ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 526/654/22 Номер провадження 11-кп/814/1101/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурора захисника обвинуваченогоОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава об`єднані кримінальні провадження №0000140 та №0000642 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника ОСОБА_7 та начальника Гадяцького відділу Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 на вирок Зіньківського районного суду Полтавської області від 04 грудня 2024 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Лазірки Оржицького району Полтавської області, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, розлучений, непрацюючий, судимий,

визнаний винуватим та засуджений:

- за ч.4 ст.187 КК України на 8 (вісім) років 6 (шість) місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна;

- за ч.4 ст.185 КК України на 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно засуджений на 8 (вісім) років 6 (шість) місяців позбавлення воліз конфіскацією всього належного йому майна.

Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь держави витрати за проведення судових експертиз в сумі 5491, 84 грн.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що він 26 квітня 2022 року близько 20 год. проник на територію домогосподарства по АДРЕСА_2 , що належить потерпілій ОСОБА_10 , звідки таємно, повторно, в умовах воєнного стану, викрав електродвигуни та інші речі, внаслідок чого заподіяв потерпілій майнову шкоду на загальну суму 14653, 80 грн.

Крім того, 12 грудня 2022 року близько 17 год 30 хв. ОСОБА_8 , будучи особою, яка раніше вчинила розбій, перебуваючи поблизу будинку №12-а по вул. Дружби в м. Гадяч Миргородського району Полтавської області, вчинив розбійний напад на потерпілого ОСОБА_11 .

При цьому обвинувачений спочатку наніс удар кулаком в обличчя потерпілого, від якого той упав на ґрунтове покриття, що межує з тротуаром. Після цього ОСОБА_8 сів на тулуб лежачого ОСОБА_11 , наніс йому ще один удар кулаком по обличчю та притиснув потерпілого вагою свого тіла до землі, чим унеможливив вчинення опору, і викрав з внутрішньої кишені ОСОБА_11 належний останньому гаманець, в якому знаходилися грошові кошти у сумі 3500 гривень.

Внаслідок вказаних дій обвинуваченого потерпілому ОСОБА_11 спричинено легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати вирок місцевого суду та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

При цьому не заперечує свою винуватість у вчиненні крадіжки.

Стверджує, що з його участю не проводився слідчий експеримент за епізодом розбійного нападу та вказує, що свідок ОСОБА_12 надав суду неправдиві свідчення.

Наголошує, що судом проігноровано його клопотання про допит інших свідків, які могли надати показання.

Вказує, що судом не було досліджено речові докази.

В апеляційній скарзі захисник не погоджується з вироком суду в частині засудження ОСОБА_8 за розбій та просить перекваліфікувати його дії в цій частині з ч.4 ст.187 на ч.4 ст.185 КК України та призначити покарання із застосуванням ст.69 та ст.75 КК України, надавши можливість вступити на службу до Збройних Сил України.

При цьому зазначає, що обвинувачений заперечував застосування насильства до потерпілого та наголошував, що гаманцем заволодів таємно.

Вважає, що лише показання потерпілого ОСОБА_11 про нанесення йому обвинуваченим ударів є недостатніми для доведення вини ОСОБА_8 в розбійному нападі.

Водночас зазначає, що потерпілий не сприймав застосоване до нього насильство як небезпечне для життя та здоров`я.

Стверджує, що потерпілий після отримання тілесних ушкоджень самостійно повернувся додому та наступного дня брав участь у проведенні слідчого експерименту, не висловлюючи скарг на стан здоров`я.

Зауважує, що місцевий суд у своєму вироку послався на протокол слідчого експерименту з участю ОСОБА_8 , хоча вказана слідча дія з ним не проводилась.

Вказує, що після затримання ОСОБА_8 у нього були виявлені тілесні ушкодження, що може свідчити про незаконні методи досудового розслідування, у зв`язку з чим до ЄРДР внесено відомості за №0000646 за ч.2 ст.365 КК України та розпочато досудове розслідування.

Вважає, що визнання ОСОБА_8 своєї вини, щире каяття у вчиненні крадіжок, добровільне відшкодування заподіяної потерпілим шкоди, наявність листа командира військової частини про згоду прийняти ОСОБА_8 на службу, позиція потерпілих, які примирилися з обвинуваченим, свідчать про можливість застосування положень ст.69 та ст.75 КК України при призначенні ОСОБА_8 покарання.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду першої інстанції у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок мякості і ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_8 за ч.4 ст.185, ч.4 ст.187, ч.1 ст.70 КК України на 9 років 6 місяців позбавлення волі.

Прокурор відмовився від поданої апеляційної скарги до закінчення апеляційного розгляду, про що надав відповідну заяву.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримання доводів апеляційних скарг, думку прокурора про законність та обґрунтованість судового рішення, перевіривши матеріали провадження, дослідивши докази, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до такого.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні крадіжки майна у потерпілої ОСОБА_10 та кваліфікація таких його дій за ч.4 ст.185 КК України в апеляційних скаргах не оспорюються.

Винуватість ОСОБА_8 у вчиненні розбійного нападу за наведених у вироку обставин підтверджується сукупністю достатніх, допустимих та належних доказів, зібраних у встановленому законом порядку і досліджених судом, яким надана належна оцінка відповідно до ст.94 КПК України.

Факт заволодіння обвинуваченим гаманцем із грошима потерпілого стороною захисту не заперечується.

Доводи апеляційних скарг, що в даному випадку мало місце таємне викрадення майна були належним чином перевірені місцевим судом і не знайшли свого підтвердження.

Так, потерпілий ОСОБА_11 в засіданні суду першої інстанції впевнено вказував, що саме обвинувачений на місці вчинення злочину спочатку наніс кулаком один удар в обличчя, від якого він (потерпілий) упав на землю, після чого ще раз ударив, а потім викрав з внутрішньої кишені гаманець, в якому знаходилися грошові кошти у сумі 3500 гривень.

Всупереч доводам апеляційних скарг, показання потерпілого є стабільними, логічними та послідовними і підтверджуються даними протоколів від 13 грудня 2022 року:

проведення слідчого експерименту, під час якого ОСОБА_11 відтворив обставини злочину;

пред`явлення особи для впізнання, за змістом якого потерпілий впізнав ОСОБА_8 як особу, яка 12 грудня 2022 року заподіяла йому тілесні ушкодження, а потім заволоділа його гаманцем;

а також висновками судово-медичних експертиз №217 та №220, відповідно до яких у потерпілого виявлені легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а показання ОСОБА_11 , дані ним під час проведення слідчого експерименту, відповідають об`єктивним даним судово-медичної експертизи №217.

Вказані висновки судово-медичних експертиз підтвердив і допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_13 та пояснив, саме виявлені у потерпілого гематоми обох повік лівого ока з переходом на надбрівну дугу, поверхню носа , щічну та виличну ділянки, гематоми губи, рана губи утворились не менше ніж дворазової дії тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, якою могли бути пальці рук, стиснуті в кулак, і які в своїй сукупності кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

При цьому експерт виключив можливість утворення комплексу виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень внаслідок одноразового падіння на тверду горизонтальну поверхню зі стоячого на ногах положення як з попередньо наданим прискоренням, так і без такого.

Більше того, з метою перевірки доводів сторони захисту, які ставили під сумнів ступінь тяжкості виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень, на підставі рішення місцевого суду проведено комісійну судово-медичну експертизу №134, яка також встановила, що тілесні ушкодження в ділянці лівого ока та нижньої губи ОСОБА_11 за ступенем тяжкості, як в сумі, так і окремо, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я відповідно до Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 Про розвиток та вдосконалення судово- медичної служби України.

Підстав для критичної оцінки показань потерпілого судом не встановлено, репутація особи не дискредитована, довіра до його показань не підірвана.

Жодних об`єктивних даних щодо можливої нечесності потерпілого чи приводу для обмови обвинуваченого матеріали провадження не містять і в апеляційній скарзі не наведено.

Доводи апеляційних скарг про те, що в даному випадку не було застосоване небезпечне для життя чи здоров`я потерпілого насильство, оскільки він після отримання тілесних ушкоджень самостійно повернувся додому та наступного дня брав участь у проведенні слідчого експерименту, є неприйнятними.

Адже, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.9 постанови №10 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності» небезпечне для життя чи здоров`я насильство (стаття 187 КК України) - це умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення. До них слід відносити, зокрема, і насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, придушення за шию, скидання з висоти, застосування електроструму, зброї, спеціальних знарядь тощо.

Як на один із аргументів істотного порушення норм кримінального процесуального закону обвинувачений вказує, що судом під час розгляду справи не були досліджені речові докази, а саме одяг, в якому він був під час вчинення злочину.

Водночас, у скарзі відсутнє обґрунтування того, як міг вплинути на кінцевий висновок у цій справі факт огляду речового доказу (одягу обвинуваченого) безпосередньо судом.

Ані суд, ані сторона захисту шляхом безпосереднього огляду одягу не в змозі виявити жодних нових обставин, аніж ті, що встановлені наведеними доказами у справі.

Непереконливими є і доводи обвинуваченого про необхідність допиту свідків. Адже ОСОБА_8 не повідомляє про наявність безпосередніх свідків події, а наголошує про допит невизначеного кола осіб, не називаючи ні даних про їх особи, ні обставин, які б могли вплинути на висновки суду.

Всупереч доводам обвинуваченого, показання свідка ОСОБА_12 є логічними, послідовними та узгоджуються з іншими, дослідженими судом доказами.

Що стосується доводів сторони захисту про безпідставне посилання суду як на доказ винуватості ОСОБА_8 на протокол слідчого експерименту, то колегія суддів звертає увагу на таке.

Як видно з матеріалів провадження, дійсно за епізодом розбійного нападу слідчий експеримент з обвинуваченим не проводився.

Разом з тим, суд дослідив та оцінив з точки зору належності, допустимості, достовірності протокол та доданий відеозапис проведеного слідчого експерименту від 13 грудня 2022 року з потерпілим ОСОБА_11 (т.4 а.с.64-66) та обґрунтовано врахував як доказ вини ОСОБА_8 .

Лише у мотивувальній частині вироку суд помилково зазначив, що така слідча дія проведена не з потерпілим, а з обвинуваченим.

Тому колегія суддів вважає за необхідне уточнити цю обставину у мотивувальній частині вироку.

Твердження сторони захисту про незаконні методи досудового розслідування були належним чином перевірені слідчим Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, у кримінальному провадженні №0000646 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України.

Так, постановою слідчого від 10 грудня 2024 року це провадження було закрите на підставі п.1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України.

При цьому колегія суддів ураховує висновки слідчого про те, що ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження внаслідок падіння з висоти 2-го поверху при спробі втечі від працівників поліції, а жодних скарг або заяв щодо неправомірних дій працівників поліції за час досудового розслідування та судового розгляду не висловлював.

Таким чином, місцевий суд належним чином дослідив докази, що мають суттєве значення для з`ясування змісту та спрямованості умислу обвинуваченого ОСОБА_8 за епізодом розбійного нападу, правильно оцінив його дії, кваліфікувавши їх за ч.4 ст.187 КК України.

Твердження сторони захисту про можливість пом`якшення призначеного покарання є непереконливими.

Покарання ОСОБА_8 призначене у відповідності до вимог ст.50, ст.65 та ч.1 ст.70 КК України, відповідає ступеню тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, даним про його особу, враховує відсутність обставин, що обтяжують покарання, відшкодування шкоди та думку потерпілих, які не прохали суворо не карати, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень і є справедливим.

Враховуючи особу обвинуваченого, який маючи непогашені судимості за розбійний напад після звільнення з місць позбавлення волі на шлях виправлення не став, знову вчинив ряд умисних корисливих злочинів проти власності, в тому числі розбій, не працює, що характеризує його особистість наявністю стійкої внутрішньої орієнтації на злочинний спосіб задоволення потреб, колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення призначеного покарання та застосування приписів ст.69 і ст.75 КК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно і всебічно розглянути провадження і ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, колегією суддів не встановлено.

Отже, апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника не підлягають до задоволення.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Вирок Зіньківського районного суду Полтавської області від 04 грудня 2024 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Уточнити в мотивувальній частині вироку, що слідчий експеримент був проведений 13 грудня 2022 року не з обвинуваченим, а з потерпілим ОСОБА_11 .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4