Справа № 509/3519/24
УХВАЛА

08 січня 2025 року смт. Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000128 від 08.02.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 111 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Овідіопольського районного суду Одеської області перебуває зазначене кримінальне провадження на стадії підготовчого провадження.

До обвинуваченого на стадії досудового розслідування застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 26.06.2024 року відносно обвинуваченого ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ "Одеський слідчий ізолятор №21" на строк до 24 серпня 2024 року без визначення розміру застави.

Вказану ухвалу суду скасовано згідно ухвали Одеського апеляційного суду від 07.08.2024 року та постановлено нову, якою обрано ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ "Одеський слідчий ізолятор" без визначення розміру застави терміном на 60 діб до 06.10.2024 року.

Ухвалами суду від 02.10.2024 року та від 21.11.2024 року обвинуваченому ОСОБА_4 продовжувався запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави. Строк запобіжного заходу закінчує свою дію 19.01.2025 року.

Закінчити судовоий розгляд даного кримінального провадження в строк до 19.01.2025 року неможливо.

Згідно з ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

08.01.2025 року прокурор ОСОБА_3 подав до суду клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 строком на 60 днів без визначення розміру застави, посилаючись на обгрунтованість обвинувачення, продовження існування встановлених ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, та відсутністю підстав для зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який.

В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 своє клопотання підтримав повністю з викладених в ньому підстав, в клопотанні захисника про зміну запобіжного заходу просив відмовити.

Під час розгляду клопотання прокурора захисник обвинуваченого ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні заперечувала проти клопотання прокурора та подала письмове клопотання про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого з тримання під вартою на альтернативне забезпечення запобіжного заходу у вигляді можливості внесення застави. Своє клопотання обгрунтовує необгрунтованістю підозри, яка не грунтується на реальних фактах, містить штучно створену фабулу, містить лише припущення, які не підтверджуються належними та допустимими доказами. Доказ, яким обгрунтовується обвинувачення, а саме текстові повідомлення в період з 24.02.2022 року по 25.02.2022 року, на думку захисника, не відповідає критерію допустимості, оскільки такий доказ здобуто з порушенням процесуальних норм, які регулюють правила підслідності, забезпечення права на захист та вимог КПК щодо затримання особи. Також зазначає про безпідставність внесення відомостей до ЄРДР про вчинення ОСОБА_4 злочину, передбаченого ст. 111 КК України, оскільки такі відомості внесені згідно рапорту консультанта-експерта з оперативних питань 1 відділу 1 управління ГУ ВБ СБ України полковника ОСОБА_6 від 27.10.2023 року. Вказаний документ не є процесуальним документом і протирічить вимогам ст. 103 КПК України. Щодо заявлених прокурором ризиків захисник зазначає про їх відсутність та недоведеність. Обвинувачений ОСОБА_4 є батьком двох неповнолітніх дітей, також у нього на утриманні перебувають його батьки, які пенсіонерами, непрацездатними, він має міцні соціальні зв`язки за місцем проживання, за час проходження служби в органах СБУ неоднарозово нагороджувався нагородами, мав заохочення та відзнаки, раніше не судимий.

Обвинувачений ОСОБА_4 надав суду письмове заперечення щодо клопотання прокурора, просив в його задоволенні відмовити, оскільки обвинувачення необгрунтоване, досудове розслідування в даному кримінальному провадженні проведено не об`єктивно та з порушенням правил підслідності, починаючи з моменту внесення відомостей до ЄРДР згідно рапорту ОСОБА_6 від 27.10.2023 року, який подано в порушення ст. 216 КПК України. Досудове розслідування також проведено службовами особами при наявності реального конфлікту інтересів в порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції". Також посилався численну практику ЄСПЛ та рішення Конститційного Суду № 8-р(II)/2024 від 18.07.2024 року, яким ч.6 ст. 615 КПК України визнано такою, що не відповідає Конституції України.

Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши клопотання прокурора та захисника, суд приходить до наступних висновків.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07.08.2024 року скасовано ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 216.06.2024 року про обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та постановлено нову, якою клопотання прокурора задоволено та обрано ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ "Одеський слідчий ізоютор" без визначення розміру застави терміном на 60 діб до 06.10.2024 року.

У вказаній ухвалі апеляційної інстанції встановлено наявність існування в даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які обумовлені наступним:

- відповідно до пред`явленого обвинувачення ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливого тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років позбавленням волі, з конфіскацією майна або без такої, тому, усвідомлюючи можливість призначення покарання, останній може переховуватися від суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Крім того, апеляційним судом було ретельно вивчено особу обвинуваченого, який перебував на посаді старшого оперуповноваженого в особливо вадливих справах 8 відділу головного відділу захисту національної державності УСБУ в Одеській області, тому останній у ході несення служби набув службові та неформальні зв`язки, які може використати для безперешкодно перетину державний кордон України;

- на даний час обвинувачений ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст. 290 КПК України, ознайомлений з усіма матеріалами кримінального провадження, зокрема з протоколами допиту свідків, які ймовірно будуть викликані судом для допиту, тому з урахуванням того, що свої висновки суд обґрунтовує лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отримав у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею, апеляційний суд дійшов висновку про існування достатньої ймовірності ризику впливу підозрюваного на свідків, з метою уникнення від кримінальної відповідальності;

- характер інкримінованого кримінального правопорушення - проти національної безпеки України в умовах воєнного стану, свідчить про існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Ухвалами суду від 02.10.2024 року та від 21.11.2024 року обвинуваченому ОСОБА_4 продовжувався запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Відповідно до ч.1 ст. 182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.

Згідно п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч.2 ст.8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст.9 Конституції України міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність обрання запобіжних заходів є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому, зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватись суворістю можливого покарання, сукупністю даних про матеріальний та соціальний стан особи, її зв`язки з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Згідно з ч.6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті. Рішенням Конститційного Суду № 7-р(II)/2024 від 19.06.2024 року, вказану норму кримінально-процесуального закону визнано такою, що відповідає Конституції України (є конституційною).

Під час розгляду клопотання прокурора судом встановлено, що підстави продовження дії виключного запобіжного заходу обвинуваченому є цілком обґрунтованими, встановлені ризики, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений зможе переховуватися від суду, чинити вплив на свідків в даному кримінальному провадженні, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, а також продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Так, зважаючи на обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_4 особливо тяжкого злочину, пов`язаного із державною зрадою, вчиненого в умовах воєнного стану, його тяжкості та можливої міри покарання, яка може бути йому призначена у разі визнання винуватим (позбавлення волі строком від 12 до 15 років, з конфіскацією майна або без такої), враховуючи характеристику особи обвинуваченого ОСОБА_4 , який, з урахуванням займаної ним посади ст. о/у в ОВС відділу УСБУ в Одеській обл., обізнаний у формах та методах роботи правоохоронних органів, внаслідок чого може використати отримані ним знання задля переховування від суду, а також те, що наразі судовий розгляд зазначеного кримінального провадження не завершений, суд вважає, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик переховування обвинуваченого від суду.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Окрім того, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При цьому, наразі судовий розгляд зазначеного кримінального провадження не завершено, свідки підлягають допиту в судовому засіданні, внаслідок чого продовжує існувати ризик здійснення незаконного впливу обвинуваченим ОСОБА_4 на свідків у провадженні з метою зміни наданих ними показань.

Також, з огляду на характер інкримінованого обвинуваченому злочину проти основ національної безпеки України в умовах воєнного стану, існує ризик продовження вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, у якому він обвинувачується, зокрема, ризик того, що, опинившись на волі, обвинувачений продовжить вчиняти діяння на шкоду суверенітету, територіальній цілісності, недоторканості та обороноздатності України.

Окрім того, відповідно до практики ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

В даному випадку злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , прямо посягає на основи національної безпеки України, при цьому, відповідно до ст. 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Відтак, посягання на суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність, обороноздатність, державну, економічну чи інформаційну безпеку України шляхом допомоги представникам іноземної держави в проведенні підривної діяльності проти України завдає безпрецедентної шкоди державі Україні та її обороноздатності в умовах введення на її території воєнного стану у зв`язку з відкритою повномасштабною збройною агресією російської федерації, підриває авторитет ЗСУ та інших військових формувань, утворених відповідно до закону, сприяє створенню хибного та негативного ставлення суспільства до праці працівників органів державної влади та створює сумніви у патріотичності та служінню народові України.

При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , суд також враховує його особу, який має міцні соціальні зв`язки за місцем проживання, має подяку, заохочення та відзнаку за місцем проходження служби, раніше не судимий, проте зазначені обставини, хоча й характеризують особу обвинуваченого з позитивного боку, проте суттєво не зменшують встановлені судом вище ризики та не можуть бути підставою для застосування стосовно ОСОБА_4 більш м`якого, ніж тримання під вартою, запобіжного заходу, з огляду також на обставини злочину, у вчиненні якого він обвинувачується.

Встановлені ризики на час розгляду клопотання прокурора не зменшились та продовжують існувати.

З огляду на вищевказане, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 60 рішення ЄСПЛ «Боротюк проти України», уд вважає необхідним та виправданим продовження на даній стадії судового розгляду обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання існуючим ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону та правовими позиціями ЄСПЛ.

Крім того, суд користується правом, передбаченим положеннями ч. 4 ст. 183 КК України, та не визначає розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу, у даному кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст. 111 КК України.

Керуючись ст. ст. 177, 183, 193, 194, 331, 376 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 - задовольнити.

В клопотанні захисника про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого з тримання під вартою, застосувавши альтернативне забезпечення запобіжного заходу у вигляді можливості внесення застави - відмовити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 08.03.2025 року включно, в Державній установі «Одеська виправна клонія № 14».

Ухвала суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 10.01.2025 року.

Головуючий: ОСОБА_1