Справа №760/3477/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 року м.Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

перекладача ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань Солом`янського районного суду м. Києва кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина російської федерації, уродженця Ленінградської області російської федерації, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 110, ч. 3 ст. 436-2 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 , не пізніше 27.07.2024 року, зареєстрував публічну сторінку у соціальній мережі «Вконтакте» (ресурс заблокований у зв`язку з набуттям чинності Указу Президента України № 133/2017 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)») під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3, яка призначена для публічного поширення друкованої або аудіовізуальної інформації, та здійснював її адміністрування.

В подальшому ОСОБА_6 , починаючи з 28.07.2024 року, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправний характер власних намірів, в тому числі сформованих в умовах швидкого розвитку інформаційного суспільства в України та глобального інформаційного простору, використання інформаційно-телекомунікаційних технологій у всіх сферах життя, де особливого значення набувають проблеми інформаційної безпеки, як складової державної безпеки України, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці та за допомогою невстановлених досудовим розслідуванням цифрових обчислювальних пристроїв, що перебували у його розпорядженні, та які під`єднані до глобальної мережі Інтернет, на публічній сторінці в соціальній мережі «Вконтакте» під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 яка перебувала в його управлінні, поширював публікації, у яких міститься глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році, виправдовування збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, та розповсюджував матеріали із закликами до умисних дій з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України,

Так, 28.07.2024 року, точний час досудовим розслідуванням не встановлений, на інтернет-сторінці, яка перебувала в його управлінні, під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » у соціальній мережі «Вконтакте» за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ОСОБА_6 у невстановлений досудовим розслідуванням місці розміщена публікація за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_3 »: «Сегодня, в последнее воскресенье июля, отмечается День Военно-Морского Флота Российской Федерации!!! День ВМФ - один из самых любимых еще в СССР, а затем и в России, праздников. Его отмечают не только военнослужащие этих войск, но и все те, кто стоит на страже морских рубежей России, обеспечивает боеготовность кораблей и частей ВМФ, члены семей военнослужащих, рабочие и служащие флотских учреждений и предприятий, ветераны Великой Отечественной войны и Вооруженных Сил. Первый русский боевой корабль - фрегат «Орёл» - был создан при царе ОСОБА_7 . Его строительство вели голландские корабелы по своему проекту, а название первый русский военный парусник получил в честь государственного герба России. В октябре 1696 года решение Боярской думы законодательно определило создание Российского флота и положило начало его строительству. «Морским судам быть!» - таковой была воля не только молодого русского царя Петра I, но и его сподвижников, хорошо понимавших, что без флота государство не может сделать нового шага в своем развитии. На верфях, расположенных в разных регионах страны, строились корабли Российского флота самых разных классов. К весне 1700 года на воду было спущено 40 парусных и 113 гребных судов. Азовский флот постоянно пополнялся. Успешно решив южную проблему, ОСОБА_10 поставил перед собой задачу добиться выхода на побережье Балтийского моря. Началась длительная Северная война со шведами. Отвагу и героизм проявляли русские моряки во всех событиях русского военного оружия. В мировой истории навсегда запечатлены легендарные сражения русского флота при Гангуте, Тендре, Синопе, в Чесме, важнейшие операции в ходе Первой и Второй мировых войн... Россия - великая морская держава. У Военно-Морского Флота страны поистине героическая биография, славные морские и боевые традиции. Он по праву является предметом гордости и любви россиян. Его история - это упорный ратный труд, великие открытия и достижения, подвиги, совершенные во славу Отечества. При активном участии многих поколений военных моряков в суровые годы испытаний Россия отстаивала и продолжает отстаивать свое право на независимость, суверенитет и процветание.», у тексті якої містяться висловлювання у формі глорифікації осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році.

Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_4 , на публічній інтернет-сторінці, яка перебувала в його управлінні, під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2» у соціальній мережі «Вконтакте» за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ОСОБА_6 у невстановлений досудовим розслідуванням місці розміщена публікація за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_3 »: «УКРАИНСТВО = САТАНИЗМ Верховная рада Украины абсолютным большинством голосов приняла закон о фактическом запрете Православия на Украине. Подчеркну, не только Украинской Православной Церкви, религиозной организации большинства верующих Украины, а именно Православия. Мы часто именуем идеологию киевского режима "укронацизмом". Это верно, но не совсем. Украинская русофобия - не просто ненависть ко всему русскому. В первую очередь это сатанинская ненависть к Православию. И попытки уничтожить его во что бы то ни стало, заменив симулякрами греко-католической унии и псевдоправославной секты ПЦУ. Идеологию Запада и его киевских марионеток ОСОБА_9 ещё два года назад очень точно назвал "религией наоборот", "сатанизмом". Современный сатанизм - это культ золотого тельца, Содома и Молоха. Узаконенных извращений и детоубийств. И сатанинский апофеоз парижской Олимпиады окончательно доказал, с кем в реальности сегодня сражается русский солдат. Сатанинский Карфаген должен быть разрушен.», у тексті якої міститься висловлювання у формі виправдовування збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році.

При цьому досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , переслідуючи явно злочинний намір, здійснив вказані протиправні діяння в контексті триваючої збройної агресії Російської Федерації проти України, яка розгорнута на всій її території, отже, вчинив усі залежні від нього дії на шкоду інформаційній безпеці людини і громадянина, суспільству та держави, та довів свій злочин до кінця.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у поширенні матеріалів, у яких міститься глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році, виправдовування збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, з використанням засобів масової інформації, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 436-2 КК України.

Крім того, 01.08.2024 року, точний час досудовим розслідуванням не встановлений, на публічній інтернет-сторінці, яка перебувала в його управлінні, під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2» у соціальній мережі «Вконтакте» за посиланням «ІНФОРМАЦІЯ_3» ОСОБА_6 у невстановлений досудовим розслідуванням місці розміщена публікація за посиланням «ІНФОРМАЦІЯ_5»: «МЫ ВЕРИЛИ В РОССИЮ ОСОБА_11 Мы верили в Россию, И в русскую весну. Мы призывали к миру, Чтоб прекратить войну. В сердцах у нас - отвага. И преданность в крови. Россия - наша Мама, Одессу забери! Стучит набатом верным, И бьётся в жилах кровь. Прижми скорее к сердцу Одесскую любовь! Бесстрашные, морские И в чувствах не скупы. Одесса ждёт Россию, Как солнце моряки. В душе у нас тревога - Над нами чернота. И стала так жестока Потухшая страна. Обычные селяне Вдруг стали как цари. На клятом, на Майдане, Колени преклони! Мы верили в Россию, И в русскую весну. Убитые в могилах, Теперь мы все в Раю. Забитые цепями, Сожжённые в огне. Поплачь, Россия-Мама, Немного обо мне... Но верим мы, что счастье Одесса обретёт. Забудутся ненастья. И сгинет чёртов сброд. Вставай, Россия-Мама! Одесса для тебя - Жемчужина родная. Российская звезда! Горит, пылает дышит Одесская земля. Никто её не слышит. Лишь стуки топора. Бандеровская свора Проклятых палачей Одесские знамёна Сожгли как и людей. И в Доме Профсоюзов Загробная печаль... И страшная обуза - Бандеровская шваль Она плюет и топчет, Испепеляет всё. И овладеть всем хочет Отребье и гнильё. Россия - наша мама. Одесская земля С тобой всегда упрямо! Жемчужина твоя! © Copyright: ОСОБА_11, 2024 ІНФОРМАЦІЯ_6», у тексті якої міститься висловлювання, виражене у формі публічного заклику, в основі об`єктивного змісту якого йдеться про зміну меж території і державного кордону України, а саме: заклик до влади і народу Росії захопити українське місто Одесу, яке належить Росії історично, та заклик до широкої аудиторії підтримати інформацію про те, що Одеса територіально має належати Росії.

При цьому досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , переслідуючи явно злочинний намір, здійснив вказане протиправні діяння в контексті триваючої збройної агресії Російської Федерації проти України, яка розгорнута на всій її території, отже, вчинив усі залежні від нього дії на шкоду інформаційній безпеці людини і громадянина, суспільству та держави, та довів свій злочин до кінця.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у поширенні матеріалів, що містять заклики до зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 110 КК України.

14 лютого 2025 року між прокурором Київської обласної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_6 , за участю захисника - адвоката ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості, за якою ОСОБА_6 беззастережно визнав себе винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 110, ч. 3 ст. 436-2 КК України за обставин, вказаних в обвинувальному акті.

Сторони, враховуючи, що ОСОБА_6 щиро розкаявся у вчиненому, засудження свого вчинку, критичне оцінювання своєї протиправної поведінки, бажання залагодити провину, погодили, що ОСОБА_6 слід призначити покарання за ч. 1 ст. 110 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки без конфіскації майна, за ч. 3 ст. 436-2 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації майна. На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації майна. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням,з покладенням обов`язків,передбачених ч. 1ст. 76 КК України.

В угоді про визнання винуватості оговорені наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, а також наслідки невиконання угоди, визначені ст. 476 КПК України.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 110, ч. 3 ст. 436-2 КК України визнав повністю, підтвердив обставини вчинення кримінальних правопорушень, викладені у обвинувальному акті, надавши показання, що до події, час і спосіб вчинення ним кримінальних правопорушень. Щиро розкаюється у вчиненому, прохає суд затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 14 лютого 2025 року між ним та прокурором за участю захисника.

Обвинувачений ОСОБА_6 пояснив, що розуміє права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, яке буде призначене йому судом у разі затвердження угоди про визнання винуватості, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, які у судовому засіданні йому були додатково роз`яснені.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 також просив суд затвердити угоду про визнання винуватості, зазначив, що угода про визнання винуватості, укладена 14 лютого 2025 року між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_6 у його присутності, після роз`яснення ним ОСОБА_6 наслідків укладення вказаної угоди та затвердження її судом, без застосування до ОСОБА_6 будь-якого тиску, тобто вказана угоди укладена з дотриманням вимог КПК України.

Прокурор вважає, що зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам діючого законодавства України та угода підлягає затвердженню судом.

Суд, вислухавши думку учасників підготовчого судового засідання, дослідивши надані докази, приходить висновку, що зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України, вказана угода укладена з додержанням порядку укладення угод про визнання винуватості, добровільно, без будь-якого примусу, про що свідчать надані обвинуваченим ОСОБА_6 у підготовчому судовому засіданні показання.

Згідно ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

Пунктом 1 ч. 4 ст. 469 КПК України передбачено, що угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та тяжких злочинів.

У підготовчому судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.110, а саме у поширенні матеріалів, що містять заклики до зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України та ч.3 ст. 436-2 КК України, а саме у поширенні матеріалів, у яких міститься глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році, виправдовування збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, з використанням засобів масової інформації.

Як орієнтує Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 12 постанови «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» від 11 грудня 2015 року № 13, сторони угоди (незалежно від її виду) мають узгоджувати покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України).

Суд враховує характер і ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відноситься до категорії нетяжких злочинів, особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який щиро розкаявся у вчиненому, засудження ним свого вчинку, критичне оцінювання своєї протиправної поведінки, бажання залагодити провину, обставини, які б обтяжували покарання ОСОБА_6 відсутні, а тому приходить висновку, що ОСОБА_6 можливо призначити покарання, яке було узгоджено сторонами угоди про визнання винуватості, призначивши ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 110 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки без конфіскації майна, за ч. 3 ст. 436-2 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації майна. На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації майна. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням з покладенням обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної 14.02.2025 між прокурором Київської обласної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 , з однієї сторони, та обвинуваченим ОСОБА_6 , з іншої сторони, за участі захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 .

Цивільний позов у кримінальному провадженні заявлений не був.

Процесуальні витрати по справі суд стягує з обвинуваченого ОСОБА_6 на підставі ст.124 КПК України.

Питання про речові докази по справі вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 100, 124, 174, 314, 368, 371, 373-376, 469, 472, 475 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Угоду про визнання винуватості, укладену 14 лютого 2025 року між прокурором Київської обласної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 з однієї сторони, та обвинуваченим ОСОБА_6 , з іншої сторони, за участі захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 - затвердити.

ОСОБА_6 , визнати винним у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 110, ч. 3 ст. 436-2 КК України і призначити покарання:

- за ч. 1 ст. 110 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки без конфіскації майна.

- за ч. 3 ст. 436-2 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації майна.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування, призначивши іспитовий строк 3 роки.

Запобіжний захід, обраний відносно ОСОБА_6 , у вигляді домашнього арешту, до набрання вироком суду законної сили - залишити без змін.

Речові докази: ноутбук марки «Acer» та зарядний пристрій - повернути законному володільцю, скасувавши арешт з останніх.

Стягнути ОСОБА_6 9 087 (дев`ять тисяч вісімдесят сім) гривень 36 копійок документально підтверджених витрат на залучення експертів.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Солом`янський районний суд м. Києва протягом 30 днів з моменту його проголошення:

- обвинуваченим виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Суддя ОСОБА_1