ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/701/25 Справа № 207/1786/23 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з секретарем ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі, за режимом відеоконференції, матеріали кримінального провадження №0000146 щодо ОСОБА_7 , за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , поданої у інтересах ОСОБА_7 на вирок Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 березня 2024 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився у м.Дніпродзержинську Дніпропетровської області, має громадянство України, раніше не був засуджений, мешкає у АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, із призначенням покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років, із звільненням, у порядку ст.75 КК України, від відбування покарання із випробуванням, встановленням іспитового строку терміном на 2 роки та покладенням передбачених пп.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України обов`язків.

Вироком суду встановлено, що на початку грудня 2022 року потерпілий ОСОБА_9 залишив, зі згоди ОСОБА_7 , на зберіганні у гаражі № НОМЕР_1 гаражного блоку №27а по вул.С.Нігояна м.Кам`янського, яким користувався і ОСОБА_7 , належний потерпілому інструмент перфоратор «Compass Z1C-40К» серійний номер 1 жовтого кольору і ручний плиткоріз «Сталь ТС-06 600 мм».

15 січня 2023 року, приблизно о 12 годині, ОСОБА_7 , реалізуючи злочинний умисел та користуючись корисливим мотивом та метою, діючи умисно,

таємно, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи при цьому протиправність своїх дій і передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, прийшов до гаражу, відчинив двері наявним у нього ключем та звідки викрав належний потерпілому ОСОБА_9 перфоратор«Compass Z1C-40К» серійний номер 1 жовтого кольору вартістю 1299,5 грн, після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому майнову шкоду на зазначену суму.

01 лютого 2023 року, приблизно о 12 годині 30 хвилин, ОСОБА_7 , реалізуючи злочинний умисел та користуючись корисливим мотивом та метою, діючи умисно, таємно, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи при цьому протиправність своїх дій і передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, прийшов до гаражу, відчинив двері наявним у нього ключем та звідки викрав належний потерпілому ручний плиткоріз «Сталь ТС-06 600 мм» вартістю 1158,55 грн.

Правова кваліфікація дій ОСОБА_7 надана судом за ч.4 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно в умовах воєнного стану.

У поданій апеляційній скарзі захисниця ОСОБА_6 просить про скасування вироку суду та закриття кримінального провадження на підставі відсутності в діях ОСОБА_7 складу інкримінованих йому злочинів п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

В обґрунтування своїх доводів захисниця посилається на невідповідність висновків суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 фактичним обставинам провадження та ухвалення обвинувального вироку на підставі низки неналежних та недопустимих доказів.

Зокрема, апелянтка посилається на невірну оцінку пояснень обвинуваченого, який той надав у судовому засіданні і зміст яких свідчить про відсутність у діях ОСОБА_7 складу крадіжки чужого майна, оскільки той забрав інструмент потерпілого ОСОБА_9 із згоди останнього, у рахунок заборгованості потерпілого перед Складаним та іншими працівниками та виконану роботу по ремонту. Такі обставини пояснили суду і свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 і дружина обвинуваченого ОСОБА_12 ). Крім того, плиткоріз і перфоратор були несправні, що значно знизило їх вартість (усупереч висновкам товарознавчої експертизи, яку захисниця вважає неналежним доказом) і обвинувачений вимушений був полагодити інструменти самостійно. Доказів документально підтвердженої належності ОСОБА_9 цих речей також по справі не встановлено.

Захисниця також вказує, що органом досудового розслідування беззаперечно не доведена наявність обов`язкової складової передбаченого ч.4 ст.185 КК України злочину як корисливий мотив, враховуючи зазначену вище спрямованість дій ОСОБА_13 по вилученню інструментів саме як спосіб відшкодування заборгованості за виконану роботу, яка виникла внаслідок небажання ОСОБА_14 сплатити її самостійно.

Серед допущених судом істотних порушень вимог діючого КПК України захисниця зазначає про:

- безпідставну відмову суду у перехресному допиті потерпілого та обвинуваченого і повторному виклику ОСОБА_14 для цього до суду;

- покладення в основу вироку недопустимого доказу протоколу слідчого експерименту від 13 березня 2023 року, під час якого ОСОБА_13 , відтворюючи події, визнав свою провину у вчиненні епізодів крадіжок майна, що порушило передбачену законом заборону самовикриття;

-покладення в основу вироку недопустимого доказу протоколів упізнання ОСОБА_7 ( який не мав на той момент процесуального статусу) потерпілим;

-залишення поза увагою суду допущеного під час досудового розслідування порушення права на захист ОСОБА_7 , яке полягало у примусовому, поза волею ОСОБА_7 , призначення йому захисника ОСОБА_15 .

Під час апеляційного перегляду:

- захисниця ОСОБА_6 підтримала первісно подану нею апеляційну скаргу від 04.04.2024 року про скасування вироку суду першої інстанції на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України та відмовилась від підтримання поданої нею заяви із доповненнями від 12.08.2024 та від 26.08.24 року про скасування вироку суду і закриття провадження на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із набранням чинності закону, який скасовує кримінальну відповідальність за вчинене особою діяння;

- обвинувачений ОСОБА_7 підтримав захисника: після роз`яснення йому положень п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України останній відмовився від закриття кримінального провадження за зазначеним підставами, наполягав на задоволенні поданої захисником апеляційної скарги про скасування вироку суду на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України і вважав відсутнім у його діях складу злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України;

-прокурор відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення апеляційних вимог захисниці ОСОБА_6 , вважала доведеним належними та допустимими доказами складу крадіжок чужого майна обвинуваченим ОСОБА_7 , правильною наданою правовою кваліфікацією його дій за ч.4 ст.185 КК України, та просила (враховуючи позицію обвинуваченого) про скасування вироку суду першої інстанції і закриття кримінального провадження на підставі п.1-2 ч.2 ст.284 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, проаналізувавши доводи апеляційної скарги представника державного обвинувачення, колегія суддів дійшла таких висновків.

Виходячи із змісту поданої захисницею ОСОБА_6 апеляційної скарги та висловленого прохання про закриття кримінального провадження щодо її підзахисного ОСОБА_7 у зв`язку із відсутністю у його діях складу кримінальних правопорушень, колегія суддів, переглядаючи вирок у зазначених межах, вважає, що висновки місцевого суду про доведеність причетності обвинуваченого ОСОБА_7 до крадіжки речей потерпілого ОСОБА_9 у січні лютому 2022 року при

обставинах, встановлених вироком суду, а також правова кваліфікація його дій за ч.4 ст.185 КК України (станом на момент вчинення крадіжки та на момент ухвалення вироку суду першої інстанції) ґрунтуються на зібраних по справі та перевіреними судом доказах, є обґрунтованими та належним чином умотивованими.

Незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_7 ( після відмови від укладеної ним угоди про визнання винуватості від 31.03.2025 року та поданого з цього

приводу клопотання захисниці ОСОБА_6 22.05.23 року) під час судового розгляду у суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду матеріалів справи не визнав свою провину, його причетність до вчинення крадіжок повністю підтверджуються:

-поясненнями допитаного судом потерпілого ОСОБА_9 , який заперечив згоду на вилучення інструментів у рахунок грошового боргу перед ОСОБА_7 та підтвердив подання заяви до органів поліції про крадіжку цих предметів ( заява від 17.02.23 року на а.п.1 т.1);

- даними оголошеного судом протоколу огляду місця події від 16.02.2023 року, відповідно до якого було оглянуто місце вчинення кримінального правопорушення, а саме: гараж № НОМЕР_1 блоку № 27А по вул. С.Нігояна в м. Кам`янське (т.1 а.п.10-14);

- даними дослідженого судом висновку судово-товарознавчої експертизи № 1037 від 02.03.2023 року, що станом на 15.01.2023 року ринкова вартість, з урахуванням зносу, перфоратора «Compass Z 1C - 40 К» 220V-50Hz, серійний номер в корпусі жовтого кольору становить 1299,50 грн.; станом на 01.02.2023 року плиткорізу ручного марки «Сталь ТС-06 600 мм» в корпусі жовтого кольору, становить 1158,55 грн. (т.1 а.с.23-29);

- протоколів огляду речей від 02.03.2023 року, згідно якого було оглянуто перфоратор та плиткоріз, вилучених з ломбарду (т.1 а.с.36-39);

- протоколом огляду речей від 02.03.2023 року, згідно якого було оглянуто відеофайли з ломбарду (т.1 а.с.40-41);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 02.03.2023 року, де потерпілий ОСОБА_9 впізнав ОСОБА_7 як особу, яка викрала його інструмент (т.1 а.с.60-64);

- протоколом пред`явлення речей для впізнання від 02.03.2023 року, згідно якого потерпілий ОСОБА_9 впізнав вилучений з ломбарду плиткоріз, який у нього було викрадено (т.1 а.с.65-67);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 13.03.2023 року за участю підозрюваного ОСОБА_7 , під час якого він пояснив та показав на місці обставини вчинення ним правопорушення (т.1 а.с.92-95);

- відеодоказами, оглянутими в судовому засіданні, - відеозапису з приміщення ломбарду (т.1 а.с.41).

Належним чином оцінив зібрані у справі докази, суд обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність пред`явленого ОСОБА_13 обвинувачення у вчиненні таємного викрадення належного потерпілому ОСОБА_14 майна (будівельних інструментів), оскільки досліджені вищезазначені докази отримані у передбаченому кримінально-процесуальному порядку, є допустимими, належними та достовірними; вони взаємно узгоджені, мають значення для кримінального провадження та відповідають фактичним обставинам справи.

Їх сукупність свідчить про встановлену «поза розумним сумнівом» хронологію подій , згідно якої ОСОБА_7 , діючи повторно та послідовно, 15 січня 2023 року та 01.02.2023 року, користуючись вільним та спільним із потерпілим ОСОБА_9 доступом до приміщення гаражу № НОМЕР_1 гаражного блоку №27а по вул.С.Нігояна м.Кам`янське, таємно від потерпілого викрав належне останньому майно перфоратор та плиткоріз та здав ці речі до ломбарду, отримавши грошову винагороду.

Судом першої інстанції обґрунтовано надана критична оцінка поясненням допитаних за ініціативою обвинуваченого та його захисника свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та дружини обвинуваченого ОСОБА_18 щодо наявності грошового боргу потерпілого за виконані будівельною бригадою роботи як підстава для правомірних, на їх думку, дій ОСОБА_7 по вилученню майна потерпілого.

Колегія суддів також не знаходить підстав для визнання обґрунтованими викладених у апеляційній скарзі захисниці тверджень щодо допущених істотних порушень КПК України під час досудового розслідування.

Так, 13 березня 2023 року за участю ОСОБА_7 дійсно був проведений слідчий експеримент ( а.п.92-95 т.1). Зазначена процесуальна дія проведена за участю понятих ОСОБА_19 та ОСОБА_20 ; у протоколі зафіксовані зазначені ОСОБА_7 обставини таємного викрадення ним із гаражу (у приміщенні якого і проводився слідчий експеримент) належних потерпілому ОСОБА_9 інструментів та спосіб доступу до приміщення. Протокол підписаний без зауважень як ОСОБА_7 , так і понятими та іншими, присутніми службовими особами, із долученням у якості додатку технічного носія інформації.

Крім того, ОСОБА_7 під час досудового розслідування висловлено бажання укласти угоду про визнання винуватості і, задля забезпечення права на захист, слідча ОСОБА_21 28.03.2023 року постановою залучила захисника із Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Дніпропетровській області ( а.п.97 т.1). Згідно із копією доручення зазначеного Регіонального центру інтереси ОСОБА_7 захищав адвокат ОСОБА_22 ( а.п.98 т.1).

ОСОБА_7 відмовився від зазначеного захисника ( заява від 10.04.23 року на а.п.27 т.2),ухвалою суду першої інстанції така заява була прийнята 12.04.2023 року, з огляду на укладену угоду із захисницею ОСОБА_6 ( а.п.32 т.2).

Таким чином, підстав вважати слушними доводи сторони захисту про допущені істотні порушення вимог діючого КПК під час проведення досудового розслідування у апеляційного суду немає.

Разом з тим, під час апеляційного розгляду матеріалів кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , 09 серпня 2024 року набув чинності Закон України №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким ст.51 КпАП викладено у новій редакції та фактично частково декриміналізовано частину діянь, які раніше підпадали під дію ст.ст.185,190,191 КК України, через збільшення розміру вартості викраденого майна для притягнення осіб до адміністративної відповідальності за вчинення дрібних викрадень.

Положеннями ч.1 ст.51 КпАП України передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення та розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення перевищує 0,5 неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

Ч.2 ст.51 КпАП установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч.1 ст.51 КпАП України настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ч.5 Підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх заастосування використовується сума у розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства у частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні соціальної пільги, встановленої пп.169.1 п.169.1 ст.169 розділу ІV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Таким чином, станом на 1 січня 2023 року ( час вчинення ОСОБА_13 кримінальних правопорушень) прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2684 грн, а 50% його розміру відповідно 1342 грн.

З огляду на зазначені вище положення Податкового кодексу та Закону №3886-ІХ, на момент вчинення ОСОБА_7 правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст.185 КК України, становив 2684 грн (1342х2=2684).

Діями ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_9 заподіяно матеріальну шкоду у розмірі 1158,55 грн.

З урахування приписів ч.1 ст.3, ч.1 ст.5 КК України, ст.58 Конституції України, враховуючи також вартість викраденого ОСОБА_7 майна, колегія суддів вважає, що його дії не можуть бути кваліфіковані за ст.185 КК України, що, у свою чергу, виключає подальше притягнення його до кримінальної відповідальності і є підставою для передбаченого у такому випадку законодавцем закриття провадження на підставі п.41 ч.1 ст.284 КПК України.

Разом з тим, під час апеляційного розгляду справи ОСОБА_7 , будучи обізнаним щодо наслідків закриття провадження у такому випадку з нереабілітуючих підстав , заперечив разом із захисницею про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених п.41 ч.1 ст.284 КПК України.

Як визначено п.1-2 ч.2 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом з підстави, передбаченої п.41 ч.1 ст.284 КПК, якщо підозрюваний, обвинувачений заперечує проти закриття за цією підставою.

Тому, колегія суддів, встановивши обставини вчинення ОСОБА_7 діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, який втратив чинність, вважає за необхідне закрити зазначене кримінальне провадження з підстав, передбачених п.41 ч.1 ст.284 КПК України, у порядку п.1-2 ч.2 ст.284 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.284,404,405, п.5 ч.1 ст.407,418,419 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу захисниці ОСОБА_6 , подану у інтересах ОСОБА_7 , задовольнити частково.

Вирок Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 березня 2024 року щодо ОСОБА_7 за ч.4 ст.185 КК України скасувати, а кримінальне провадження №0000146 щодо ОСОБА_7 закрити на підставі п.41 ч.1 ст.284 КПК, у порядку п.1-2 ч.2 ст.284 КПК України.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною, але, може бути оскаржена учасниками кримінального провадження у касаційному порядку, безпосередньо до Верховного Суду, протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3