Справа № 309/3552/24
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

20.01.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження № 11-кп/4806/669/24, за апеляційною скаргою, яку подав ОСОБА_7 в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_6 на ухвалу Хустського районного суду від 22 листопада 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 22 листопада 2024 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , і продовжено ОСОБА_7 обвинуваченому за ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 263 та ст. 348 КК України, строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 26 січня 2025 року включно.

В ухвалі суду вказується на те, що у провадженні Хустського районного суду перебуває кримінальне провадження 0000399 від 23.09.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 263, ст. 348 КК України. 19.11.2024 року згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу, судді ОСОБА_8 передано клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні. При досудовому розслідуванні обвинуваченому ОСОБА_7 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. У зв`язку зі спливом 28.11.2024 р. двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд зобов`язаний розглянути питання щодо доцільності продовження тримання його під вартою.

У кримінальному провадженні прокурор подав клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Прокурор просив продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , термін якого закінчується 28.11.2024 року, до 60 днів, вказуючи на наявність існування ризиків, визначених ст.177 КПК України. Звертає увагу на те, що ризики вказані в ухвалі про обрання запобіжного заходу продовжують існувати і можуть призвести до неналежного виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, просить врахувати характеристику обвинуваченого, зокрема попередні судимості його за крадіжки та нанесення тілесних ушкоджень, які закривались за нереабілітуючими обставин.

Ухвалою суду встановлено, що стороною обвинувачення доведено наявність обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 263 та ст. 348 КК України, який відноситься до особливо тяжких злочинів, карається позбавленням волі на строк від дев`яти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, і є наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, на які вказує прокурор, а саме: ОСОБА_7 , після вчинення особливо тяжкого злочину покинув місце свого проживання, переховувався від органів досудового розслідування за межами України, чим і намагався перешкодити кримінальному провадженню. Перебуваючи на свободі, ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення. Застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного та не зможе запобігти вказаним ризикам, а також його спробам переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, ОСОБА_7 в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу. Вказує, що ухвала є необґрунтованою та не відповідає вимогам КПК України, внаслідок чого підлягає скасуванню. Стверджує, що клопотання сторони обвинувачення не відповідає вимогам ч. 1 ст. 184, ч. 3-5 ст. 199 КПК України. Прокурором не доведено обставини, які свідчать про наявність хоча б одного з визначених ст. 177 КПК України ризиків, а також, що заявлені ризики не зменшилися або з?явились нові ризики, які виправдовують чергове продовження тримання обвинуваченого під вартою та неможливість застосування більш м?якого запобіжного заходу, або альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави. Окрім того, зазначаючи в клопотанні про те, що слід звернути увагу на попередні судимості ОСОБА_9 за крадіжки та нанесення тілесних ушкоджень, які закривалися з нереабілітуючих обставин, є неприпустимим. Жодного вироку, щодо ОСОБА_9 не існує, сторона обвинувачення діє упереджено, порушує право обвинуваченого на справедливий суд, оскільки ще до ухвалення вироку налаштовують суд на думку про винуватість Курятника у вчиненні злочинів, що є неприпустимим. Просить скасувати ухвалу та обрати запобіжний захід, що не пов`язаний з позбавленням волі або визначити заставу у розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 302 800 гривень.

Апеляційна скарга розглядається у відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 , з огляду на положення ч. 4 ст. 422-1 КПК України, не перешкоджає її розгляду. З матеріалів контрольного провадження слідує, що обвинувачений належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, заяв про відкладення розгляду апеляційної скарги не подавав. Разом із тим, береться до уваги і те, що сторона захисту не заявляла клопотання про розгляд апеляційної скарги за участі обвинуваченого ОСОБА_7 і апеляційним судом не визнавалась обов`язковість його доставки в судове засідання.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників контрольного провадження адвоката ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задоволити, пояснення прокурора ОСОБА_5 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити ухвалу без змін, перевіривши матеріали контрольного провадження, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Відповідно до ст. 29 Конституції України кожна особа має право на свободу та особисту недоторканість. Ніхто не може бути заарештований, або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставі та в порядку визначеному законом.

Указані гарантії права на свободу та особисту недоторканість, які передбачені ст. 29 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенції ), яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована 17 липня 1997 року законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та Протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції». У п. 1 ст. 1 цього Закону зазначено, що «Україна повністю визнає на своїй території дію ст. 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського Суду з прав людини у всіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції, а статтями 13, 17 закону України «Про виконання рішень та практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права та змінюють практику застосування національного закону відповідно до рішення цього Суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Цією ж нормою на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою/продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, що узгоджується з вимогами ч. 5 ст. 9 КПК.

При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Під час здійснення судового провадження судом присяжних питання, передбачене цією частиною, вирішує головуючий. У разі закінчення строку дії ухвали суду про тримання під вартою та неможливості розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою в умовах воєнного стану продовження строку тримання під вартою здійснюється у порядку, встановленому статтею 615 цього Кодексу. Ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Висновок суду першої інстанції про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів вважає належним чином вмотивованим, викладені в судовому рішенні висновки такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з матеріалами та обставинами кримінального провадження.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги, що прокурор, довів наявність обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 263 та ст. 348 КК України, який відноситься до особливо тяжких злочинів, карається позбавленням волі на строк від дев`яти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, і є наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які вказує прокурор, а саме: ОСОБА_7 , після вчинення особливо тяжкого злочину покинув місце свого проживання, переховувався від органів досудового розслідування за межами України, чим і намагався перешкодити кримінальному провадженню. Перебуваючи на свободі, ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вищенаведене, на думку суду апеляційної інстанції, свідчить про обґрунтованість висновку, що ризики, які слугували підставою для обрання та продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний момент не відпали та не зменшилися, і продовжують існувати, а більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного та не зможе запобігти вказаним ризикам, а також його спробам переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

З матеріалів контрольного провадження також слідує, що сторона захисту під час розгляду клопотання не посилалась на наявність даних, які б підтверджували, що передбачені ст. 177 КПК України ризики, встановлені при обранні та неодноразовому продовженні обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зменшилися або відпали.

Беручи до уваги те, що ОСОБА_7 після вчинення особливо тяжкого злочину покинув місце свого проживання, переховувався від органів досудового розслідування за межами України, чим і намагався перешкодити кримінальному провадженню. У зв`язку з чим, доводи апеляційної скарги про те, що передбачені ст. 177 КПК України ризики, на які посилається у клопотанні прокурор, відсутні, стороною обвинувачення існування таких не підтверджено належними та допустимими доказами, апеляційний суд відхиляє як безпідставні та необґрунтовані.

Тому, колегія суддів вважає, що продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необхідним із метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Стороною захисту не надано апеляційному суду доказів (відомостей) про стан здоров`я обвинуваченого, зокрема висновків лікарів, які б беззаперечно свідчили про те, що ОСОБА_7 не може триматися під вартою.

На інші доводи в обґрунтування незаконності судового рішення в апеляційній скарзі не вказується, і таких даних у ході розгляду апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Строк тримання дії ухвали щодо ОСОБА_7 слідчий суддя встановив відповідно до вимог ч. 1 ст. 197 КПК України.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів також не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги немає, а ухвала слідчого судді, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни.

Керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_7 в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвалу Хустського районного суду від 22 листопада 2024 року, якою задоволено клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , і продовжено ОСОБА_7 обвинуваченому за ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 263 та ст. 348 КК України, строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 26 січня 2025 року включно, - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: