ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/1228/24 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/2533/24 Суддя доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Комінтернівського районного суду міста Харкова від 03 грудня 2024 року про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 , -

УСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою суд продовжив обвинуваченому ОСОБА_7 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 31 січня 2024 року.

В обґрунтування прийнятого рішення судом зазначено, що суд враховує наявність ризиків, передбачених пунктами 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений може незаконно впливати на свідків, у цьому кримінальному провадженні, та існує ризик вчинення ним інших правопорушень. Крім того, суд враховує, що обвинувачений раніше був неодноразово судимий, суспільну небезпечність інкримінованого йому кримінального правопорушення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_7 в разі визнання його винуватим в кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується.

Виходячи з наведеного, суд прийшов до висновку, що на даний час відсутні підстави вважати, що запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, а тому є необхідним продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою.

В апеляційній скарзі захисник просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора відмовити та звільнити обвинуваченого з під варти.

Також просить витребувати з районного суду аудіо та відео фіксацію судового процесу, для дослідження допиту потерпілого 03.12.2024 року.

Вказує, що потерпілий в судовому засіданні заявив, що ОСОБА_7 не винний, зазначив про те, що він сам передав обвинуваченому телефон, без примусу та погроз, при цьому потерпілий сам таємно взяв телефон у брата.

Також судом не враховано, що обвинувачений має на утриманні дитину 2017 року народження, матір похилого віку.

Наголошує на тому, що саме прокурор має довести винуватість ОСОБА_7 , проте докази відсутні.

Обвинувачений ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі просить скасувати оскаржувану ухвалу та змінити запобіжний захід на той, що не пов`язаний з триманням під вартою.

Вказує, що справа була сфабрикована працівниками поліції, до вчинення злочину він не причетний, що підтвердив потерпілий.

Наголошує, що поки знаходився в умовах слідчого ізолятора, помер його батько, мати похилого віку залишилась одна і потребує допомоги.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши доводи апеляційної скарги, вислухавши думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали свої апеляційні скарги, наполягали на їх задоволенні, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Порядок продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачений положеннями ст. 199 КПК України.

Мотиви прийнятого слідчим суддею рішення викладені в ухвалі, яка в цілому відповідає вимогам КПК України.

Як вбачається з оскаржуваного судового рішення, судом було належно досліджено дані про особу ОСОБА_7 .

Також районним судом при розгляді даного клопотання констатовано існування ризиків, передбачених п.п. 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що обвинувачений може незаконно впливати на свідків, у цьому кримінальному провадженні, та існує ризик вчинення ним інших правопорушень

Крім того суд констатував відсутність обставин, які б свідчили про зменшення вказаних ризиків.

Врахував суд і тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 ч.4 ст. 186 КК України, яке відносяться до категорії тяжких злочинів і санкцією передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

Відтак, висновок суду про доведеність існування ризиків, передбачених п.п. 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України є обґрунтованим, а застосування більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою є недоцільним.

Також колегія суддів звертає увагу на наступне.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

У рішенні від 26 січня 1993 року у справі «W. проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що тривале тримання під вартою може виявитись виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

При вирішенні питання про необхідність ув`язнення особи вагомою підставою є ризик переховування цієї особи від правосуддя та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. При цьому переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують.

Тримання під вартою є виправданим якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи (Рішення «Лабіта проти Італії»).

Крім того, колегія суддів враховує ті відомості, на які посилається захисник та обвинувачений у своїх апеляційних скаргах, проте, вказані обставини не спростовують висновку суду про неможливість запобігти встановленим вище ризикам у разі застосування менш суворого запобіжного заходу.

Що стосується доводів захисника та ОСОБА_7 про обставини допиту потерпілого, колегія суддів зазначає наступне.

Предметом апеляційного розгляду у даному провадженні є ухвала районного суду про продовження строку тримання під вартою.

Питання винуватості особи, належності та допустимості зібраних у справі доказів, має вирішуватись судом у нарадчій кімнаті під час прийняття рішення у справі, а тому доводи сторони захисту щодо непричетності обвинуваченого до вчинення інкримінованого злочину, не приймаються колегією суддів.

Більш того, колегія суддів позбавлена процесуальної можливості досліджувати, аналізувати та надавати оцінку доказам, які досліджуються судом першої інстанції безпосередньо під час судового розгляду по суті, зокрема і показанням потерпілого.

За таких обставин, ухвала суду про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, винесена обґрунтовано, належним чином мотивована, відповідає вимогам КПК України, а тому підстав для її скасування або зміни з підстав зазначених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 392, 404, 405, 407, 418, 419, 423 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Комінтернівського районного суду міста Харкова від 03 грудня 2024 року про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді