Справа № 689/2280/23
ВИРОК

Іменем України

10.12.2024 року Ярмолинецький районний суд Хмельницької області -

головуючий - суддя ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Ярмолинці кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.07.2023 за № 0002696, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився в с. Соколівка Ярмолинецького району Хмельницької області, з середньою-спеціальною освітою, одруженого, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, працюючого автомеханіком в ПП ОСОБА_8 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає по АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 336 КК України,

встановив:

Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні № 64/2022 від 24.02.2022 року, який затверджений Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні № 2102-ІХ від 24.02.2022 року, з 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб.

В подальшому, указами Президента України, які були затверджені відповідними законами, строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався.

Відповідно до Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію від 21.10.1993 № 3543-ХІІ, Указу Президента України Про загальну мобілізацію від 24.02.2022 № 65/2022, затвердженого Законом України Про затвердження Указу Президента України Про загальну мобілізацію від 03.03.2022 № 2105-ІX, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань на території України з 24 лютого 2022 року оголошено загальну мобілізацію протягом 90 діб із дня набрання чинності Указу Президента України.

В подальшому, Указами Президента України № 342/2022 від 17.05.2022 Про продовження строку проведення загальної мобілізації (затверджений Законом України № 2264-ІХ від 22.05.2022), № 574/2022 від 12.08.2022 (затверджений Законом України № 2501-ІХ від 15.08.2022) та № 758/2022 від 07.11.2022 (затверджений Законом України № 2739-ІХ від 16.11.2022), № 59/2023 від 06.02.2023 (затверджений Законом України від 7 лютого 2023 року № 2916-IX), Указом № 255/2023 від 01.05.2023 (затверджений Законом України № 3058-IX від 02.05.2023), Указом № 452/2023 від 26.07.2023 року (затверджений Законом України № 3276-IX від 27.07.2023) строк проведення загальної мобілізації продовжувався на 90 діб.

07 липня 2023 року ОСОБА_7 пройшов медичний огляд та згідно довідки військово-лікарської комісії № 221 від 07.07.2023 визнаний придатним до військової служби відповідно до Наказу Міністерства оборони № 402 від 14.08.2008 Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України.

Однак, 20 липня 2023 року о 10 год 20 хв, перебуваючи в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі ІНФОРМАЦІЯ_3 ), що розташований по АДРЕСА_3 , ОСОБА_7 , будучи військовозобов`язаним та придатним за станом здоров`я для проходження військової служби, не маючи правових підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, оголошеної Указом Президента України Про загальну мобілізацію від 24.02.2022 № 65/2022, перебуваючи на військовому обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_3 , в присутності працівників вказаного відділу відмовився отримати повістку, згідно якої він мав з`явитися на 20 год 00 хв 20.07.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_3 у зв`язку з призовом на військову службу у Збройні сили України, пояснюючи свою відмову релігійними переконаннями.

Про факт відмови ОСОБА_7 від отримання повістки начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковником ОСОБА_9 був складений відповідний акт від 20.07.2023 № 6/2316, а ОСОБА_7 було роз`яснено наслідки ухилення від явки за повісткою без поважних причин, що полягають у притягненні до кримінальної відповідальності.

Проте, ОСОБА_7 достовірно знаючи про зміст повістки, будучи придатним за станом здоров`я до військової служби та обізнаним про його призов на військову службу під час мобілізації, з метою ухилення від призову на військову службу, без поважних причин, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, всупереч ст. 65 Конституції України, п. 10 ст. 1 Закону України Про військовий обовязок та військову службу, ст. 22 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію та Указу Президента України Про загальну мобілізацію від 24.02.2022 № 65/2022, не з`явився на 20 год 00 хв 20.07.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_3 , про причини своєї неявки не повідомив, тим самим ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Підсудний ОСОБА_7 по суті пред`явленого обвинувачення винним себе не визнав та показав, що в 2017 році він звільнився з військової служби, яку проходив з 2009 року за контрактом, та почав вивчати Біблію. Його дружина є членом Релігійної організації Релігійний центр Свідків Єгови в Україні з 2017 року, донька також відвідувала вказану релігійну організацію. З того часу він теж почав вивчати Біблію та відвідувати зібрання зазначеної релігійної організації. В липні 2023 року він пройшов військово-лікарську комісію та був визнаний придатним до військової служби. Він відмовився від отримання бойової повістки через релігійні переконання, так як переконаний в тому, що Бог не хоче, щоб люди брали в руки зброю. За своїми переконаннями він не може воювати, а також не може бути причетним до виготовлення, ремонту військової техніки, яка буде вбивати інших людей, однак він не відмовляється від проходження альтернативної служби.

Незважаючи на невизнання підсудним своєї вини, його винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується зібраними у кримінальному провадженні та дослідженими в ході судового розгляду доказами.

Так, свідок ОСОБА_10 , який працює старшим інструктором ІНФОРМАЦІЯ_3 показав, що в липні 2023 року ОСОБА_11 був викликаний в центр комплектування та соціальної підтримки для звірки облікових даних і направлений для проходження військово-лікарської комісії. Після проходження військово-лікарської комісії обвинувачений був визнаний придатним для проходження військової служби та мав бути направлений в навчальний центр для бойової підготовки. Проте ОСОБА_11 , який раніше проходив військову службу за контрактом, в категоричній формі відмовився від отримання повістки по релігійним переконанням. ОСОБА_11 ствердив, що він не буде брати зброю в руки, а якби була б альтернативна служба, то він би її виконував. Після того, як ОСОБА_11 роз`яснили, що під час воєнного стану альтернативної служби немає, він також відмовився отримати повістку.

Як вбачається з відеозапису, зробленого з ІНФОРМАЦІЯ_3 від 20.07.2023 і який був оглянутий в судовому засіданні, ОСОБА_11 відмовився отримати повістку, згідно якої він мав з`явитися на 20 год 00 хв 20.07.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_3 у зв`язку з призовом на військову службу у Збройні сили України, пояснюючи свою відмову релігійними переконаннями, що підтверджується відповідним протоколом огляду документа (матеріали відеозапису) від 18.08.2023 (а.к.п. 35).

Крім того, факт відмови ОСОБА_7 отримати повістку, згідно якої він мав з`явитися на 20 год 00 хв 20.07.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_3 у зв`язку з призовом на військову службу у Збройні сили України, також підтверджується відповідною повісткою, де в розписці про її отримання відсутній підпис обвинуваченого, а також актом про відмову від отримання повідомлення (повістки) № 6/2316 від 20.07.2023, який був складений начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковником ОСОБА_9 в присутності обвинуваченого та свідків (а.к.п. 28, 29).

Згідно облікової картки до військового квитка військовозобов`язаного ОСОБА_7 , останній проходив військову службу за контрактом в період з 20.05.2009 по 30.11.2017, а на даний час є придатним до військової служби, що підтверджується актом обстеження та медичного огляду від 07.07.2023 та довідкою військово-лікарської комісії № 221 від 07.07.2023 (а.к.п. 49, 50, 51).

Вищевказані докази в їх сукупності, є достовірними, належними та допустимими, логічно узгодженими між собою та такими, які переконливо вказують на вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що винуватість ОСОБА_7 в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період за обставин, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Таким чином, враховуючи встановлені в ході судового розгляду обставини кримінального провадження, дії ОСОБА_7 суд кваліфікує за ст. 336 КК України, як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Доводи ОСОБА_7 з приводу того, що він не міг проходити військову службу у зв`язку з релігійними переконаннями, суд вважає необґрунтованими та безпідставними з огляду на таке.

Так, стаття 336 КК України передбачає відповідальність за ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Об`єктом вказаного кримінального правопорушення є суспільні відносини у сфері переведення економіки, діяльності органів влади, самоврядування, інших сфер і галузей країни на функціонування у період воєнного стану, а Збройні Сили України, інших воєнізованих формувань на організацію і штати воєнного часу. У більш вузькому розумінні це передбачений законом порядок підтримання бойової і мобілізаційної готовності ЗСУ та інших формувань на рівні, що забезпечує вимоги національної безпеки.

Додатковий обов`язковий об`єкт правопорушення - встановлений законом порядок комплектування ЗСУ (інших формувань). Шкода, що спричиняється вказаному об`єкту посягання, характеризується такою протиправною поведінкою, коли особа, яка об`єктивно підпадає до призову за мобілізацію до лав ЗСУ, в односторонньому порядку свідомо виключає себе із передбаченого законом процесу формування ЗСУ та інших формувань на рівні забезпечення національної безпеки країни і її населення.

Суспільна небезпека правопорушення полягає в тому, що мобілізація - це комплекс заходів, які здійснюються в державі з метою переведення органів державної влади, місцевого самоврядування та деяких інших органів на функціювання в умовах особливого періоду, а Збройних Сил чи інших військових формувань - на організацію і штати воєнного часу. Ефективно дати відсіч нападникам на країну чи виконати зобов`язання по спільній обороні від агресора без швидкої і своєчасної мобілізації неможливо. Тому ухилення від призову до Збройних Сил з числа військовозобов`язаних громадян під час воєнних дій, які розпочались або передбачаються, створює загрозу для безпеки держави у сфері оборони. Об`єктивна сторона виявляється в бездіяльності - ухиленні будь-яким способом від призову за мобілізацією.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується прямим умислом. Тобто особа усвідомлює небезпечний і протиправний характер своїх вчинків, проте має намір і бажання так діяти, а саме досягти мети - уникнути самого призову за мобілізацією.

Прямим умисел є тоді, коли особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання (ч. 2 ст. 24 КК України).

Усвідомлення суб`єктом суспільно небезпечного характеру свого діяння означає, що він усвідомлює всі фактичні обставини вчиненого діяння, які відповідають ознакам складу інкримінованого кримінального правопорушення, та одночасно розуміє, що вчинене ним діяння є шкідливим для суспільства.

Передбачення є адекватним розумовим уявленням особи про неминучість чи можливість конкретних результатів своєї дії (бездіяльності). Бажання полягає у прагненні досягти чітко визначеної мети і спрямованості волі на її досягнення.

Під час судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 судом встановлено, що поведінка останнього беззаперечно свідчить про спрямованість його умислу на ухилення від призову, враховуючи таке.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , які є членами Релігійної організації Релігійний центр Свідків Єгови в Україні показали, що ОСОБА_7 з 2018 року постійно відвідує зібрання даної релігійної організації, намагається дотримуватися Біблії. Також свідки ствердили, що їх вчення забороняє брати зброю в руки, воювати, вбивати людей тощо.

Крім того, зазначені свідки показали, що ОСОБА_7 ще не є членом Релігійної організації Релігійний центр Свідків Єгови в Україні, на даний час в нього статус неохрещеного вісника, що є останнім кроком перед членством в релігійній організації.

Також факт відвідування ОСОБА_7 зібрань Релігійної організації Релігійний центр Свідків Єгови в Україні підтвердили його дружина ОСОБА_18 та донька ОСОБА_19 , які є членами вказаної релігійної організації. Зокрема вказані свідки ствердили, що обвинувачений сповідує вчення Біблії в побуті та не може брати зброю в руки.

Згідно відповіді Релігійної організації Релігійний центр Свідків Єгови в Україні від 17.08.2023 № 3557 ОСОБА_7 не належить до Релігійного об`єднання Свідків Єгови в Україні, а згідно довідки вказаної релігійної організації від 11.10.2023 № 6190 ОСОБА_7 не є Свідком Єгови, при цьому з листопада 2017 року він вивчає Біблію з одним із Свідків Єгови та з листопада 2020 року відвідує християнські зібрання релігійної громади Свідків Єгови (а.к.п. 72, а.с.п. 48).

Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 № 64/2022 на всій території України введено воєнний стан, який неодноразово продовжений Указами Президента України і діє до теперішнього часу.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, Указом Президента України Про загальну мобілізацію від 24.02.2022 № 69/2022 оголошено про проведення загальної мобілізації.

Згідно із ч. 3 ст. 22 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Частиною 4 статті 35 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути увільнений від своїх обов`язків перед державою або відмовитися від виконання законів за мотивами релігійних переконань. У разі якщо виконання військового обов`язку суперечить релігійним переконанням громадянина, виконання цього обов`язку має бути замінене альтернативною (невійськовою) службою.

Положеннями частини 3 статті 4 Закону України Про свободу совісті та релігійні організації передбачено, що ніхто не може з мотивів своїх релігійних переконань ухилятися від виконання конституційних обов`язків. Заміна виконання одного обов`язку іншим з мотивів переконань допускається лише у випадках, передбачених законодавством України.

Законом України Про альтернативну (невійськову) службу визначено організаційно-правові засади альтернативної (невійськової) служби, якою відповідно до Конституції України має бути замінене виконання військового обов`язку, якщо його виконання суперечить релігійним переконанням громадянина.

Статтями 1, 4 вказаного Закону передбачено, що альтернативна служба є службою, яка запроваджується замість проходження строкової військової служби і має на меті виконання обов`язку перед суспільством. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження права громадян на проходження альтернативної служби із зазначенням строку дії цих обмежень.

На альтернативну службу направляються громадяни, які підлягають призову на строкову військову службу і особисто заявили про неможливість її проходження як такої, що суперечить їхнім релігійним переконанням, документально або іншим чином підтвердили істинність переконань та стосовно яких прийнято відповідні рішення.

Статтею 1 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу встановлені такі види військової служби: строкова військова служба, військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період, військова служба за контрактом осіб рядового складу, військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки, військова служба за контрактом осіб офіцерського складу, військова служба за призовом осіб офіцерського складу, військова служба за призовом осіб з числа резервістів в особливий період.

Вказаний Закон встановлює, що строкова військова служба та військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період - це два самостійні види військової служби.

Окрім цього, згідно з частиною 1 статті 1 Закону України Про альтернативну (невійськову) службу альтернативна служба запроваджується замість проходження строкової військової служби, на яку призивають громадян, зазначених у статті 15 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу, віком 1825 років.

Отже, ОСОБА_7 , маючи вік 35 років, будучи військовозобов`язаним та придатним до військової служби, призивався не на строкову військову службу, яку можливо замінити на альтернативну, а був призваний на військову службу в Збройні Сили України за мобілізацією, оскільки в Україні з 24.02.2022 оголошено воєнний стан та загальна мобілізація.

Можливості заміни в означений спосіб військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період Закон України Про альтернативну (невійськову) службу не передбачає.

Статтею 9 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) передбачено право кожного на свободу думки, совісті та релігії; це право включає свободу змінювати свою релігію або переконання, а також свободу сповідувати свою релігію або переконання під час богослужіння, навчання, виконання та дотримання релігійної практики і ритуальних обрядів як одноособово, так і спільно з іншими, як прилюдно, так і приватно.

Свобода сповідувати свою релігію або переконання відповідно до частини 2 зазначеної вище статті підлягає лише таким обмеженням, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах громадської безпеки, для охорони публічного порядку, здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Отже, всупереч доводам сторони захисту, право сповідувати свою релігію або переконання не є абсолютним, а може бути обмежене за таких умов, як: законність; легітимна мета інтереси громадської безпеки, необхідність охорони публічного порядку, здоров`я чи моралі, а також захист прав і свобод інших осіб; пропорційність, що окреслює межі правомірного втручання у право і дозволяє здійснення його лише у тій мірі, в якій це необхідно для досягнення зазначених вище законних цілей.

Стаття 9 Конвенції прямо не передбачає право людини відмовитися від виконання військового обов`язку з міркувань совісті, у тому числі з мотивів релігійних переконань, і не унормовують порядок його реалізації.

В умовах збройної агресії російської федерації проти України, коли під загрозу поставлено життя, здоров`я, безпеку інших громадян і саме існування держави, є нагальна потреба в належному комплектуванні Збройних Сил України для відсічі агресії, а тому недобросовісна поведінка осіб, які підлягають призову, свідчить про спрямованість на ухилення від виконання конституційного обов`язку захисту Вітчизни. За таких особливих умов досягнення справедливого балансу між правом людини за ст. 9 Конвенції і ст. 35 Конституції України в аспекті можливості сумлінної відмови від військової служби та інтересами захисту суверенітету, територіальної цілісності України, прав і свобод інших осіб вимагає забезпечення об`єктивної перевірки тверджень особи про несумісність її релігійних переконань з військовою службою та підтвердження доказами наявності відповідних переконань. Це не означає, що можливість реалізації права на сумлінну відмову від військової служби обмежується членством у зареєстрованих релігійних організаціях, зміст віровчення яких передбачає безумовну неприпустимість такої служби, носіння та використання зброї.

Саме такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 02.05.2024 у справі № 344/12021/22 (провадження № 51-90км24).

Також суд вважає на необхідне зазначити, що Верховний Суд у постанові від 13.06.2024 у справі № 601/2491/22 сформував правовий висновок, що жодні релігійні переконання не можуть бути підставою для ухилення громадянина України, визнаного придатним до військової служби, від мобілізації з метою виконання свого конституційного обов`язку із захисту територіальної цілісності та суверенітету держави від військової агресії з боку іноземної країни.

Крім того, Верховний Суд у вказаній постанові вважав за необхідне зазначити, що призов обвинуваченого на військову службу по мобілізації не означає автоматично, що він був зобов`язаний брати до рук зброю, адже з огляду на його релігійні переконання та конституційний обов`язок із захисту Вітчизни під час несення служби він міг бути задіяний у ремонті техніки, будівництві укріплень, вивезенні поранених, перевезенні вантажів та виконанні інших функцій, не пов`язаних із використанням зброї.

Отже, суд констатує, що під час розгляду кримінального провадження не встановлено існування непереборного конфлікту між релігійними переконаннями ОСОБА_7 та його обов`язком захисту Вітчизни, незалежності і територіальної цілісності України, передбаченим статтею 65 Конституції України.

Призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання підсудного, суд визнає наявність в нього на утриманні двох неповнолітніх дітей.

Обставин, які обтяжують покарання підсудного, не встановлено.

Також суд, згідно з вимогами статей 50 та 65 КК України враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який в силу ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів, конкретні обставини справи, дані про особу підсудного, зокрема те, що він позитивно характеризується за місцем проживання, а також те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

За таких обставин підсудному слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ст. 336 КК України, оскільки таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення підсудного та попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень.

Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні до підсудного не застосовувався. Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлено. Речові докази та судові витрати відсутні.

Керуючись ст. 373, 374 КПК України, суд

ухвалив:

Визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 336 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Запобіжний захід підсудному не обирався.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Хмельницького апеляційного суду через Ярмолинецький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_20