Справа № 242/1543/17
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2024 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої (в режимі відеоконференції) ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі кримінальне провадження №0000500 від 21.03.2017 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Барибінка, Ленінського району, Тульської області, громадянки України, з середньою освітою, не заміжньої, в силу ст.89 КК України раніше не судимої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої: АДРЕСА_2 ,

-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.297 КК України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 , 21.03.2017 року приблизно о 10 годині 30 хвилин, точного часу слідством не встановлено, разом з особами, матеріали кримінального провадження відносно яких закрито на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України, з метою наруги над могилою та викрадення предметів, що знаходяться у місці поховання, маючи при собі возик, прийшли на кладовище «Михайлівське», розташоване за адресою: Донецька область, м. Селидове, вул. Михайлівська. Перебуваючи на території кладовища «Михайлівське», ОСОБА_4 , разом з особами, матеріали кримінального провадження відносно яких закрито на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України, підійшли до місця поховання невстановленої особи, розташованої на другій ділянці між рядами з могилами.

Підійшовши до ділянки, на якій розташована вищевказана могила, ОСОБА_4 разом з особами, матеріали кримінального провадження відносно яких закрито на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України за попередньою змовою, з корисливих мотивів, з метою вилучення металевої огорожі з місця поховання, порушуючи загальноприйняті етичні засади суспільства щодо поваги до померлих і місця їх поховання, переконавшись, що за ними ніхто не спостерігає та їх дії невідомі оточуючим, приблизно о 11 годині 00 хвилин, точного часу слідством не встановлено, стали оскверняти місце поховання невстановленої особи, застосовуючи фізичну силу, витягли металеву огорожу, після чого погрузили огорожу та маючий при собі возик, і з викраденим з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись згодом викраденим на власний розсуд.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнала повністю та суду пояснила, що 21.03.2017 року приблизно разом і своїми знайомими, яких наразі вже не має в живих, з метою викрадення предметів, що знаходяться у місці поховання, взявши з собою возик, прийшли на кладовище «Михайлівське». Перебуваючи на території кладовища вони підійшли до місця поховання невстановленої особи, витягли металеву огорожу, після чого погрузили огорожу на возик та повезли в пункт прийому металобрухту, однак біля магазину АТБ були затримані. В скоєному розкаюється.

Враховуючи те, що обвинувачена ОСОБА_4 у повному обсязі визнала свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті і в матеріалах кримінального провадження, та приймаючи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачена, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вина ОСОБА_4 в скоєні інкримінованого кримінального правопорушення доведена повністю та її дії правильно кваліфіковані за ч.3 ст. 297 КК України, як вчинення наруги над могилою, вчиненої з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , є її щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

При призначенні покарання суд також приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини. В справі «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. Також у справі «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року суд встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи.

Призначаючи покарання, суд виходить з положень ст. 65 КК України, приймає до уваги тяжкість скоєного кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, вищенаведені обставини, а також дані про особу ОСОБА_4 , яка на обліку лікаря нарколога та психіатра не перебуває, в силу ст.89 КК України раніше не судима. Не заміжня, офіційно не працевлаштована.

Суд також враховує, що з моменту вчинення злочину минув значний час за який ОСОБА_4 ніяких правопорушень не допускала. З початку війни евакуювалась з дорослими дітьми до Житомирської області де наразі і мешкає.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що її виправлення можливе без відбування покарання і відповідно до ст. 75 КК України її слід звільнити від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, поклавши на неї обов`язки відповідно до п. п 1,2 ч.1 ст. 76 КК України.

Процесуальні витрати відсутні. Цивільний позов не заявлено.

Запобіжний захід не обирався.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374, 615 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 297 КК України, та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 (три) роки.

Відповідно до п.п. 1,2 ч.1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти вказаний орган про зміну місця проживання та роботи.

Іспитовий строк відраховувати з моменту оголошення вироку.

Речові докази: металеві фрагменти огорожі у кількості 5 шт., які передано на відповідальне зберігання представнику КП «Комунальник» Селидівської міської ради залишити за належністю.

На вирок можуть подані апеляційні скарги до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення, однак відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу 30 днів з дня його проголошення, у разі якщо учасниками судового провадження не буде подано апеляційних скарг. У разі подання апеляційних скарг вирок суду набирає законної сили після ухвалення апеляційним судом рішення.

Копія вироку підлягає негайному врученню обвинуваченій та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку звернувшись до суду із відповідною заявою.

Суддя ОСОБА_1