Справа № 346/5536/24
Провадження № 11-кп/4808/546/24
Категорія ст. 74 ч. 2 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши в режимі відеоконференції в м. Івано-Франківську матеріали клопотання захисника ОСОБА_9 про звільнення засудженого від відбування покарання за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 22.10.2024 року про відмову у звільненні від подальшого відбування покарання засудженого ОСОБА_7 , -

в с т а н о в и в :

Захисник ОСОБА_9 звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про звільнення від покарання ОСОБА_7 , якого було засуджено вироком Івано-Франківського міського суду від 27.09.2023 року за ч.4 ст.185 КК України до покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання визначене у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Клопотання мотивоване тим, що Законом України № 3886-ІХ від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», який набрав законної сили 09.08.2024 року, усунена караність діяння вчиненого засудженим.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 22.10.2024 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 про звільнення від подальшого відбування покарання засудженого ОСОБА_7 .

Суд першої інстанції своє рішення мотивував тим, діючим законодавством не передбачено можливості приведення вироку суду у відповідність до нового Закону, оскільки таке приведення фактично є скасуванням або зміною вироку, що виходить за межі повноважень суду.

Разом з тим, з урахуванням невідбутої частини покарання за вироком Івано-Франківського міського суду від 10.07.2023 року, а також те, що декриміналізація окремого епізоду не може вплинути на кваліфікацію дій засудженого за ч.4 ст.185 КК України та міру призначеного йому покарання, виключає можливість вирішення судом питання про звільнення засудженого від призначеного покарання на підставі ч.2 ст.74 КК України. Також суд вважав, що засуджену особу можна звільнити від покарання за конкретною частиною та статтею КК України, а не за окремим епізодом, який входить до складу кримінального правопорушення. А всі діяння, у вчиненні яких ОСОБА_7 визнаний винним за вироком Івано-Франківського міського суду від 10.07.2023 року, вчинені ним з єдиним умислом, шляхом аналогічних діянь впродовж певного періоду часу та відносно одного і того ж потерпілого.

Не погодившись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що діяння вчинені його підзахисним декриміналізовані через невеликі суми крадіжок. Вказує, що згідно вироку Івано-Франківського міського суду від 10.07.2023 року вартість викраденого майна складає: за епізодами від 12.01.2023 року в сумі 341,61 грн., 14.01.2023 року 355,32 грн., 15.01.2023 року 443,88 грн., 21.01.2023 року 338,46 грн., 22.01.2023 року 682,52 грн., 23.01.2023 року 481,62 грн., 24.01.2023 року 643,48 грн.

За останнім вироком вартість викраденого майна складає: за епізодами 08.05.2023 року в сумі 284 грн., 14.05.2023 року 291,90 грн., 24.05.2023 року 818,17 грн.).

Апелянт зазначає, що кожна з вчинених крадіжок була окремим вчинком без єдиної мети.

Суми викраденого майна за кожним епізодом не перевищують 50% від прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2023 року. При цьому, апелянт підкреслює, що станом на 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2684 грн, а 50% від його розміру становили 1342 грн.

Проте суд першої інстанції цього не врахував та безпідставно вважав, що крадіжка вчинена на суму всіх епізодів.

За таких обставин, вважає рішення суду першої інстанції незаконним.

Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою звільнити ОСОБА_7 від подальшого відбування покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін кримінального провадження, обговоривши доводи і мотиви апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Суд першої інстанції наведених вимог діючого законодавства дотримався та ухвалив судове рішення, яке відповідає діючому законодавству.

09.08.2024 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів", яким ст. 51 КУпАП викладено в новій редакції, відповідно до якої дрібним вважається викрадення чужого майна, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

В силу ст.5 ч.1 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотню дію у часі, тобто поширюється на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Станом на 01 січня 2023 року сума з якої починається кримінальна відповідальність за крадіжку дорівнює 2684 грн, тобто 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно вироків Івано-Франківського міського суду від 10.07.2023 року та від 27.09.2023 року, суми кожного епізоду крадіжок є меншими, а тому дії ОСОБА_7 не є кримінально караними.

При цьому, зі змісту встановлених судами фактичних обставин вбачається, що кожна з крадіжок вчинених ОСОБА_7 була окремим закінченим епізодом з розривом у часі. Той факт, що всі ці діяння не мали єдиного умислу, підтвердив і сам засуджений в судовому засіданні.

Ураховуючи те, що вартість викраденого чужого майна обвинуваченим ОСОБА_7 за кожним епізодом крадіжки була меншою за розмір, з якого відповідно до Закону № 3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність його звільнити від призначеного покарання з підстав передбачених ч.2 ст.74 КК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 537, 539 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 22.10.2024 року скасувати та постановити нову.

Клопотання захисника ОСОБА_9 про звільнення від покарання відносно ОСОБА_7 задовольнити.

Звільнити ОСОБА_7 від покарання, призначеного за вироком Івано-Франківського міського суду від 27.09.2023 року за ч.4 ст.185 КК України у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Ухвала оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4