КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/5872/2024 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2024 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ТОВ «ПВЦ «СЕРВІТ» - адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29 липня 2024 року, -

за участю:

прокурора ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29 липня 2024 року задоволено клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 , про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0003564 від 08 грудня 2022 року та накладено арешт, з забороною використання, відчуження, розпорядження, на майно, вилучене 19.07.2024, старшим слідчим СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_9 за адресою: м. Київ, вул. Ольжича, 37, під час проведення невідкладного обшуку, а саме:

- причеп лафет, для перевезення спеціальної техніки, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова: НОМЕР_2 , НОМЕР_3 ;

- автомобіль марки «МАЗ 642208-230», кабіна білого кольору, д.н.з. НОМЕР_4 , номер кузова: НОМЕР_5 , двері вказаного автомобіля заклеєно бирками № NPU 0584930 та № NPU 0584931;

- екскаватор, жовтого кольору, кабіна чорного кольору, марки «JCB», без д.н.з., номер кузова: НОМЕР_6 , 2014 року випуску. Окрім цього, вказаний номер кузова виявлено на рамі праворуч, біля переднього колесу по відношенню до ковша;

- екскаватор, жовтого кольору, кабіна чорного кольору, марки «JCB», без д.н.з., номер кузова: НОМЕР_7 , номер рами НОМЕР_8 , 2007 року випуску. Окрім цього, номер 1235701 виявлено на рамі ліворуч, біля переднього колесу по відношенню до ковша.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник власника майна ТОВ «ПВЦ «СЕРВІТ» - адвокат ОСОБА_6 , подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29 липня 2024 року та її скасувати. Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна в кримінальному провадженні № 0003564 від 08.12.2022 р.

Також апелянт просить долучити до матеріалів справи лист Департаменту пам`яткоохоронної діяльності Міністерства Культури та інформаційної політики від 05.08.2024.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, а обставини, зазначені як в постанові слідчого, так і в клопотанні прокурора, та взяті до уваги судом про розгляді даного клопотання, такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Апелянт вказує на те, що вказане клопотання прокурора подано в рамках кримінального провадження, відкритого 08.12.2022 р. за ч. 2 ст. 298 КК України - умисне незаконне знищення або пошкодження об`єктів культурної спадщини чи їх частин.

Все обґрунтування прокурора зводиться до того, що невідомі особи, діючи, ймовірно, на замовлення чи за вказівкою співвласника об`єкту за адресою вул. Кониського, 22 у місті Києві, вчинили незаконне знищення об`єкту культурної спадщини.

Разом з тим, вказаний об`єкт насправді не являється об`єктом культурної спадщини. Саме тому дана кримінальна справа відкрита ще 08.12.2022, але жодних слідчих дій до 19.07.2024 по ній не вчинялося, аж до її перекваліфікації на ст. 388 КК України.

Адвокатом співвласника неодноразово робився запит стосовно наявності у вказаного об`єкту статусу об`єкту культурної спадщини. І щоразу Міністерство культури надавало відповіді про те, що вказаний об`єкт не є об`єктом культурної спадщини.

Крім того, 20.07.2024 слідчими органами здійснено перекваліфікацію з ч. 2 ст. 298 КК України на ч.1 ст. 388 КПК (знищення майна під арештом).

Відповідно починаючи з 20.07.2024 стосовно вказаного об`єкту кримінальне провадження здійснюються саме за ч. 1 ст. 388 КПК (знищення майна під арештом), але клопотання обґрунтоване саме начебто вчинення особами за участі невідомих осіб із залученням техніки, про арешт якої просив прокурор, кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 298 КК Україниумисне незаконне знищення або пошкодження об`єктів культурної спадщини чи їх частин.

Зазначене у тому числі вказує на необґрунтованість клопотання прокурора та ухвали слідчого судді про арешт майна відповідно також.

А ні слідчим, а ні прокурором не вказано - які саме дані зберегла на собі вилучена техніка, яка користь для слідства у тому, що техніка знаходитиметься на штраф майданчику, не зазначені обставини через які є необхідність її арешту, в клопотанні не заначено підстав вважати що ці дані (які начебто зберегла но собі вилучена техніка) чи сама техніка буде знищена власником техніки. Техніка потрібна фірмі для здійснення господарської діяльності. Крім того, ТОВ «ПВЦ Сервіт» не є співвласником будівлі чи зацікавленою у будівництві особою. Жоден доказ не вказує на зацікавленість ТОВ «ПВЦ Сервіт» в умисному руйнуванні будівлі. Вказана техніка надавалася ТОВ «ПВЦ Сервіт» замовнику (будівельній компанії) в оренду на платній основі. ТОВ «ПВЦ Сервіт» гарантує що надасть, в разі необхідності, на огляд техніку в будь-який потрібний слідству час. Але арешт майна та простоювання вказаної техніки на штраф майданчику не має ніякого сенсу та користі для слідства, а лише шкодить інтересам власника техніки.

Також апелянт зазначає, що клопотання прокурора не містить обґрунтувань та доказів, які дають підстави вважати, що саме ця техніка приймала участь (була використана) у знищенні майна. ТОВ «ПВЦ Сервіт», володіє технікою, яка арештована, на законних підставах, що підтверджується свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів. Компанія ТОВ «ПВЦ Сервіт» до кримінального провадження №0003564 від 08.12.2022, відкритого за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України ТОВ «ПВЦ Сервіт» відношення не має.

Крім того апелянт зазначає, що у власника майна є підстави сумніватися у дотриманні прокурором процесуальних строків, передбачених ч. 5 ст. 171 КПК України, при зверненні із клопотанням про арешт майна, адже в матеріалах справи відсутні докази направлення саме цього клопотання і саме 20.07.2024 до суду з відповідною відмітною і датою. Натомість в матеріалах справи є копія конверту зі штрих-кодом, дана копія конверту не може вважатись доказом вчасного звернення прокурора з цим клопотанням.

При цьому, як вбачається зматеріалів справи, в даному випадку прийняття ухвали відбулося з порушенням процесуального строку, передбаченогоч. 6 ст. 173 КПК України.

На обґрунтування вимог клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала була прийнята слідчим суддею без виклику особи, яка її оскаржує. ТОВ «ПВЦ Сервіт» належним чином не повідомлялося про дату та час судового засіданні та не змогло направити свого уповноваженого представника на слухання справи про арешт в суді. Ухвалу не отримали, про суть судового рішення дізналися від слідчого, зі змістом ухвали та іншими матеріалами справи уповноважений представник зміг ознайомитись лише 12.08.2024, а тому строки на апеляційне оскарження ухвали пропущені власником майна з поважних причин.

В судове засідання представник власника майна ТОВ «ПВЦ «СЕРВІТ» - адвокат ОСОБА_6 не з`явилась, про дату час та місце розгляду апеляційної скарги була повідомлена завчасно та належним чином. Однак останньою, 12.12.2024 подано клопотання про проведення апеляційного розгляду у її відсутність.

З урахуванням зазначеного, думки прокурора, яка вважала за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності представника, колегія суддів прийшла до висновку про можливість проведення судового розгляду без участі представника власника майна, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення прокурора, яка заперечувала щодо задоволення вказаної апеляційної скарги та вважала оскаржувану ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, а також зазначила, що у даному кримінальному провадженні № 0003564 від 08 грудня 2022 року за обвинуваченням ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України, обвинувальний акт передано до Шевченківського районного суду м. Києва, долучивши при цьому ухвалу Шевченківського районного суду від 03.12.2024 про призначення підготовчого судового засідання, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника власника майна ТОВ «ПВЦ «СЕРВІТ» - адвоката ОСОБА_6 , не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог пункту 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Строк апеляційного оскарження може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що розгляд клопотання про арешт майна відбувся без участі представника власника майна, матеріали справи не містять відомостей про направлення копії ухвали власнику майна, однак як зазначає апелянт, що зі змістом ухвали та іншими матеріалами справи уповноважений представник зміг ознайомитись лише 12.08.2024, іншої інформації матеріали справи не містять, у зв`язку з чим колегія суддів вбачає підстави для задоволення клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29 липня 2024 року.

Як убачається з матеріалів, наданих судом першої інстанції, що Слідчим відділом Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0003564 від 08 грудня 2022 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 298 КК України.

Процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні здійснює Шевченківська окружна прокуратура міста Києва.

Досудовим розслідуванням встановлено, що протягом тривалого часу на земельній ділянці за адресою: м. Київ, вул. Тургенєвська, 22, здійснюються будівельні роботи, в результаті проведення яких відбувається умисне пошкодження та руйнування частин об`єктів культурної спадщини.

Так, згідно рапорту старшого оперуповноваженого ССП Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_12 , встановлено, що згідно з діючим наразі Генеральним планом м. Києва на період до 2020 року, затвердженим рішенням сесії Київської міської ради від 28.03.2002 №370/1804 та одночасно згідно з наказом МКІП від 02.08.2021 № 599 «Про затвердження меж та режимів використання території історичних ареалів м. Києва» земельна ділянка по вул. Тургенєвській, 22 у Шевченківському районі м. Києва входить до меж історичного ареалу м. Києва.

Окрім того, в ході перевірки вказаної інформації встановлено, що на земельній ділянці по вул. Тургенєвська, 22 у м. Києві протягом тривалого часу здійснюються будівельні роботи, а саме - капітальне будівництво, під час яких можливе умисне незаконне знищення, руйнування або пошкодження об`єктів культурної спадщини. Вказані будівельні роботи - капітальне будівництво, проводяться без наявності відповідної дозвільної документації, передбаченої чинним законодавством України.

Відповідно до листа Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві - в Департаменті відсутня інформація щодо документів, що дають право на виконання будівельних робіт та засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів за адресою: м. Київ, вул. Тургенєвська, 22.

Згідно листа Міністерства культури та інформаційної політики України, згідно з діючим наразі Генеральним планом м. Києва на період до 2020 року, затвердженим рішенням сесії Київської міської ради від 28 березня 2002 р. №370/1804, та одночасно згідно з наказом МКІП від 02 серпня 2021 р. № 599 «Про затвердження меж та режимів використання території історичних ареалів м. Києва» земельна ділянка по вул. Тургенєвській, 22 у Шевченківському районі м. Києва входить до меж історичного ареалу міста Києва.

Відповідно до вимог Закону України «Про охорону культурної спадщини» на охоронюваних археологічних територіях, у межах зон охорони пам`яток, історичних ареалів населених місць, занесених до Списку історичних населених місць України, забороняються містобудівні, архітектурні чи ландшафтні перетворення, будівельні, меліоративні, шляхові, земляні роботи без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини, отриманого на підставі проектної документації, розробленої та погодженої у встановленому порядку, в тому числі центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини.

За результатами перевірки електронної бази даних документообігу Міністерства культури та інформаційної політики України встановлено, що погоджень проектної документації, а також дозволу на проведення земляних робіт за вищевказаною адресою центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, не надавалося.

Так, згідно витягу з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, 24.06.2022 ОСОБА_11 та ОСОБА_10 отримано дозвіл на початок проведення Реконструкції приміщень житлового будинку за адресою: м. Київ, вул. Тургенєвська, 22 у Шевченківському районі м. Києва. Будинок двоквартирний масової забудови.

Однак, всупереч заявленому наміру про проведення Реконструкції зазначеного будинку, поряд із ним проводяться масштабні будівельні роботи - капітальне будівництво, що супроводжується умисним протиправним пошкодженням будівлі (наземної та підземної частини) по АДРЕСА_1 , оскільки внаслідок проведення зазначених будівельних робіт фасад будинку руйнується. Крім того, внаслідок проведення капітального будівництва на земельній ділянці, що входить до меж історичного ареалу м. Києва, без наявних на те дозвільних документів - умисно послідовно знімаються один за одним шари ґрунту даної земельної ділянки, що призводить до їх знищення через неможливість їх відновлення

Згідно інформації з Державного земельного кадастру та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, інформація щодо державної реєстрації земельної ділянки :91:188:0005, розміром 0, 612 га., за адресою: м. Київ, вул. Тургенєвська, 22 у Шевченківському районі м. Києва відсутня.

Згідно відповіді Департаменту земельних ресурсів - земельна ділянка з кадастровим номером :91:188:0005 за даними міського земельного кадастру не зареєстрована.

За поданням Департаменту рішення про передачу (надання) зазначеної земельної ділянки у власність (користування) Київська міська рада не приймала.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна - об`єкт нерухомого майна, реєстраційний номер 00, за адресою: м. Київ, вул. Тургенєвська, буд. 22 (житловий будинок літ. «А», сарай літ. «Б», льох літ. «під. Б», гараж літ. «В») на праві приватної спільної часткової власності належить ОСОБА_10 (розмір частки 19/50) та ОСОБА_11 (розмір частки 149/300, 37/300).

Встановлено, що ділянка знаходиться в межах Історичного центру міста, історичного ареалу, в зоні регулювання забудови першої категорії, в археологічній охоронній зоні, згідно з рішенням виконкому Київської міської ради народних депутатів від 10.10.1998 № 976, 16.07.1979 №920, розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 17.05.2002 №979, рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 №370/1804.

Відповідно до ч. 4 ст. 32 ЗУ «Про охорону культурної спадщини» на охоронюваних археологічних територіях, у межах зон охорони пам`яток, історичних ареалів населених місць, занесених до Списку історичних населених місць України, забороняються містобудівні, архітектурні чи ландшафтні перетворення, будівельні, меліоративні, шляхові, земляні роботи без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини.

Згідно з п. 14, 17 ч. 2 ст. 5 ЗУ «Про охорону культурної спадщини» до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, належить погодження програм та проектів містобудівних, архітектурних та ландшафтних перетворень, меліоративних, шляхових, земляних робіт в історичних ареалах населених місць, надання дозволів на проведення робіт в історичних ареалах населених місць.

Разом з тим вказані будівельні роботи проводяться без відповідного погодження центрального органу виконавчої влади - Міністерства культури та інформаційної політики України.

Таким чином, встановлені об`єктивні обставини, що у своїй сукупності підтверджують факти того, що відносно майна а саме земельної ділянки :91:188:0005, розміром 0, 612 га., за адресою: м. Київ, вул. Тургенєвська, 22 у Шевченківському районі м. Києва вчиняються активні дії щодо зняття шарів ґрунту для залиття фундаменту майбутньої новобудови, та відносно об`єкту нерухомого майна, за адресою: м. Київ, вул. Тургенєвська, буд. 22, вчиняються активні дії щодо його незаконного демонтажу, тобто зазначене нерухоме майно піддається незаконному протиправному впливу та є об`єктом кримінально протиправних дій.

Одночасно з цим, у ході досудового розслідування встановлено, що у період 2016 року вказаний об`єкт нерухомості змінював свої істотні показники у Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі завідомо підроблених документів, а саме технічної документації, нібито виготовлену ТОВ «Б-Т-І».

18.01.2024 рішенням Шевченківського районного суду м. Києва об`єкт нерухомості за адресою: м. Київ, вул. Тургенєвська, буд. 22, заарештований.

Однак, 19.07.2024 невстановлені особи, з використанням тяжкої будівельної техніки, в порушення обмежувальних вимог накладеного арешту, а також усвідомлюючи, що споруда являється пам`яткою спадщини, що за адресою: м. Київ, вул. Тургенєвська, буд. 22, продовжили вчиняти кримінальне правопорушення, а саме зруйнували (знесли) пам`ятку архітектури місцевого значення, зведений у 1890 році.

19.07.2024 до Шевченківського УП ГУНП у м. Києві надійшла заява ОСОБА_13 , про вчинення кримінального правопорушення, відповідно до змісту котрої встановлено, що 19.07.2024 приблизно о 18 годині 40 хвилин, за адресою: м. Київ, вул. Тургенєвська, 22, невідомі особи зруйнували пам`ятку архітектури місцевого значення, а саме будинок, зведений у 1890 році. Вказана заява зареєстрована до єдиного обліку за № 43534 та в подальшому приєднана до матеріалів кримінального провадження.

19.07.2024 в процесуальному статусі свідка допитано гр. ОСОБА_13 , котрий зокрема показав, що на даний час являється помічником депутата КМДА ОСОБА_14 19.07.2024 о 18 годині 42 хвилини, останньому зателефонувала знайома ОСОБА_15 , котра проживає по АДРЕСА_1 та повідомила, що на даний час невідомі особи здійснюють знесення будинку АДРЕСА_1 за вказаною вулицею, котрий являється пам`яткою архітектури місцевого значення. По прибуттю за вказаною адресою, ОСОБА_13 виявив дійсно, що будинок АДРЕСА_1 знесений, однак будівельна техніка вказану адресу покинула.

19.07.2024 дізнавачем СД ВП № 4 Шевченківського УП ГУНП у м. Києві, ОСОБА_16 , за адресою: м. Київ, вул. Тургенєвська, 22, проведено огляд місця події, в ході котрого виявлено зруйновану садибу «Зеленських».

В подальшому, в ході першочергових оперативно-розшукових та слідчих дій, встановлено місце розташування важкої техніки за допомогою якої зруйнували пам`ятку архітектури місцевого значення, а саме будинок, зведений у 1890 році, за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з вищевикладеним, 19.07.2024 у органу досудового розслідування виник невідкладний випадок, пов`язаний із врятуванням майна, що викликало необхідність проведення невідкладного обшуку до постановлення ухвали слідчого судді.

Так, 19.07.2024, старшим слідчим СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_9 , на підставі ч. 3 ст. 233 КПК України, проведено невідкладний обшук за адресою: АДРЕСА_2 , в ході якого вилучено:

- причеп лафет, для перевезення спеціальної техніки, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова: НОМЕР_2 , НОМЕР_3 ;

- автомобіль марки «МАЗ 642208-230», кабіна білого кольору, д.н.з. НОМЕР_4 , номер кузова: НОМЕР_5 , двері вказаного автомобіля заклеєно бирками № NPU 0584930 та № NPU 0584931;

- екскаватор, жовтого кольору, кабіна чорного кольору, марки «JCB», без д.н.з., номер кузова: НОМЕР_6 , 2014 року випуску. Окрім цього, вказаний номер кузова виявлено на рамі праворуч, біля переднього колесу по відношенню до ковша;

- екскаватор, жовтого кольору, кабіна чорного кольору, марки «JCB», без д.н.з., номер кузова: НОМЕР_7 , номер рами НОМЕР_8 , 2007 року випуску. Окрім цього, номер НОМЕР_8 виявлено на рамі ліворуч, біля переднього колесу по відношенню до ковша.

20.07.2024 слідчим СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_17 , винесена постанова про визнання вищевказаних предметів речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна - об`єкт нерухомого майна, реєстраційний номер 00, за адресою: АДРЕСА_2 , на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_18 (розмір частки 93/600), ОСОБА_19 (розмір частки 41/200), ОСОБА_20 (розмір частки 41/200), ОСОБА_21 (розмір частки 31/600, 31/300).

24.07.2024 прокурор Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва із клопотанням про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0003564 від 08 грудня 2022 року, зазначивши, що метою арешту майна є забезпечення збереження речових доказів.

29.07.2024 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва вказане клопотання прокурора задоволено та накладено арешт, з забороною використання, відчуження, розпорядження, на майно, вилучене 19.07.2024, старшим слідчим СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_9 за адресою: м. Київ, вул. Ольжича, 37, під час проведення невідкладного обшуку, а саме:

- причеп лафет, для перевезення спеціальної техніки, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова: НОМЕР_2 , НОМЕР_3 ;

- автомобіль марки «МАЗ 642208-230», кабіна білого кольору, д.н.з. НОМЕР_4 , номер кузова: НОМЕР_5 , двері вказаного автомобіля заклеєно бирками № NPU 0584930 та № NPU 0584931;

- екскаватор, жовтого кольору, кабіна чорного кольору, марки «JCB», без д.н.з., номер кузова: НОМЕР_6 , 2014 року випуску. Окрім цього, вказаний номер кузова виявлено на рамі праворуч, біля переднього колесу по відношенню до ковша;

- екскаватор, жовтого кольору, кабіна чорного кольору, марки «JCB», без д.н.з., номер кузова: НОМЕР_7 , номер рами НОМЕР_8 , 2007 року випуску. Окрім цього, номер 1235701 виявлено на рамі ліворуч, біля переднього колесу по відношенню до ковша.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були, досліджені матеріали судового провадження, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При винесенні ухвали слідчим суддею, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні, а також обставини кримінального провадження №0003564 від 08 грудня 2022 рокута відношення до нього вказаного майна, а тому слідчий суддя обґрунтовано задовольнив вказане клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вище зазначене майно, з тих підстав, що зазначене в клопотанні майно, підпадає під ознаки речових доказів, оскільки воно зберегло на собі його сліди та містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Так, постановою слідчого СВ Шевченківського управління поліції ГУНП у м. Києві ОСОБА_17 від 20.07.2024 вищевказане майно визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні /а.с. 131-136/ та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, оскільки вказані речі, які вилучені в ході обшуку містять на собі сліди вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вилучене майно, з підстав того, що воно відповідає критеріям речових доказів, визначених ст. 98 КПК України.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання, як накладення арешту.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Твердження апелянта про необґрунтованість накладення арешту на майно є такими, що не відповідають матеріалам провадження. Крім того, слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. ст. 132, 170, 173 КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування.

Не знайшли свого підтвердження й доводи апелянта про те, що прокурором не дотримано процесуальних строків, передбачених ч. 5 ст. 171 КПК України, при зверненні із клопотанням про арешт майна, адже в матеріалах справи відсутні докази направлення саме цього клопотання і саме 20.07.2024 до суду з відповідною відмітною і датою.

Так, ч. 5 ст. 171 КПК України передбачено, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Із матеріалів провадження вбачається, що згідно протоколу обшуку, майно, на яке прокурор просив накласти арешт, було вилучено 19.07.2024 /а.с. 137-141/.

При цьому, у матеріалах міститься копія конверту із штрих-кодом трекінг відправлення Укрпошти /а.с. 150/, згідно якого прокурор звернувся із клопотанням про арешт майна 20.07.2024, тобто в межах строку, передбаченого ч. 5 ст. 171 КПК України.

Зважаючи на викладене, в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Всі інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Також, колегія суддів зауважує, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0003564 від 08.12.2022 р., закінчено та обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні скеровано до Шевченківського районного суду м. Києва, для розгляду по суті.

У разі направлення обвинувального акту до суду вже не слідчий суддя, а саме суд першої інстанції під час судового провадження вирішує всі питання за даним провадженням, в тому числі щодо судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у ньому. За таких обставин судовий контроль, що здійснюється на стадії досудового розслідування слідчим суддею, переходить до повноважень суду першої інстанції під час судового провадження, саме з моменту закінчення досудового розслідування - направлення обвинувального акту до суду.

Отже, всі питання, що виникають під час кримінального провадження, вирішуються стадійно і лише тим судом, який має на це компетенцію на відповідній стадії.

Протилежне може призвести до одночасного вирішення одних й тих самих питань в різних судових провадженнях в одному кримінальному провадженні, в тому числі різними судами, що неминуче створить як неприпустиму конкуренцію повноважень всередині судової влади, так і поставить під загрозу прогнозованість та стабільність кримінального провадження як чітко визначеної стадійної процедури.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

На підставі вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу представника власника майна ТОВ «ПВЦ «СЕРВІТ» - адвоката ОСОБА_6 , слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без зміни.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Поновити представнику власника майна ТОВ«ПВЦ «СЕРВІТ» - адвокату ОСОБА_6 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29 липня 2024 року.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29 липня 2024 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ТОВ «ПВЦ «СЕРВІТ» - адвоката ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4