Справа № 450/3395/14-к Провадження № 1-в/450/14/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2025 року Пустомитівський районний суд Львівської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити заяву представника заявника ОСОБА_4 ОСОБА_5 про скасування арешту з квартири, -

в с т а н о в и в :

представник заявника ОСОБА_4 ОСОБА_5 звернулася до суду з заявою, в якій просить скасувати арешт на нерухоме майно ОСОБА_4 , а саме на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . У її обґрунтування покликається на те, що вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 25.12.2015 року у справі № 450/3395/14-к (кримінальне провадження 0000687 від 29.05.2014 року) ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України. Вироком Апеляційного суду Львівської області від 09.03.2016 року змінено вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 26.08.2014 року у справі № 461/10283/14-к задоволено клопотання слідчого СУ ГУМВСУ у Львівської області та накладено арешт на майно підозрюваного ОСОБА_4 (код ДРФО НОМЕР_1 ) нерухоме майно, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Ні судом першої інстанції, ні судом апеляційної інстанції у кримінальному провадженні питання про скасування арешту майна засудженого не вирішувалось.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 785-7 від 31.01.2025 року вбачається, що на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано обтяження арешт нерухомого майна. Обтяжувачем зазначено Головне управління Міністерства внутрішніх справ у Львівській області Слідче управління (). Підстава виникнення обтяження: «ухвала суду, серія та номер: Справа №461/10283/14-к, виданий 26.08.2014, видавник: Галицький районний суд м. Львова». Згідно з ч.4 ст.174 КПК України питання скасування арешту вирішується судом одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд. З урахуванням наведеного просить заяву задоволити.

Під час розгляду відповідної заяви судом представник заявника ОСОБА_4 ОСОБА_5 на її розгляд не з`явилася, подала заяву про розгляд клопотання без її участі, клопотання підтримує, просить суд задоволити.

Прокурор стосовно клопотання заперечив щодо задоволення такої оскільки клопотання представника заявника ОСОБА_4 ОСОБА_5 про скасування арешту з квартири по суті не є клопотанням щодо вирішення питань які виникають при виконанні вироку суду. В клопотанні про скасування арешту, яким чином має стосунок подане порушення питання до виконання вироку, чи він виконаний чи ні, представником заявника не обгрунтовано. З урахуванням невідшкодування засудженим ОСОБА_4 заподіяної шкоди, присудженої вироком суду за наслідками розгляду і задоволення цивільного позову та перебуванням виконавчого листа на виконанні.

Заслухавши думку прокурора, оглянувши заяву та додатки до поданої заяви та матеріали кримінального провадження № 450/3395/14-к, суд дійшов наступного висновку.

Так під час досудового розслідування кримінального провадження № 461/10283/14-к ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 26.08.2014 року клопотання слідчого СУ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_6 про арешт майна задоволено, накладено арешт на майно підозрюваного ОСОБА_4 (код ДРФО НОМЕР_1 ), а саме на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

25 грудня 2015 року Пустомитівським районним судом Львівської області було постановлено вирок, згідно з яким ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 5 /п`ять/ років з позбавленням права займати посади, пов`язані із здійсненням організаційно-розпорядчих і адміністративно-господарських функцій на підприємствах, установах, організаціях всіх форм власності строком 3 /три/ роки. ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком 1 /один/ рік. Згідно ч. 1 ст. 70 КК України шляхом повного поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням остаточне покарання призначити ОСОБА_4 у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права займати посади, пов`язані із здійсненням організаційно-розпорядчих і адміністративно-господарських функцій на підприємствах, установах, організаціях всіх форм власності строком 3 /три/ роки. Згідно ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного йому за цим вироком основного покарання у виді п`яти років позбавлення волі, якщо він протягом трьох років не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки. Згідно ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання. Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , прож. АДРЕСА_3 ) в дохід держави 3 342,56 грн. /три тисячі триста сорок два грн. 56 коп./ судових витрат. Цивільний позов,- задоволити частково. Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , прож. АДРЕСА_3 ) на користь Дочірнього підприємства «Львівський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (, вул. Володимира Великого, 54, м. Львів) 335 575,82 грн /триста тридцять п`ять тисяч п`ятсот сімдесят п`ять грн. 82 коп./ шкоди завданої кримінальним правопорушенням.

09 березня 2016 року Апеляційним судом Львівської області Апеляційну за наслідками розгляду скарги державного обвинувача прокурора прокуратури Львівської області постановлено вирок, яким апеляційну скаргу із змінами від 01.03.2016 року прокурора прокуратури Львівської області ОСОБА_3 задоволено. Вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 25.12.2015 року в частині призначення покарання ОСОБА_4 скасувати. ОСОБА_4 визнати винним та призначити покарання за ч. 4 ст. 191 КК України 5 /п`ять/ років позбавлення волі з позбавленням права займати посади, пов`язані із здійсненням організаційно-розпорядчих і адміністративно-господарських функцій на підприємствах, установах, організаціях всіх форм власності строком на 3 /три/ роки, за ч. 1 ст. 366 КК України 1 /один/ рік обмеження волі з позбавленням права займати посади, пов`язані із здійсненням організаційно-розпорядчих і адміністративно-господарських функцій на підприємствах, установах, організаціях всіх форм власності строком на 2 /два/ роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом повного поглинення менш суворого більш суворим покаранням призначити остаточне покарання ОСОБА_4 5 /п`ять/ років позбавлення волі з позбавленням права займати посади, пов`язані із здійсненням організаційно-розпорядчих і адміністративно-господарських функцій на підприємствах, установах, організаціях всіх форм власності строком на 3 /три/ роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного йому за цим вироком основного покарання у виді п`яти років позбавлення волі, якщо він протягом трьох років не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки. На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання. В решті вирок залишити без зміни.

Відтак вирок Апеляційного суду Львівської області від 09.03.2016 р. набрав законної сили 09.03.2016 р.

Згідно зі ст.170 КПК України завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Зі змісту ч. 4 ст.174 КПК України вбачається, що суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові. Цією ж статтею власнику або іншому володільцю майна, які не були присутні при розгляді питання про його арешт, гарантовано право ініціювати скасування відповідного заходу перед слідчим суддею або судом (у разі здійснення судового розгляду справи по суті), якщо в подальшому у застосуванні арешту відпала потреба або його було накладено необґрунтовано. Обмежень щодо стадії процесу, на якій може бути заявлено відповідне клопотання, норми кримінального процесуального закону не містять. Способів захисту права власника або іншого володільця, порушеного внаслідок неприйняття обов`язкового процесуального рішення про скасування арешту майна одночасно з ухваленням вироку, винесеного за нормами КПК України, прямо не передбачено. Водночас, у разі коли будь-які законні підстави для арешту майна відпали, продовження дії цього заходу з причин не вирішення судом питання про його скасування є свавільним втручанням у право власності особи, яке є об`єктом охорони за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. В означеній ситуації в силу положень статті 13 Конвенції держава зобов`язана забезпечити особі можливість ефективного юридичного захисту порушеного права. Оскільки арешт майна було накладено у межах кримінальної справи за процедурою, визначеною кримінальним процесуальним законом, спір про право власності на майно між суб`єктами цивільних правовідносин відсутній, питання про скасування арешту підлягає вирішенню в порядку кримінального судочинства.

Відповідно до п.14 ч.1ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконання вироку.

Згідно з ч.1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів, у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 539 ч. 2 п. 4 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до суду, який ухвалив вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктом 14 частини 1 статті 537 КПК України.

Вимоги ст. 537 КПК України передбачають вирішення питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі скасування арешту на майно після ухвалення вироку, які відноситься до категорії, вказаної у пункті 14 - інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, які вирішуються на стадії виконання вироку.

Суд зазначає, що клопотання представника заявника ОСОБА_4 ОСОБА_5 про скасування арешту з квартири по суті не є клопотанням щодо вирішення питань які виникають при виконанні вироку суду.

В клопотанні про скасування арешту, яким чином має стосунок подане порушення питання до виконання вироку, чи він виконаний чи ні, представником заявника не обгрунтовано.

Питання, які виникають під час та після виконання вироку, вирішуються судом за правилами розділу VIII КПК «Виконання судових рішень» і порядок їх вирішення врегульовано в статті 539, згідно з якою, за наслідками розгляду відповідного клопотання (подання) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом, суд постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в апеляційному порядку. В судових засіданнях з вирішення питань виконання вироку не з`ясовуються питання щодо факту вчинення злочину, наявності достатньої сукупності доказів, кримінально-правової кваліфікації дій засудженого тощо - вони вже з`ясовані на попередніх стадіях кримінального провадження, а тому рішення суду, ухвалені на стадії виконання вироку, не можуть перешкоджати.

Так, мотивами і правовою підставою відповідно до ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова ухвали від 26.08.2014 р. про накладення арешту на майно ОСОБА_4 стало забезпечення виконання останнім заявленого цивільного позову.

Дійсно, під час постановлення вироків Пустомитівським районним судом Львівської області та Апеляційним судом Львівської області не вирішувалось питання скасування заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема арештів на майно засудженого, що було пов`язане із задоволенням цивільного позову.

На день розгляду поданої заяви ОСОБА_4 не доведено з урахуванням позиції прокурора та потерпілих/їх представників з наданням доказів перебування виконавчого листа на виконанні у відповідних Державних виконавчих службах щодо стягнення присуджених з ОСОБА_4 на їх користь коштів, загальна сума яких становить 335 575,82 гривень у відшкодування заподіяної злочином матеріальної шкоди, а відтак свідчить про невідшкодування такої останнім потерпілому у присудженому відповідно розмірі, - відсутності потреби у подальшому застосуванні цього заходу або необґрунтованості накладеного арешту.

Враховуючи викладені обставини, а також той факт, що шкода, заподіяна злочином засудженим не відшкодована потерпілому і доказів у її відшкодування останнім суду не надано, суд вважає, що є всі підстави для відмови в задоволенні заяви представника заявника ОСОБА_4 ОСОБА_5 про скасування арешту майна.

Одночасно суд роз`яснює представнику заявника ОСОБА_4 ОСОБА_5 , що відмова в задоволенні заяви про скасування арешту майна при умові усуненні вказаних підстав не позбавляє його права повторного звернення до суду в порядку, передбаченому КПК.

Керуючись ст.ст.369-372 , 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

відмовити у задоволенні заяви представника заявника ОСОБА_4 ОСОБА_5 про скасування арешту з квартири.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

СуддяОСОБА_1