ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/33198/24

Провадження № 11-сс/4820/531/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянула в порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 грудня 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 19 грудня 2024 року відмовлено в задоволенні скарги адвоката ОСОБА_5 , поданої в інтересах ОСОБА_4 , на бездіяльність уповноваженої особи Хмельницького РУП ГУНП у Хмельницькій області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Відмовляючи в задоволенні скарги, слідчий суддя мотивувала своє рішення тим, що заява про вчинення кримінального правопорушення не містить конкретних фактичних даних чи короткого викладу обставин, які б могли свідчити про можливе вчинення працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 кримінального правопорушення. Заява ОСОБА_4 містить лише суб`єктивний виклад обставин та не містить відомостей, за якими можна визначити наявність елементів об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ст.146 КК України, оскільки злочинність таких дій не підтверджується достатніми даними, обґрунтованими та допустимим доказами.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 19 грудня 2024 року, постановити нову ухвалу, якою зобов`язати уповноважену особу Хмельницького районного управління поліції, відповідно до вимог ст.214 КПК України, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відповідні дані за заявою ОСОБА_4 про скоєний злочин та розпочати досудове розслідування.

Свої вимоги аргументує тим, що рішення суду є немотивоване, ґрунтується на припущеннях.

Вказує, що в діях працівників ТЦК є ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.146 КК України, незаконне позбавлення волі та викрадення людини організованою групою та можливо ст.146-1 після встановлення осіб.

Наголошує апелянт, що його підзахисний досі утримується в приміщенні ТЦК.

Перевіривши матеріали справи в межах письмового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню в силу наступних підстав.

Слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань (ч. 1 ст. 214 КПК України).

Колегія суддів враховує і те, що КПК України не передбачено іншого процесуального реагування на заяву чи повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, окрім як внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР у строки, визначені ч.1 ст.214 КПК України.

Таке звернення до органу досудового розслідування звісно ж повинне бути заявою чи повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, щоби в слідчого виник обов`язок внести відомості до ЄРДР.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину.

Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

При цьому реальність конкретної події злочину має визначатись наявністю об`єктивних даних, що свідчать про ознаки об`єктивної сторони злочину, тобто даних про наявність суспільно небезпечного діяння для злочинів з формальним складом та, додатково, даних про наслідки для злочинів з матеріальним складом.

Як вбачається з матеріалів провадження, 10 грудня 2024 року ОСОБА_4 звернувся з заявою до Хмельницького РУП ГУНП у Хмельницькій області про вчинення кримінального правопорушення, у якій вказав, що 09 грудня 2024 року він був зупинений на мобільному блокпосту для перевірки військово-облікових документів, надав відомості про оновлення даних в «Резерв+» та документи щодо направлення адвокатського запиту Самарського РТЦК у м. Дніпро з приводу відсутності ОСОБА_4 на військовому обліку, скаргу до Міністерства оборони. Однак ОСОБА_4 змусили проїхати у ІНФОРМАЦІЯ_2 та звідти привезли до ІНФОРМАЦІЯ_3 , де примушують до проходження ВЛК та продовжують утримувати.

Вказана заява була зареєстрована у Хмельницькому РУП ГУНП у Хмельницькій області 10 грудня 2024 року за №34497.

Із листа начальника ВП №1 Хмельницького РУП ГУНП у Хмельницькій області ОСОБА_6 слідує, що проводиться перевірка за зверненням ОСОБА_4 .

Отже, суть заяви про вчинення кримінального правопорушення зводиться до незаконного затримання громадянина ОСОБА_4 , а також його подальшого протиправного утримання у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 протягом певного періоду часу.

У даній заяві також йдеться мова і про те, що працівниками ТЦК та СП вчинялись активні дії, пов`язані із перешкоджанням ОСОБА_4 залишити приміщення, куди він був доставлений.

Слідчий суддя, проаналізувавши зміст заяви про вчинення кримінального правопорушення, прийшов до висновку, що вона не містить відомостей, за якими можна встановити наявність елементів об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ст.146 КК України, оскільки злочинність таких дій не підтверджується достатніми даними, обґрунтованими та допустимими доказами.

Також слідчий суддя встановив, що підставою перебування ОСОБА_4 у ІНФОРМАЦІЯ_5 є застосування відносно нього мобілізаційної процедури та ухвалення наказу ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 №320 від 10.12.2024 «Про призов на військову службу під час мобілізації», яким ОСОБА_4 призвано на військову службу до військової частини НОМЕР_1 .

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками слідчого судді в силу наступного.

Диспозиція кримінального правопорушення, відомості про яке заявник просить внести до ЄРДР, полягає в протиправному перешкоджанні людині обирати за своєю волею місце знаходження.

Таке перешкоджання може виявитися у затриманні потерпілого в тому місці, де він знаходитися не бажає, або поміщення його в таке місце, яке він не має змоги вільно залишити.

Це діяння може бути здійснене шляхом застосування фізичного насильства (наприклад, потерпілого зв`язують і зачиняють у підвалі, поміщують у заздалегідь підготовлене місце тощо), а також шляхом психічного насильства (наприклад, під загрозою застосування зброї потерпілого примушують залишатися у приміщенні). Воно може бути вчинене і шляхом обману (наприклад, людину заманюють у будь-яке місце і зачиняють з метою позбавлення волі).

Відповідальність за це діяння настає виключно лише за незаконне позбавлення волі, тому кримінальна відповідальність виключається, якщо особу було позбавлено волі внаслідок необхідної оборони, правомірного затримання особи, що вчинила адміністративне чи кримінальне правопорушення, або крайньої необхідності.

Отже, затримання людини без відповідних на те повноважень (незаконне затримання) як і подальше її утримання, може підпадати під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого нормами КК України.

При цьому, підлягає врахуванню і те, що працівники ТЦК та СП не є уповноваженими службовими особами, яким надано право на здійснення затримання в рамках адміністративної чи кримінальної юрисдикції, а тому заява про такі обставини автоматично не може свідчити про її неприйнятність, а навпаки підлягає ретельній перевірці.

У поданій заяві про кримінальне правопорушення заявник зазначав конкретні фактичні обставини (час, місце, спосіб), які, на його думку, свідчать про його незаконне затримання працівниками ТЦК на мобільному блокпосту, примусову доставку до ІНФОРМАЦІЯ_3 , примушування проходження ВЛК та подальше утримання.

Слідчим суддею в ході розгляду провадження було встановлено, що дана особа (заявник) дійсно була затримана на мобільному блокпосту, доставлена до ТЦК де продовжує перебувати на даний час.

На переконання слідчого судді, таке перебування пов`язане із мобілізаційною процедурою відносно заявника на підставі наказу ІНФОРМАЦІЯ_4 №320 «Про призов на військову службу під час мобілізації», яким ОСОБА_4 призвано на військову службу до військової частини НОМЕР_1 .

Однак, затримання відбулося 09.12.2024, тоді як наказ виданий 10.12.2024. Отже, фактичне затримання не могло передувати такій підставі як призов військовозобов`язаного на військову службу на підставі наказу, виданого після такого затримання.

Також слідчий суддя не пояснив, яким чином мобілізаційна процедура відносно заявника надає право працівникам ТЦК затримувати та утримувати особу в приміщенні ТЦК з 09.12.2024 по час розгляду справи слідчим суддею (19.12.2024).

При цьому, колегія суддів не виключає, що таке затримання (адміністративне затримання) та доставлення особи (призовника, військовозобов`язаного чи резервіста) до найближчого районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки могло відбутися в рамках мобілізаційної процедури саме працівниками Національної поліції на підставі п.56 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022.

Однак зазначає, що матеріали провадження не містять жодних даних, які б підтверджували як факт самого адміністративного затримання ОСОБА_4 09.12.2024 (рапорт, протокол) працівниками поліції, так і фактів притягнення його до адміністративної відповідальності.

При цьому, кримінальне процесуальне законодавство не містить правових норм, які зобов`язують заявника довести наявність обставин, на які він посилається, та які свідчать про вчинення правопорушення. Суд повинен тільки встановити, що заява про правопорушення містить достатні дані для внесення відповідних відомостей до ЄРДР та дозволяє встановити попередню правову кваліфікацію вчиненого правопорушення. Заявник особисто несе кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про правопорушення, що зобов`язує його посилатись тільки на обставини, які відповідають дійсності.

Таким чином, висновок слідчого судді про те, що заявник в своїй заяві про вчинення кримінального правопорушення не наводить об`єктивних даних, які б підтвердили реальність конкретної події кримінального правопорушення, не узгоджується зі змістом цієї заяви.

В той час, відмовляючи у задоволенні скарги з підстав відсутності доказів на підтвердження викладених у заяві обставин, слідчий суддя не проаналізував їх, не врахував, що на початку досудового розслідування наявний лише обмежений обсяг відомостей про подію, яку потрібно перевірити, тим самим перебравши на себе повноваження органу досудового розслідування.

У ході досудового розслідування кількість, обсяг та якість виявлених відомостей збільшуються, і на момент завершення досудового розслідування справи відповідний суб`єкт (орган досудового розслідування) повинен володіти всіма суттєвими, необхідними й достатніми даними про скоєне діяння.

Колегія суддів враховує, що у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової та мобілізаційної готовності Збройних сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, Указом Президента України №62/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022, оголошено про проведення загальної мобілізації, яка продовжує тривати.

У цей період територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (ТЦК та СП) виконують надзвичайно важливі функції в системі оборони держави, однак виконання цих функцій повинно відбуватися в рамках закону.

Відповідно до ст.64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Відповідно до положень ст.29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання. Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання.

Згідно з ст.55 Конституції права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з п.4 ст.5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікань встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист інтересів суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування та судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів констатує, що слідчий суддя дійшов помилкового висновку про необхідність відмови в задоволенні скарги адвоката ОСОБА_5 , поданої в інтересах ОСОБА_4 , на бездіяльність уповноваженої особи Хмельницького РУП ГУНП у Хмельницькій області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Суд першої інстанції з належною процедурою не перевірив доводи заявника, формально та неповно з`ясував всі обставини справи, що є безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді та постановлення нової ухвали про задоволення скарги.

З врахуванням того, що зазначення попередньої правової кваліфікації кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність є прерогативою відповідальної особи Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області, втручання в яку КПК України заборонено, колегія суддів вважає за необхідне зобов`язати відповідну особу внести відомості до ЄРДР та реалізувати самостійно повноваження щодо визначення попередньої правової кваліфікації.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 406, 407, 409, 422КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 грудня 2024 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою зобов`язати уповноважених осіб Хмельницького РУП ГУНП у Хмельницькій області внести відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_4 від 10 грудня 2024 року.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3