-небезпечного посягання, наявності попередніх судимостей.

Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 року №2 умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Під сумлінною поведінкою засудженого слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, а під сумлінним ставленням до праці - участь у суспільно корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, ощадливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

При розгляді матеріалів справи суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про фактичне відбуття засудженим ОСОБА_7 2/3 строку покарання, призначеного йому вироком Шевченківського районного суду міста Києва за ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки 10 місяців, а також 17.10.2023 Солом`янським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 5 років, зазначивши при цьому в оскаржуваній ухвалі, що згідно з довідкою начальника відділу по контролю за виконанням судових рішень ДУ «Старобабанівська виправна колонія № 92» станом на 05.08.2024 невідбута ОСОБА_7 частина покарання становить 09 місяців 26 днів.

Крім того, як вбачається з довідки про заохочення та стягнення, затвердженої 16.08.2024 засуджений ОСОБА_7 має 6 заохочень за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених КВК України та ПВР колонії (а.с.50). Разом з тим, слід зауважити, що в судовому засіданні суду першої інстанції, представник установи зазначив, що дійсно на час розгляду клопотання засудженому було застосовано ще 1 заохочення, відомості про яке до зазначеної довідки не внесені, оскільки вона складена станом на 16.08.2024. За час відбування покарання в колонії, у 2021 році мав 2 стягнення, які погашені.

На думку колегії суддів, хоча умовно-дострокове звільнення є актом заохочення і застосовується тільки до тих засуджених, які сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і таке звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду, оцінюючи поведінку засудженого та відношення його до праці під час відбування покарання в місцях позбавлення волі, місцевий суд з огляду на діюче законодавство дійшов до мотивованого висновку про необхідність звільнення засудженого ОСОБА_7 від призначеного покарання умовно-достроково.

Як вбачається з характеризуючих матеріалів на засудженого ОСОБА_7 за період відбування покарання в ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№92)» позитивно характеризується, має 6 заохочень, працевлаштований на виробництві установи за спеціальністю каменотес, сумлінно ставиться до праці, відбув 2/3 призначеного судом покарання, у відношенні до працівників адміністративної колонії ввічливий, тактовний, підтримує рівні стосунки із засудженими переважно із позитивної спрямованості, зробив для себе належні висновки та став на шлях виправлення, його поведінка та ставлення до праці є сумлінними.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що приймаючи рішення про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 суд першої інстанції не врахував, що він не завжди позитивно характеризувався, неодноразово судимий, був працевлаштований лише з травня 2024 року відбуваючи покарання в ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№92)», чим допустив порушення КПК України звільнивши останнього умовно-достроково, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки аналіз матеріалів даного судового провадження, дозволяють дійти висновку, що у поведінці засудженого ОСОБА_7 дійсно мають місце позитивні тенденції, які у своїй сукупності доводять, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, що свідчать про наявність достатніх підстав для його звільнення умовно-достроково від відбування покарання.

Тому, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції про задоволення клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, є обґрунтованою і вмотивованою, оскільки викладені в ній висновки відповідають фактичним обставинам провадження як такі, що підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, і її слід залишити без змін.

Порушень вимог кримінально-процесуального законодавства, які б слугували підставою для скасування ухвали районного суду, при апеляційному перегляді не встановлено.

Керуючись ч.2 ст.404, ст.ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів,

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу прокурора Уманської окружної прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення, ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30 вересня 2024 року про умовно-дострокове звільнення від відбування основного покарання засудженого ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4