справа № 624/165/22
провадження № 1-кп/631/22/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2025 року селище Нова Водолага

Колегія суддів Нововодолазького районного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

а також

з боку сторони обвинувачення:

прокурора ОСОБА_5 ,

з боку сторони захисту:

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу судових засідань № 2 Нововодолазького районного суду Харківської області справу за кримінальним провадженням, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 січня 2022 року під № 0000028, за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дегтяново Унечінського району Брянської області, громадянина України (паспорт серії НОМЕР_1 ), реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , має середню освіту, на час затримання офіційно не працевлаштований, не одружений, без утриманців, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

01 лютого 1993 року Кегичівським районним судом Харківської області за частиною 3 статті 117, частиною 2 статті 118, статті 42 Кримінального кодексу України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 6 років;

30 липня 2007 року Вовчанським районним судом Харківської області за частиною 1 статті 309 Кримінального кодексу України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі статті 75 Кримінального кодексу України звільнений від відбування покарання зі встановленням іспитового строку терміном на 2 роки, постановою Вовчанського районного суду Харківської області від 03 червня 2009 року іспитовий строк скасовано, направлений для відбування покарання. Звільнений умовно-достроково 22 листопада 2010 року, невідбутий строк 6 місяців 21 день;

10 квітня 2014 року Вовчанським районним судом Харківської області за частиною 3 статті 15, частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 років. Звільнений 02 лютого 2016 року по відбуттю покарання у зв?язку зі змінами, внесеними в частину 5 статті 72 Кримінального кодексу України Законом України № 838-VІІІ від 26 листопада 2015 року;

16 липня 2020 року Сахновщинським районним судом Харківської області, за частиною 2 статті 121 Кримінального кодексу України до 7 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 13 жовтня 2020 року по відбуттю покарання у зв?язку зі змінами, внесеними в частину 5 статті 72 Кримінального кодексу України Законом України № 838-VІІІ від 26 листопада 2015 року,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 15, пунктом 13 частини 2 статті 115 Кримінального кодексу України

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 , будучи раніше засудженим за вчинення особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, зокрема за замах на умисне вбивство, маючи не зняту та не погашену судимість, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та знову вчинив умисний злочин проти життя та здоров?я особи при наступних обставинах.

06 січня 2022 року, близько 22-ої години, більш точний час як уході досудового розслідування, так і в суді, встановити не виявилось за можливе, перебуваючи у стані алкогольного сп?яніння, реалізуючи свій раптовий злочинний умисел, спрямований на протиправне позбавлення життя ОСОБА_8 , яка під час конфлікту ОСОБА_6 з її матір?ю ОСОБА_9 намагалася захистити останню, погнався за нею з ножем у руках, і поблизу домоволодіння ОСОБА_10 № АДРЕСА_2 , на відстані близько 50 м від житлового будинку АДРЕСА_2 , де почався конфлікт, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи небезпечний наслідок у вигляді смерті потерпілої та бажаючи його настання, з мотивів особистої неприязні до ОСОБА_8 , наніс останній один удар ножем в ліву бокову область, що прийшовся у хребець, чим завдав їй «ножове поранення в лівій боковій області не проникаюче в черевну порожнину», яке згідно з п. п. 2.3.1.а, 2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступнею тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17 січня 1995 № 6 по ступеню тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров?я, тривалістю понад 6-ти днів, але не більше 3-х тижнів (21 дня).

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив всі дії, які вважав необхідними для доведення свого злочинного умислу, спрямованого на позбавлення життя ОСОБА_8 , до кінця, але з незалежних від його волі причин смерть останньої не настала.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 винним себе не визнав, пояснивши, що діяння, яке йому закидають у провину, він не вчиняв, умислу на вбивство не мав.

Підтвердив, що з ОСОБА_9 познайомився у 1998 році, їх стоосунки були близькі. Потерпіла ОСОБА_8 його донька. Починаюючи з 25 грудня 2020 року вони проживали разом у будинку ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 , та за цей час у них була лише одна сварка.

06 січня 2022 року він перебував вдома разом з дружиною та донькою, все було дружньо. Близько 18-30 години вони разом пішли святкувати до ОСОБА_11 . Після цього, разом з ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та її матір`ю ОСОБА_17 , близько 20-00 години, повернулись до себе додому, де вечеряли, вживали спиртне, розмовляли. У ході вечері у нього з ОСОБА_9 почалася сварка з приводу печі для опалення будинку, під час якої вона кричала на нього, вдарила ногою, а він у відповідь ударив її два-три рази долонями в обличчя. Донька почала їх розбороняти і він відштовхнув її, а потім ще раз вдарив дружину. Гості, побачивши сварку, пішли додому, однак сварка з ОСОБА_9 не припинилась, оскільки вони багато випили. Потім, остання вибігла на вулицю, кричала, щоб він збирав свої речі і уходив. Донька пішла до матері на вулицю, а він взяв великий кухонний ніж зі світлою рукояткою, шматок мотузки, більше нічого не брав, бо хотів вчинити суїцид, одягнув шапку та куртку, й вийшов на вулицю. Там побачив ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , сказав їм йти додому, додавши, що заберуть його на цвинтарі, оскільки хотів викликати жалість у дружини. ОСОБА_9 почала його наздоганяти, намагаючись відібрати ніж, який він тримав у правій руці. Лезо ховав, віддавати ніж не хотів, а тому штовхнув її ліктем, від чого вона впала, так як на вулиці було склизько. Незважаючи на низьку температуру, ОСОБА_9 була без верхнього одягу, одягнена лише у кофті й штанях. У цей момент до них підбігла потерпіла та, намагаючись забрати у нього ніж, відштовхнула. У цей час, перечепившись через ОСОБА_9 , він упав, зачепивши ногу останньої ножем, який тримав у руках. ОСОБА_8 плигнула йому на спину, потім схопила його за руку, яку завела за спину, і почала кричати. Потім, донька та дружина встали та побігли до будинку ОСОБА_10 , яку ОСОБА_9 гукала.

У цей момент він зрозумів, що у нього в руках немає ножа, де подівся той ніж не знає. Він пішов додому, випив 100 грам горілки, закурив, зробив петлю на мотузці, на якій вони сушили одяг, зачепив її на віконний гачок (за ручку), та повісився стоячи. Коли прийшов до тями, побачив поліцейських, один з яких сидів на його спині, інший тримав його за мотузку та знімав на телефон. Тілесні ушкодження ОСОБА_9 спричиняти він не хотів, оскільки кохає і її, і доньку.

За яких обставин ОСОБА_8 отримала ножове поранення не пояснював, оскільки про цей факт йому стало відомо зі слів поліціянтів.

Не зважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні (повідомленій підозрі), винуватість обвинуваченого доведена всіма зібраними, наданими суду та дослідженими у судовому засіданні, у повній відповідності до вимог чинного кримінального процесуального кодифікованого закону України, доказами у їх сукупності.

Так допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_8 показала, що у січні 2022 року, точну дату не пам`ятає, ввечері, вона, її мати ОСОБА_9 та батько ОСОБА_6 пішли до ОСОБА_11 повечеряти, де перебували близько години та вживали спиртне.

Потім пішли з гостями до себе додому у будинок по АДРЕСА_2 . Вдома усі разом вечеряли, вживали алкоголь, спілкувалися. У цей час між батьками почалась сварка із-за печі, яка тривала близько години. У ході сварки ОСОБА_6 вдарив матір долонею правої руки у ліву частину обличчя, а саме по щоці, потім узяв ніж і почав колупати піч. Під час сварки вона просила батьків не сваритися та відтягувала обвинуваченого від матері. Гості сварки не бачили, оскільки пішли додому раніше. Коли батько був на кухні біля печі, мати сказала, щоб він віддав ніж, який він тримав у правій руці, та почала своєю лівою рукою відбирати ніж, але ОСОБА_6 його не віддавав, а вдарив цим ножем ОСОБА_9 у коліно. Він цього не хотів. Мати кричала, щоб їй допомогли, бо у неї з коліна йшла кров. Вона дала ОСОБА_9 ганчірку, змочену холодною водою, і матір пішла у її кімнату. Під час сварки на кухні, рятуючи маму від батька, вона почала руками забирати у нього ніж, проте не змогла, і стрибнула йому на спину. Батько її штовхнув, і вона впала на ніж, який вже лежав на підлозі. Потім мати вийшла з будинку та пішла до ОСОБА_10 , щоб викликати швидку допомогу, бо у неї йшла кров зі спини після удару о ніж. Батько побіг за матір`ю, бо злякався. Вона залишилась сама вдома, поки не приїхала швидка. Також, до приїзду швидкої разом прийшли батько та мати, та чекали лікаря. До лікарні поїхали усі разом. Ніж весь час був у неї в спині, доки його не витягли у лікарні. ОСОБА_6 не наносив їй удари, претензій до нього вона не має. У поліції її допитували у присутності адвоката.

В подальшому у судове засідання потерпіла ОСОБА_8 не з`явилась, хоча була повідомлена про час та місце судового засідання відповідно до приписів Кримінального процесуального кодексу України, тому судом було ухвалено рішення закінчити з`ясування обставин та перевірку їх доказами без її участі, про що не заперечували учасники судового провадження.

Допитана у судовому засіданні у якості потерпілої ОСОБА_9 показала, що 6 січня 2022 року ввечері вони разом зі співмешканцем ОСОБА_6 та донькою ОСОБА_8 були вдома за адресою: АДРЕСА_2 та вживали спиртні напої. Між нею та обвинуваченим почалася сварка з приводу печі для опалення будинку. Коли вже на вулиці було темно, вони втрьох пішли до ОСОБА_11 , де перебували близько двох годин. Після цього, разом з ОСОБА_12 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_16 та її матір`ю ОСОБА_17 близько 18-30 години повернулись до себе додому, де вечеряли, вживали спиртне, розмовляли. У ході вечері у неї з ОСОБА_6 почалася сварка, бо обвинувачений приревнував її. Гості, побачивши таке, пішли додому, а обвинувачений, не припиняючи сварку, двічи вдарив долонею правої руки по її обличчю, за що вибачився. Після цього вони з потерпілою вийшли на вулицю подихати повітрям, потім пішли до центру придбати спиртне. Проте, купити його не вдалося і вони повернулися додому, де ОСОБА_6 знов розпочав сварку. Вийшовши з будинку, обвинувачений наздогнав її біля домоволодіння ОСОБА_10 , штовхнув у ліве плече, від чого вона впала на сідниці, та при падінні штрикнув її ножем. Весь цей час вони не припиняли сварки. З будинку вибігла донька і стала кликати їх додому. Потім вона підійшла до них й попрохала припинити сварку. Зауважила, що у цей час вона ножа у руках обвинуваченого не бачила, а побачила тільки у спині ОСОБА_8 з лівого боку, як він там опинився їй не відомо. Після цього кликала про допомогу, на що з будинку вийшла ОСОБА_10 , яка викликала швидку. Разом зі швидкою приїхала поліція. ОСОБА_6 у цей час десь пішов.

Наголосила, що ОСОБА_6 не винен, вона до нього претензій не має. Має намір дочекатися його та зареєструвати з ним шлюб. Пояснила, що у суді каже правду, а на досудовому слідстві давала дещо інші показання, оскільки на неї тиснув слідчий ОСОБА_21 , погрожуючи відібрати неповнолітніх дітей, яких у неї ще троє, щодо яких батьківства її не позбавляли, однак діти проживають в іншій родині.

Натомість, у подальшому під час дослідження письмових доказів у справі зазначила, що насправді саме ОСОБА_6 спричинив удар ножем доньці, а тому він винний.

Оцінюючи показання потерпілої ОСОБА_8 та допитаної у якості потерпілої ОСОБА_9 , разом з показаннями обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів вважає, що у цілому та по суті, вони узгоджуються між собою, окрім факту спричинення ОСОБА_6 тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_8 та механізму його завдання.

На переконання суду такі розбіжності мають на меті безпідставно виправдати обвинуваченого у вчиненому, зменшити ступінь його суспільної небезпеки, та допомогти уникнути йому кримінальної відповідальності за скоєне.

Такий висновок формується виходячи з поведінки обвинуваченого у судових засіданнях, який прямо чи опосередковано здійснював тиск на ОСОБА_8 та ОСОБА_9 під час з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, коли останні висловлювали позицію, яка його не влаштовувала, змінювали її та отримували позитивну реакцію від ОСОБА_6 ; вербальну та невербальну поведінку самих ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , що свідчить про їх перебування під психологічним впливом обвинуваченого.

Посилання ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на відмінність показань наданих ними на стадії досудового розслідування та під час розгляду справи судом не впливає на висновки колегії суддів, щодо достовірності таких показань, з огляду на принцип безпосередньості дослідження показань, речей та документів, викладений у пункті 16 частини 1 статті 7 Кримінального процесуального кодексу України.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_22 показав, що 06 січня 2022 року ввечері вони разом з ОСОБА_12 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , ОСОБА_16 та її матір`ю ОСОБА_17 прийшли у гості до ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , де вечеряли, вживали спиртне, розмовляли. Коли між господарями почалася сварка, причина якої йому не відома, вони одразу пішли додому.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_23 надала аналогічні показання, що і ОСОБА_22 , додавши, що сварка між ОСОБА_9 та обвинуваченим почалася із-за печі. У її присутності ОСОБА_6 погроз не висловлював.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показала, що 06 січня 2022 року близько 22-00 години вона з дітьми була вдома та почула, що на вулиці хтось кричить. Коли вона вибігла з будинку, то побачила, що це кричить ОСОБА_9 , просить про допомогу. Біля ОСОБА_8 знаходився обвинувачений, який побіг до свого будинку, як тільки її побачив. Обличчя у ОСОБА_9 було у крові, вона була у стані сильного алкогольного сп`яніння. ОСОБА_8 , кричала «ніж», та говорила, що ОСОБА_6 встромив їй його в тіло. Вона викликала швидку та поліцію. Наступного дня ОСОБА_9 розповідала їй події, що ОСОБА_6 ганяв їх, бив, спричинив ножові поранення.

Свідок ОСОБА_24 пояснив суду, що працює лікарем-хірургом в Красноградській ЦРЛ, та проводив медичну операцію потерпілій ОСОБА_25 , у якої на момент доставлення до лікарні в лівій боковій поверхні знаходився ніж, а також оглядав ОСОБА_9 , у якої були незначні тілесні ушкодження. При спілкуванні обидві вказували на те, що наявні у них тілесні ушкодження обом спричинені вітчимом ОСОБА_8 . Судячи по розташуванню ножа, він зайшов у тіло 4 поперекового хребця, та свідок як лікар доклав досить серйозні зусилля, щоб витягти його, тому вважає, що ніж ввійшов у кістку ОСОБА_8 з великою енергетикою. Вважає, що це високоенергетична травма, інерція, прискорення, зусилля. За його припущенням, сама людина цього зробити не може, так як глибина проникнення була не мала, поранення могло бути смертельним.

Окрім того, ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області суду від 15 жовтня 2024 року за клопотанням захисника обвинуваченого ОСОБА_6 , ОСОБА_7 здійснено виклик судово-медичного експерта Красноградського відділення Комунального закладу охорони здоров?я Харківського обласного бюро судово-медичних експертиз ОСОБА_26 для допиту у судовому засіданні та надання пояснень стосовно висновків експерта № 12-14/17-KP/22 щодо ОСОБА_8 , та № 12-14/2-KP/22 щодо ОСОБА_9 .

Натомість у зв`язку зі звільненням викликаного експерта у якості спеціаліста було допитано ОСОБА_27 , який займає посаду завідувача Красноградського відділення Комунального закладу охорони здоров?я Харківського обласного бюро судово-медичних експертиз, який суду показав, що ОСОБА_8 не була присутня при проведенні експертного дослідження. З урахуванням того, що «ножове поранення» детально не описано, експерт дійшов висновку, що «ножове поранення» могло утворитися від дії гострого предмету з ріжучими властивостями. Ножове поранення у ОСОБА_8 не було небезпечним для здоров`я чи життя ані у момент спричинення, ані за наслідками.

Таким чином, свідки ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_10 ОСОБА_24 та спеціаліст ОСОБА_27 , безпосередньо допитані у судовому засіданні надали логічні, послідовні та такі, що узгоджуються між собою та ґрунтуються на фактичних обставинах справи й матеріалах кримінального провадження, показання. Доказів їх недостовірності не надано, усі вони отримані із дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства України, а тому суд вважає за можливе покласти їх в основу судового рішення, що ухвалюється.

Також вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочинного діяння доведена наступними письмовими доказами.

Так, за рапортом старшого інспектора СПД № 1 Красноградського РУП ГУНП в Харківській області ОСОБА_28 , складеним 07 січня 2022 року на ім`я начальника СПД № 1 Красноградського РУП ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_29 та зареєстрованим цього ж дня під № 28 в Інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України (Журналі єдиного обліку) СПД № 1 Красноградського РУП ГУНП в Харківській області, 06 січня 2022 року о 22-40 годині до СПД № 1 Красноградського РВП надійшло повідомлення від мешканки с. Андріївка Харківської області ОСОБА_10 , що навпроти її будинку, розташованому по АДРЕСА_2 , лежить місцева мешканка з ножем у спині. На місці події встановлено, що 06 січня 2022 року, за вищевказаною адресою, між місцевими мешканцями ОСОБА_6 , 1969 року народження, з одного боку та його співмешканкою ОСОБА_9 , 1978 року народження, та її дочкою ОСОБА_8 , 1999 року народження, усі мешкають разом, з іншого боку, виникла сварка, в ході якої ОСОБА_6 вдарив ножем в лівий бік ОСОБА_8 ОСОБА_8 бригадою швидкої медичної допомоги доставлена до Красноградської ЦРЛ з діагнозом: проникаюче ножове поранення з лівого боку, гематоми обличчя, стан здоров?я стабільно тяжкий (т. 2 а. с. 158-159).

За протоколом огляду місця події, складеним у період часу з 22-45 години 06 січня 2022 року по 01-00 годину 07 січня 2022 року слідчим відділення № 2 СВ Красноградського РВП ГУНП в Харківській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_21 , у відповідності до вимог статей 104 - 106, 223, 234, 237 Кримінального процесуального кодексу України, у присутності двох понятих, за участю спеціаліста криміналіста ОСОБА_30 , із застосуванням технічних засобів у виді мобільних телефонів «Iphone 12pro мах» та «Sumsung Galaxy M30S», разом з матеріалами роботи спеціаліста-криміналіста з фототаблицею, було оглянуто місце події, а саме, територія домоволодіння, розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Виявлені під час огляду предмети: два фрагменти сірої мотузки, які запаковано до двох пластикових конвертів вилучено (т. 2 а. с. 160-161).

За протоколом огляду місця події, складеним у період часу з 01-40 години по 02-10 годину 07 січня 2022 року слідчим відділення № 2 СВ Красноградського РВП ГУНП в Харківській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_21 , у відповідності до вимог статей 104 - 106, 223, 234, 237 Кримінального процесуального кодексу України, у присутності двох понятих, за участю спеціаліста криміналіста ОСОБА_30 , із застосуванням технічних засобів у виді мобільних телефонів «Iphone 12pro мах» та «Sumsung Galaxy M30S», разом з матеріалами роботи спеціаліста-криміналіста з фототаблицею, було оглянуто місце події, а саме, територія місцевості, розташована за адресою: Харківська область, Красноградський район, с. Андріївка, вул. Шкільна, поблизу електроопори під № 12, де на землі та снігу маються сліди бурої речовини, зовні схожі на кров. У ході даного огляду на фрагмент білого бинта здійснено забір даної речовини бурого кольору зовнішньо схожої на кров та вилучено (т. 2 а. с. 162-180).

За рапортами поліцейського з РПП СПД № 1 Красноградського РУП ГУНП в Харківській області старшого сержанта поліції ОСОБА_31 та інспектора з РПП СПД № 1 Красноградського РУП ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_32 , складеними на ім`я начальника СПД № 1 Красноградського РУП ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_29 , ними у складі СРПП 06 січня 2022 року о 22-40 годині було здійснено виїзд за викликом ОСОБА_10 , яка повідомила, що 06 січня 2022 року у с. Андріївка по вул. Шкільній Кегичівського району, ОСОБА_6 вдарив ножем у лівий бік ОСОБА_8 . По приїзду на місце події ОСОБА_10 повідомила, що ОСОБА_6 побіг до будинку ОСОБА_9 , де і знаходиться. Після чого, згідно з пунктом 2 частини 1 статті 38 Закону України «Про національну поліцію» було прийнято рішення про переслідування осіб, підозрюваних у вчиненні злочину (т. 2 а. с. 181-182).

За протоколом огляду місця події, складеним у період часу з 19-15 години по 19-30 годину 07 січня 2022 року слідчим відділення № 2 СВ Красноградського РВП ГУНП в Харківській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_21 , у відповідності до вимог статей 104 - 106, 223, 234, 237 Кримінального процесуального кодексу України, у присутності двох понятих, за участю підозрюваного ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_33 , спеціаліста криміналіста ОСОБА_30 , із застосуванням технічних засобів у виді мобільного телефону «Iphone 12pro мах», з фототаблицею, ОСОБА_6 добровільно видав працівникам поліції, спортивні штани чорного кольору та светр синьо-сірого кольору, які вилучено, та запаковано до двух окремих паперових конвертів (т. 2 а. с. 197-200).

07 січня 2022 року у період часу з 16-00 години по 16-20 годину слідчим відділення № 2 СВ Красноградського РВП ГУНП в Харківській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_21 , у присутності двох понятих, за участю власника (користувача) приміщення чи іншого володіння особи ОСОБА_34 , із застосуванням технічних засобів у виді мобільного телефону «Iphone 12pro мах», було оглянуто місце події хірургічне відділення операційного блоку КНП «Красноградська ЦРЛ», про що складено відповідний протокол з фототаблицею до нього. У ході огляду ОСОБА_35 добровільно видала ніж, яким було поранено ОСОБА_8 , яку було доставлено до КНП «Красноградська ЦРЛ» 06 січня 2022 року з ножовим пораненням. Також у ході огляду видано особистий одяг ОСОБА_8 , а саме, чорна кофта з блакитними рукавами, на яких маються плями бурої речовини схожої на кров та штани коричневого кольору, з лівого боку мається пошкодження у вигляді розрізу, на яких також маються сліди бурого кольору, схожі на кров. Виявлені під час огляду предмети: кухонний ніж з білою рукояткою, кофта чорного кольору з блакитними рукавами та штани коричневого кольору вилучено (т. 2 а. с. 206-209).

Відповідно до розписки, складеної на ім`я слідчого відділення № 2 СВ Красноградського РВП ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_21 , ОСОБА_35 добровільно видала працівникам поліції ніж, з яким 06 січня 2022 року було доставлено до КНП «Красноградська ЦРЛ» ОСОБА_8 з ножовим пораненням та її особистий одяг у якому вона була 06 січня 2022 року (т. 2 а. с. 205).

З протоколу слідчого експерименту разом з фототаблицею до нього від 11 січня 2021 року, проведеного у період часу з 18-07 години по 18-25 годину 11 січня 2022 року уповноваженою особою на проведення ДР КП старшим інспектором СПД № 1 ВП № 1 Красноградського РВП ГУНП в Харківській області майором поліції ОСОБА_36 , у відповідності до вимог статті 223 Кримінального процесуального кодексу України в присутності двох понятих, за участі потерпілої ОСОБА_9 , статиста ОСОБА_37 , із використанням мобільного телефону «Iphone 12pro мах», вбачається що ОСОБА_9 розказала та на місці показала всі обставини (умови та обстановку) вчиненого ОСОБА_6 відносно неї та її доньки кримінальних правопорушень, зокрема пояснила що «... 06 січня 2022 року, близько 19 години 00 хвилин я, разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_6 та своєю донькою ОСОБА_8 відпочивали та вживати алкогольні напої у ОСОБА_23 , разом з нами також відпочивали ОСОБА_22 та ОСОБА_38 . Відпочивали за адресою АДРЕСА_3 . В подальшому, близько 20 годині 30 хвилин, ми вирішили піти до мене додому та продовжити відпочивати у мене. Прийшовши до нас додому, ми продовжили відпочивати та вживати алкогольні напої. Під час відпочинку між мною та моїм співмешканцем ОСОБА_6 , почалася сварка. В ході якої він почав висловлюватися в мій бік та бік моєї доньки нецензурною лайкою. В подальшому ОСОБА_6 , наніс мені 3 удари кулаками обох рук. Один удар наніс в праве око, другий удар наніс в ліву частину голови, в лобну частину, та третій удар наніс в праву лобну частину голови, після чого ОСОБА_6 , схопив кухонний ніж, який лежав на столі, та вдарив мене в праву ногу, вище коліна, навідмаш. В подальшому він почав кидатися на мою доньку ОСОБА_8 , та також бити її. Після чого нам вдалося вибігти з будинку та ми почали тікати. Біля будинку ОСОБА_39 , по АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 , наздогнав нас та вдарив мою доньку ОСОБА_8 , ножем в лівий бік, вище пояса. Після чого я почала кричати, та з будинку вийшла ОСОБА_40 , а в цей час ОСОБА_6 , почав тікати до нашого будинку. В подальшому ОСОБА_40 , викликала швидку допомогу та працівників поліції. Після чого мене та мою доньку ОСОБА_8 було госпіталізовано до КНП «Красноградська ЦРЛ»...» Протокол власноруч підписано потерпілою ОСОБА_9 без зауважень та заперечень (т. 2 а. с. 220-223).

З протоколу слідчого експерименту разом з фототаблицею до нього від 11 січня 2021 року, проведеного у період часу з 18-30 години по 18-45 годину 11 січня 2022 року уповноваженою особою на проведення ДР КП старшим інспектором СПД № 1 ВП № 1 Красноградського РВП ГУНП в Харківській області майором поліції ОСОБА_36 , у відповідності до вимог статті 223 Кримінального процесуального кодексу України в присутності двох понятих, за участі свідка ОСОБА_41 , статиста ОСОБА_37 , із використанням мобільного телефону «Iphone 12pro мах», вбачається що свідок розказала та на місці показала всі обставини (умови та обстановку), зокрема пояснила що «... 06 січня 2022 року, близько 19 години 00 хвилин я, разом з ОСОБА_6 , ОСОБА_9 її донькою ОСОБА_8 , ОСОБА_19 відпочивали та вживали алкогольні напої у ОСОБА_23 за адресою АДРЕСА_3 . В подальшому, близько 20 години 30 хвилин, ми вирішили піти додому до ОСОБА_9 , та продовжити відпочивати у неї. Прийшовши до ОСОБА_9 , додому, ми продовжили відпочивати та вживати алкогольні напої. Під час відпочинку між ОСОБА_9 , та її співмешканцем ОСОБА_6 , почалася сварка, в ході якої він почав висловлюватися в її бік та бік її доньки ( ОСОБА_8 ) нецензурною лайкою. В подальшому ОСОБА_6 наніс ОСОБА_9 , один удар кулаком лівої руки в праве око. Після чого я разом з ОСОБА_23 ОСОБА_22 , пішли додому, оскільки не хотіли щоб даний конфлікт перейшов і на нас..» (т. 2 а. с. 224-226).

З протоколу слідчого експерименту разом з фототаблицею до нього від 11 січня 2021 року, проведеного у період часу з 18-50 години по 19-05 годину 11 січня 2022 року уповноваженою особою на проведення ДР КП старшим інспектором СПД № 1 ВП № 1 Красноградського РВП ГУНП в Харківській області майором поліції ОСОБА_36 , у відповідності до вимог статті 223 Кримінального процесуального кодексу України в присутності двох понятих, за участі свідка ОСОБА_22 , статиста ОСОБА_37 , із використанням мобільного телефону «Iphone 12pro мах», вбачається що свідок розказав та на місці показав всі обставини (умови та обстановку), зокрема пояснив, «...06 січня 2022 року, близько 19 години 00 хвилин я, разом з ОСОБА_6 , ОСОБА_9 її донькою ОСОБА_8 , ОСОБА_16 відпочивали та вживали алкогольні напої у ОСОБА_23 за адресою АДРЕСА_3 . В подальшому, близько 20 години 30 хвилин, ми вирішили піти додому до ОСОБА_9 , та продовжити відпочивати у неї. Прийшовши до ОСОБА_9 , додому, ми продовжили відпочивати та вживати алкогольні напої. Під час відпочинку між ОСОБА_9 , та її співмешканцем ОСОБА_6 , почалася сварка. В ході якої він почав висловлюватися в її бік та бік її доньки ( ОСОБА_8 ) нецензурною лайкою. В подальшому ОСОБА_6 наніс ОСОБА_9 один удар кулаком лівої руки в праве око. Після чого я разом з ОСОБА_23 . ОСОБА_22 , пішли додому, оскільки не хотіли щоб даний конфлікт перейшов і на нас..» (т. 2, а. с. 227-229).

З протоколу слідчого експерименту разом з фототаблицею до нього від 11 січня 2021 року, проведеного у період часу з 19-10 години по 19-25 годину 11 січня 2022 року уповноваженою особою на проведення ДР КП старшим інспектором СПД № 1 ВП № 1 Красноградського РВП ГУНП в Харківській області майором поліції ОСОБА_36 , у відповідності до вимог статі 223 Кримінального процесуального кодексу України в присутності понятих, за участі свідка ОСОБА_23 , статиста ОСОБА_37 , із використанням мобільного телефону «Iphone 12pro мах», зафіксовано що свідок розказала та на місці показала всі обставини (умови та обстановку), зокрема пояснила, що «...06 січня 2022 року, близько 19 години 00 хвилин я, разом з ОСОБА_6 , ОСОБА_9 її донькою ОСОБА_8 , ОСОБА_19 , ОСОБА_16 відпочивали та вживали алкогольні напої у мене вдома, за адресою АДРЕСА_3 . В подальшому, близько 20 години 30 хвилин, ми вирішили піти додому до ОСОБА_9 , та продовжити відпочивати у неї. Прийшовши до ОСОБА_9 додому, ми продовжили відпочивати та вживати алкогольні напої. Під час відпочинку між ОСОБА_9 , та її співмешканцем ОСОБА_6 , почалася сварка. В ході якої він почав висловлюватися в її бік та бік її доньки ( ОСОБА_8 ) нецензурною лайкою. В подальшому ОСОБА_6 , наніс ОСОБА_9 , один удар кулаком лівої руки в праве око. Після чого я разом з ОСОБА_23 , ОСОБА_41 , пішли додому, оскільки не хотіли щоб даний конфлікт перейшов і на нас...» (т. 2 а. с. 230-232).

Оцінюючи вище викладені чотири протоколи слідчих експериментів з точки зору їх достовірності та допустимости, суд визнає їх вірними, проведеними у повній відповідності до вимог та правил встановлених у статтях 223, 240 Кримінального процесуального кодексу України, й вважає за можливе покласти їх в основу судового рішення, що ухвалюється.

При цьому, колегія суддів не бере до уваги і не вважає суттєвим порушенням, що може вплинути на законність та обґрунтованість проведення слідчих дій, зазначення у вступній частині протоколів часу їх складення, що передує фактичному майже на рік, зокрема року, тобто невірного «2021», замість вірного «2022», та вважає друкарською помилкою, яка не є істотною, оскільки усі вони проведені в один день, у різний послідовний проміжок часу, за участю одних і тих же самих уповноваженої особи, понятих, статиста, в межах одного кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 січня 2022 року, про що чітко вказано у протоколах. Окрім того про вірність таких висновків суду свідчить зазначення в тексті описових частин усіх цих ретельно досліджених протоколів чіткої дати подій, які мали місце саме «06 січня 2022 року».

Постановою прокурора Кегичівського відділу Красноградської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_42 від 04 лютого 2022 року кримінальні провадження зареєстровані у Єдиному реєстрі досудових розслідувань № 0000028 від 07 січня 2022 року за частиною 2 статті 15 частиною 1 статті 115 КК України та № 0000005 від 11 січня 2021 року за частиною 2 статті 125 Кримінального кодексу України об?єднано в одне кримінальне провадження за основним номером № 0000028 від 07 січня 2022 року, про що внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань (т. 2 а. с. 253-254).

З протоколу тимчасового доступу до речей і документів, складеного у період часу з 10 години 10 хвилин по 10 годину 40 хвилин 21 березня 2022 року слідчим відділення № 2 СВ Красноградського РВП ГУНП в Харківській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_21 , у відповідності до вимог статей 103-107, 165 Кримінального процесуального кодексу України, у присутності двох понятих, за участі юрист-консульта КНП «Красноградська ЦРЛ» ОСОБА_43 , у приміщенні КНП «Красноградська ЦРЛ» за адресою: Харківсвька область м. Красноград, вул. Шиндлера, 87, на підставі ухвали слідчого судді Красноградського районного суду Харківської області ОСОБА_44 від 16 березня 2022 року про тимчасовий доступ до речей і документів, було вилучено оригінал медичної картки стаціонарного хворого № 95 на 24 аркушах із КНП «Красноградська ЦРЛ» на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проходжила стаціонарне лікування у КНП «Красноградська ЦРЛ» у період часу з 06 січня 2022 року по 18 січня 2022 року (т. 2 а. с. 256-258).

За висновком судово-медичної експертизи № 12-14/17-КР/22, проведеної у період часу з 21 березня 2022 року по 25 березня 2022 року судово-медичним експертом Красноградського відділення судово-медичної експертизи Комунального закладу охорони здоров`я «Харківське обласне бюро судово-медичної експертизи» Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації ОСОБА_45 , попередженою під особистий короткий підпис про кримінальну відповідальність за статтями 384 і 385 Кримінального кодексу України, відносно ОСОБА_8 , 1999 року народження, у відповідь на поставлені на розв`язання експертизи питання, з урахуванням наданих матеріалів досудового розслідування, медичної документації, шляхом відповідних досліджень (у тому числі, діагнозу: «проникаюче ножове порання в ділянці лівої почки; рвана рана волосистої частини голови; стан пацієнта «важкий»; ножове проникаюче порання в нижню частину спини; ножове поранення в ділянці поясниці зліва; при транспортуванні до операційної «стан пацієнта вкрай тяжкий»; у ході операції - «нож извлечен, острие ножа уперлось в тело поясничного позвонка, раневой канал в брюшную полость не проникает. Гемостаз. Сухо. Рана ушита». Діагноз після операції: «ножевое ранение в левой боковой области, не проникающее в брюшную полость»), експерт дійшла висновків, що громадянці ОСОБА_8 , 1999 року народження, в КНП «Красноградська ЦРЛ» встановлено діагноз - «ножове поранення в лівій боковій області не проникаюче в черевну порожнину. Закрита черепно-мозкова травма зі струсом головного мозку, раною волосяної частини голови»; садна на голові. 06 січня 2022 року (0.00-2.00) проведена операція - первинна хірургічна обробка рани з видаленням інородного тіла (ножа) та накладанням швів.

Вказане «ножове поранення в лівій боковій області» могло утворитися від дії гострого предмету, що володів ріжучими властивостями; рана на голові могла утворитися від ударної дії тупого твердого предмету; садна на голові - від дії тупого твердого предмету за механізмом тертя-ковзання. Вказані тілесні ушкодження утворились не пізніше дати звернення до медичної установи (тобто 06 січня 2022 року).

«Ножове поранення в лівій боковій області не проникаюче в черевну порожнину» відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров?я, тривалістю понад 6-ти днів, але не більше 3-х тижнів (21 дня), згідно з підпунктами 2.3.1.а, 2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року № 6.

Садна на голові, рана волосяної частини голови викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів і за цією ознакою відносяться до легких тілесних ушкоджень, підпунктів 2.3.2 б, 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року № 6.

Встановлений діагноз - «Закрита черепно-мозкова травма зі струсом головного мозку» при оцінці ступеню тяжкості не враховувався, оскільки встановлений на основі її суб?єктивних даних та не підтверджений об?єктивними медичними даними, згідно з п. 4.6 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року № 6.

Локалізація «ножового поранення в лівій боковій області не проникаюче в черевну порожнину» у ОСОБА_8 , що описана в наданій медичній документації, виключає можливість його спричинення власноруч (т. 2 а. с. 259-260).

За висновком судової молекулярно-генетичної експертизи № СЕ-19/121-22/1334-БД, проведеної 09 лютого 2022 року головним судовим експертом сектору досліджень відділу біологічних досліджень та обліку Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України ОСОБА_46 , попередженою під особистий короткий підпис про кримінальну відповідальність за статтями 384 і 385 Кримінального кодексу України, у відповідь на поставлені на розв`язання експертизи питання, шляхом відповідних досліджень, з урахуванням наданих матеріалів досудового розслідування, зразка букального епітелію (слини) потерпілої ОСОБА_8 , зразка букального епітелію (слини) підозрюваного гр. ОСОБА_6 , ножа, який згідно з дослідницькою частиною зазначеної експертизи має наступні характеристики «ніж з довжиною леза 223 мм та шириною клинка біля руків?я ножа - 40 мм, ширина клинка біля вістря ножа - 1 мм»), експерт встановила наступне:

Генетичні ознаки (ДНК-профілі) зразків букального епітелію потерпілої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (об?єкт № 1.1), букального епітелію підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (об?єкт №3.1, 3.2).

На наданому на дослідження ножі (об?єкти № 3.2 - 3.4) виявлено кров людини та клітини з ядрами; в об?єкті № 3.1 виявлено клітини з ядрами, кров людини не виявлено.

Встановлено генетичні ознаки (ДНК-профілі) слідів крові та клітин з ядрами, виявлених на клинку та руків?ї ножа (об?єкти № 3.2, 3.5 відповідно).

Встановити генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених на клинку ножа (об?єкт № 3.1), слідів крові та клітин з ядрами, виявлених на руків?ї ножа (об?єкт № 3.3, 3.4) не представляється за можливе у зв?язку з надзвичайно низьким вмістом (або відсутністю) ДНК в даних об?єктах.

Генетичні ознаки (ДНІК-профіль) сліду крові та клітин з ядрами, виявлених на клинку ножа (об?єкт № 3.2), збігаються з генетичним ознаками зразка букального епітелію потерпілої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (об?єкт № 1.1) та не збігаються з генетични ознаками зразка букального епітелію підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (об?єкт № 2.1).

Ймовірність випадкового збігу генетичних ознак сліду крові та клітин з ядрами, виявлених на клинку ножа (об?єкт № 3.2), та зразка букального епітелію потерпілої гр. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (об?єкт № 1.1) складає 1,12 х 10-31 . Сукупність генетичних ознак, встановлених у вказаних об?єктах, зустрічається не частіше, ніж у 1 з 8 нонильйонів осіб (8,85 x 1030).

Генетичні ознаки сліду крові та клітин з ядрами, виявлених на руківї ножа (об?єкт № 3.5), є змішаними, містять генетичні ознаки більш, ніж однієї особи і можуть бути придатні для ідентифікації лише за домінуючим ДНК-профілем.

Генетичні ознаки особи, яка домінує у змішаних генетичних ознаках сліду крові та клітин з ядрами, виявлених на руків?ї ножа (об?єкт № 3.5), збігаються з генетичними ознаками (ДНК-профілем) зразка букального епітелію потерпілої гр. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (об?єкт № 1.1) та не збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (об?єкт № 2.1).

У зв?язку з тим, що генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених на клинку ножа (об?єкт № 3.1), слідів крові та клітин з ядрами, виявлених на руків?я ножа (об?єкт № 3.3, 3.4), не встановлено, надати відповідь на запитання: «Чи збігаються генетичні ознаки крові та клітин виявлених на ножі з генетичними ознаками зразків букального епітелію потерпілої ОСОБА_8 , або підозрюваного ОСОБА_6 » стосовно даних об?єктів не є можливим (т. 2 а. 262-277).

За допомогою спеціальних медичних знань доведено факт спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_8 , час їх завдання, причини та ступінь тяжкості.

Оцінюючи висновки експертів з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку у сукупності з іншими дослідженими у судовому засіданні доказами, суд визнає їх вірними, послідовними, мотивованим достатньо переконливо та такими, що не суперечать обставинам справи та іншим дослідженим у судовому засіданні доказам, а тому суд вважає їх належними та достовірними й покладає в основу судового рішення, що ухвалюється.

Також, оцінюючи вказані висновки, суд вважає, що вони відповідають вимогам, викладеним у статтях 101 і 102 Кримінального процесуального кодексу України, сторонами провадження під час судового розгляду справи жоден з них під сумнів не ставився, клопотань про призначення повторних чи додаткових експертиз не порушувалось.

Одночасно з цим, оцінюючи усі інші письмові докази у їх сукупності, ураховуючи, що жодним з учасників як з боку сторони захисту, так і з боку сторони обвинувачення, вони під сумнів не ставилися, й судом не виявлено суттєвих чи істотних порушень норм чинного Кримінального процесуального законодавства стосовно процедури їх проведення та складення, колегія суддів вважає за можливе рахувати їх належними та допустимими й покладає в основу судового рішення, що ухвалюється.

Окрім викладеного, під час безпосереднього дослідження судом речових доказів, визнаних такими постановами слідчого слідчого відділення № 2 СВ Красноградського РВП ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_21 від 07 січня 2022 року та 13 січня 2022 року, а саме:

- речей, в яких 06 січня 2022 року у вечірній час доби була одягнута потерпіла ОСОБА_8 під час її доставлення з ножем у спині до КНП «Красноградської ЦРЛ», всі учасники процесу разом із колегією суддів пересвідчились, що чорна кофта з блакитними рукавами та коричневі штани, які були на потерпілій під час спричинення їй тілесних ушкоджень, дійсно мають бурі плями та поріз у місці, що відповідає місцю розташування тілесних ушкоджень;

- зразків букального епітелію обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_8 , які мають ознаки, що саме з ними працював експерт генетик, внаслідок чого було встановлено генетичні ознаки зразків букального епітелію обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_8 ;

- ножа з білою рукояткою, який знаходився у спині потерпілої під час її доставлення до КНП «Красноградської ЦРЛ», та потім був підданий молекулярно - генетичному дослідженню, під час якого експертом встановлено, що генетичні ознаки (ДНІК-профіль) сліду крові та клітин з ядрами, виявлених на клинку ножа, збігаються з генетичним ознаками зразка букального епітелію потерпілої ОСОБА_8 , та не збігаються з генетични ознаками зразка букального епітелію підозрюваного ОСОБА_6 , відповідно усі учасники процесу разом із колегією суддів пересвідчились, що за допомогою саме цього ножа ОСОБА_6 було вчинено закінчений замах на життя ОСОБА_8 , тобто саме цей ніж був знаряддям вчинення кримінального правопорушення.

Заперечень, зауважень та коментарів від учасників судового провадження під час дослідження речових доказів не надходило, крім заяви захисника ОСОБА_47 , щодо визнання неналежними речових доказів, які не піддавались експертному дослідженню.

Розв`язуючи порушене захисником питання колегія суддів констатує що інші, досліджені судом речові докази, а саме: чорні спортивні штани з білими лампасами та синьо-сірий светр, добровільно видані слідчому обвинуваченим ОСОБА_48 та вилучені в ході проведення огляду місця події, два фрагменти сірої мотузки, вилучені в ході проведення огляду місця події у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_2 ; два фрагменти білого бинта, на одному з яких мається змив бурої речовини, зовні схожої на кров, другий фрагмент бинта чистий, вилучені в ході проведення огляду місця поблизу електроопори № 12, яка розташована за адресою: Харківська область, Красноградський район, с. Андріївка, вул. Шкільна, зразки змивів з обох рук, відібрані у ОСОБА_6 , та контрольний зразок бинта, змоченого дистильованою водою; зразки нігтів та піднігтьового вмісту з обох рук, відібрані у ОСОБА_6 ; зразок крові та контрольний чистий бинт, відібрані у ОСОБА_8 , що не були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберегли на собі його сліди та не містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, суд не кладе в основу судового рішення, що ухвалюється.

Натомість твердження захисника ОСОБА_47 про визнання неналежними та недопустимими речових доказів, а саме: чорної кофти з блакитними рукавами та коричневих штанів, суд відхиляє, у зв`язку з відсутністю існування істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також їх здобуття завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, оскільки ці речові докази зберігли на собі сліди кримінального правопорушення, містять інші відомості та покладені судом в основу цього вироку.

Безпідставним є довод захисника ОСОБА_47 про неналежність речового доказу, ножа з білою рукояткою, на підтвердження вчинення ОСОБА_6 будь-яких дій відносно потерпілої ОСОБА_8 внаслідок відсутності на ньому букального епітелію обвинуваченого, так як факт відсутності генетичних слідів на знарядді злочину не спростовує можливості використання цього ножа як знаряддя злочину, ураховуючи усі вище викладені мотиви суду (показання обвинуваченого про тримання ножа у руці, показання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про завдання їм тілесних ушкоджень ножем, свідка ОСОБА_24 , який виймав ніж зі спини потерпілої), а також виходячи з висновків судової молекулярно-генетичної експертизи № СЕ-19/121-22/1334-БД, проведеної 09 лютого 2022 року, в якій експерт констатував, що генетичні ознаки, виявлені на руків`ї ножа є змішаними та генетичні ознаки ОСОБА_8 виявились домінуючими по відношенню до генетичних ознак ОСОБА_6 .

З копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 31 серпня 2016 року Кегичівським РС ГУДМС України в Харківській області, вбачається, що ОСОБА_6 дійсно народився 30 травня 1969 року у Дегтяново Унечінського району Брянської області (т. 2 а. с. 277-278).

Згідно з довідкою, виданою 11 січня 2022 року поліклінічним відділенням КНП «Кегичівська центральна районна лікарня» Кегичівської селищної ради, ОСОБА_6 на обліку у психіатричному кабінеті не перебуває (т. 2 а. с. 42).

Відповідно до довідки, виданої 11 січня 2022 року поліклінічним відділенням КНП «Кегичівська центральна районна лікарня» Кегичівської селищної ради, ОСОБА_6 на обліку у наркологічному кабінеті не перебуває (т. 2 а. с. 43).

З довідки Красноградського РС № 2 філії ДУ «Центр пробації» в Харківській області № 24/16/57-22 від 11 січня 2022 року вбачається, що на обліку в органі пробації ОСОБА_6 не перебуває (т. 2 а. с. 44).

Згідно з довідкою, виданою станом на 07 січня 2022 року ОСК ГУНП України мають відомості про судимість та притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності, а саме:

01 лютого 1993 року Кегичівським районним судом Харківської області за частиною 3 статті 117, частиною 2 статті 118, статті 42 Кримінального кодексу України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 6 років;

25 квітня 2000 року Вовчанським районним судом Харківської області за частиною 2 статті 140 Кримінального кодексу України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі статті 45 Кримінального кодексу України звільнений від відбування покарання зі встановленням іспитового строку терміном на 1 рік;

04 лютого 2003 року Кегичівським районним судом Харківської області за частиною 2 статті 296 Кримінального кодексу України, покарання не зазначено, на підставі статей 75, 76 Кримінального кодексу України звільнений від відбування покарання зі встановленням іспитового строку терміном на 2 роки, звільнений від покарання на підставі пункту Б статті 1 Закону України «Про амністію» від 11 липня 2003 року;

07 травня 2004 року Кегичівським районним судом Харківської області за частиною 3 статті 186 Кримінального кодексу України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі статті 75 Кримінального кодексу України звільнений від відбування покарання зі встановленням іспитового строку терміном на 2 роки;

30 липня 2007 року Вовчанським районним судом Харківської області за частиною 1 статті 309 Кримінального кодексу України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі статті 75 Кримінального кодексу України звільнений від відбування покарання зі встановленням іспитового строку терміном на 2 роки, постановою Вовчанського районного суду Харківської області від 03 червня 2009 року іспитовий строк скасовано, направлений для відбування покарання. Звільнений умовно-достроково 22 листопада 2010 року, невідбутий строк 6 місяців 21 день;

10 квітня 2014 року Вовчанським районним судом Харківської області за частиною 3 статті 15, частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 років. Звільнений 02 лютого 2016 року по відбуттю покарання у зв?язку зі змінами, внесеними в частину 5 статті 72 Кримінального кодексу України Законом України № 838-VІІІ від 26 листопада 2015 року;

16 липня 2020 року Сахновщинським районним судом Харківської області, за частиною 2 статті 121 Кримінального кодексу України до 7 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 13 жовтня 2020 року по відбуттю покарання у зв?язку зі змінами, внесеними в частину 5 статті 72 Кримінального кодексу України Законом України № 838-VІІІ від 26 листопада 2015 року.

За листом Кегичівської селищної ради № 04-09/123 від 12 січня 2022 року ОСОБА_6 за місцем реєстрації фактично не проживає, освіта середня, не одружений, офіційно не працевлаштований, неодноразово судимий та відбував покарання у місцях позбавлення волі (т. 2 а. с. 48).

Згідно з висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 4, складеного о 03 годині 00 хвилин 07 січня 2022 року лікарем КНП КСР «Кегичівська ЦРЛ» ОСОБА_49 , при огляді встановлено що ОСОБА_6 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, 1,309 ‰ (т. 2 а. с. 282).

Беручи до уваги приписи статтей 2, 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд не позбавлений можливості самостійно перевірити відомості, що містяться в Единому державному реєстрі судових рішень та є відкритими, з урахуванням обмежень, визначених статтею 7 цього ж закону, тому суд впевнився що:

- вироком, ухваленим 10 квітня 2014 року Вовчанським районним судом Харківської області у межах справи з єдиним унікальним № 617/565/13-к (провадження № 1-кп/617/2/14) ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 15, частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на сім років.

- вироком, ухваленим 16 липня 2020 року Сахновщинським районним судом Харківської області у межах справи з єдиним унікальним № 624/64/17 (провадження № 1-кп/634/15/20) ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 121 Кримінального кодексу України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на сім років шість місяців.

Відтак, з усього вище наведеного суд робить обґрунтований висновок про те, що обвинувачений неодноразово засуджений, зокрема, за замах на умисне вбивство, покарання відбуті, проте судимості не зняті та не погашені у встановленому законом порядку, має місце реєстрації, за яким не мешкає та характеризується формально, не одружений, натомість проживає однією родиною з потерпілою та ОСОБА_9 , офіційно не працевлаштований, суб`єктом господарської діяльності не є, на диспансерному обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, на будь-яку тяжку хворобу не хворіє, є осудним, у вчиненому не кається, вину не визнає, злочин вчинив у стані алкогольного сп`яніння.

Окрім того, 07 січня 2022 року слідчим відділення № 2 СВ Красноградського РВП ГУНП в Харківській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_21 складено протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, з якого вбачається, що 07 січня 2022 року о 01 годині 15 хвилин здійснено затримання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 , у присутності понятих ОСОБА_50 , ОСОБА_51 . Протокол підписано всіма учасниками процесуальної дії, окрім ОСОБА_6 , який від підпису протоколу відмовився, зауваження та доповнення до протоколу відсутні (т. 2 а. с. 183).

Ухвалою слідчого судді Красноградського районного суду Харківської області ОСОБА_44 від 07 січня 2022 року обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» до 01 години 15 хвилин 06 березня 2022 року без визначення розміру застави, який потім неодноразово продовжено ухвалами Нововодолазького районного суду Харківської області. Строк дії останньої ухвали від 21 січня 2025 року спливає 21 березня 2025 року (т. 1 а. с. 134-136).

З наданих доказів у їх сукупності та зі змісту вищенаведеної ухвали слідчого судді вбачається, що моментом фактичного затримання ОСОБА_6 , із подальшим застосуванням до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є саме 07 січня 2022 року о 01 годині 15 хвилин.

Згідно з довідкою, виданою 13 січня 2022 року КНП КСР «Кегичівська ЦРЛ», ОСОБА_8 перебуває на обліку у психіатричному кабінеті КНП КСР «Кегичівська ЦРЛ» з діагнозом: легка розумова відсталість (т. 2 а. с. 284).

З листа Управління соціального захисту населення Кегичівської районної державної адміністрації харківської області № 132 від 06 травня 2020 року вбачається, що ОСОБА_8 знаходиться на обліку в управлінні і отримує державну соціальну допомогу «особам з інвалідністю з дитинства» з 17 червня 2017 року по теперішній час (т. 4 а. с. 130).

Наведеним доведено, що потерпіла ОСОБА_8 відноситься до категорії осіб з інвалідністю з дитинства.

Відтак, дослідивши відповідно до вимог чинного кримінального процесуального законодавства України усі зібрані та надані сторонами кримінального провадження докази, які безпосередньо досліджені судом шляхом допиту обвинуваченого, потерпілих, свідків, спеціаліста, оголошення повного змісту письмових доказів, огляду речових доказів, суд оцінює їх усі з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку як окремо, так і у їх сукупності, визнає такими, що не суперечать один одному, є достовірними та мають бути використані та покладані в основу судового рішення, що ухвалюється, оскільки прямо чи непрямо підтверджують існування обставин, які підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні та мають для нього значення.

При цьому суд критично ставиться до тверджень обвинуваченого про те, що він не бив ножем потерпілу ОСОБА_8 , оскільки зазначене не узгоджується з матеріалами справи та у повному обсязі спростовується доказами, дослідженими судом, зокрема показаннями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_24 , протоколом слідчого експерименту разом з фототаблицею до нього, проведеного 11 січня 2022 року за участі потерпілої ОСОБА_9 , висновком судової молекулярно-генетичної експертизи № СЕ-19/121-22/1334-БД від 09 лютого 2022 року та висновком судово-медичної експертизи № 12-14/17-КР/22 від 25 березня 2022 року.

Також, колегія суддів вважає такими, що не відповідає фактичним обставинам справи доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_47 , щодо відсутності умислу на заподіяння смерті ОСОБА_8 , не вчинення активних дій, які б свідчили, про наявність у нього такого умислу, виходячи з наступного.

Наявність прямого умислу обвинуваченого саме на вбивство ОСОБА_8 суд вбачає у тому, що під час вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 використовував ніж з довжиною леза 223 мм та шириною клинка біля руків?я ножа - 40 мм, ширина клинка біля вістря ножа - 1 мм, про що говорить дослідницька частина висновку судової молекулярно-генетичної експертизи № СЕ-19/121-22/1334-БД, тобто предмет, який здатний заподіяти саме небезпечні для життя тілесні ушкодження у разі спрямування його в ділянки життєво важливих органів і завдання ним удару; заподіяння удару таким ножем у напрямку життєво важливих органів людини ліву бокову частину, де розташована черевна порожнина, нирки, інші життєво важливі органи; інтенсивність нанесення удару та наявність у зв`язку з чим відповідних ушкоджень у потерпілої, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи № 12-14/17-КР/22, а також показаннями свідка ОСОБА_24 , що безпосередньо оглядав потерпілу ОСОБА_8 після поранення, оперував та виймав ніж з тіла.

Крім того, суд бере до уваги, що обвинувачений є особою чоловічої статі, значно крупніший та сильніший за потерпілу, а тому вчинення такої активної дії як завдання удару ОСОБА_8 за допомогою ножа значних розмірів, беззаперечно свідчить про направленість його умислу в моменті вчинення злочинного діяння на скоєння саме умисного вбивства.

Позиція сторони захисту щодо відсутності у обвинуваченого умислу на заподіяння смерті потерпілій з огляду на спричинення їй легких тілесних ушкоджень, які не є небезпечними, ані в момент заподіяння, ані за наслідками, про що у судовому засіданні мовив допитаний за клопотанням захисника ОСОБА_47 спеціаліст ОСОБА_27 , не може свідчити про відсутність умислу на вбивство, оскільки ОСОБА_6 злочин не доведено до кінця з причин які не залежали від його волі, так як удар ножем прийшовся у хребець ОСОБА_8 , що перешкодило його потраплянню у черевну порожнину.

Про наявність реальної загрози життю потерпілої свідчить й той факт, що ОСОБА_9 та ОСОБА_8 під час сварки вибігли з дому в зимовий період року без верхнього одягу, що свідчить про їх намагання врятуватувати своє життя у будь-який спосіб.

Окрім цього, спираючись на правила частини 2 статті 242 Кримінального процесуального кодексу України, суд відхиляє твердження захисника ОСОБА_47 з приводу неможливості урахування показань свідка ОСОБА_24 щодо механізму та сили удару, спричиненого потерпілій ОСОБА_8 , так як вирішення цього питання не є прерогативою лікаря судово- медичного експерта, й не виключає можливість його розв`язання лікарем-спеціалістом.

Одночасно з цим посилання захисника ОСОБА_47 щодо проведення судово-медичної експертизи та встановлення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень на підставі медичної документації ОСОБА_8 та без огляду потерпілої, не заслуговують на увагу, оскільки вказівки, викладені в пункті 4.1 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року № 6, не забороняють робити експертні висновки на підставі дослідження лише справжніх повноцінних документів, що містять вичерпні дані про характер ушкоджень, їх клінічний перебіг та інші необхідні відомості.

Крім того, не надання допомоги потерпілій ОСОБА_8 та намагання ОСОБА_6 вчинити суїцид одразу після скоєного, на думку суду також свідчить про існування у нього умислу на заподіяння смерті потерпілій, яка є його донькою, та невідворотність покарання з огляду на досвід отриманий раніше при попередніх судимостях (реально відбував покарання за злочини проти життя та здоров`я особи).

Отже, версія сторони захисту про відсутність у обвинуваченого умислу на умисне вбивство потерпілої ОСОБА_8 не знайшла свого підтвердження під час судового провадження, оскільки є такою, що спрямована на уникнення відповідальності за вчинення обвинуваченим інкримінованого йому кримінального правопорушення та повністю спростовується встановленими судом обставинами, а також суперечить наявним у матеріалах цього кримінального провадження доказам.

Відтак, з огляду на зміст статті 85 Кримінального процесуального кодексу України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Окрім того, відповідно до положень, закріплених у статті 86 зазначеного вище кримінального процесуального кодифікованого закону України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Тобто, наведеними доказами та їх процесуальними джерелами підтверджуються обставини, перелічені статтею 91 вказаного вище нормативно-правового акту України, а тому ураховуючи позицію сторін цього кримінального провадження, а саме сторони обвинувачення щодо наявності підтвердження цих фактичних обставини справи відповідними доказами, зібраними під час досудового розслідування, та сторони захисту щодо їх відсутності, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, визнає такі фактичні обставини справи повністю доведеними.

Одночасно із цим суд зауважує, що частинами 2 та 4 статті 17 Кримінального процесуального кодексу обумовлено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, учиненої 04 листопада 1950 року в Римі, яка відповідно до приписів статті 9 Конституції України, прийнятої 28 червня 1996 року (із змінами та доповненнями) є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-ІV від 23 лютого 2006 року (із змінами та доповненнями) обумовлює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, Європейський суд з прав людини у пункті 43 свого Рішення від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» констатував, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак неможна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та допустимих відомостях, визнаних доказами, або відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

За таких обставин, з огляду на сталу практику Європейського суду з прав людини, зокрема, викладену й у справі «Дж. Мюррей проти Сполученого Королівства» (рішення суду від 28 жовтня 1994 року), критерієм доведення винуватості особи у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є те, що саме прокурор має довести вину обвинуваченого поза межами розумного сумніву. Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд має бути переконаний поза межами розумного сумніву, що кожен із суттєвих елементів інкримінованого особі кримінального правопорушення є доведеним.

Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення (частина 3 статті 373 Кримінального процесуального кодексу України).

Верховний Суд у постанові від 12 червня 2018 року у справі № 712/13361/15 дійшов висновку, що обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений статті 92 Кримінального процесуального кодексу України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення (аналогічна позиція викладена у постановах ККС ВС від 15 квітня 2021 року у справі № 751/2824/20 та від 23 лютого 2021 року у справі № 742/642/18).

Обговорюючи питання кваліфікації дій обвинуваченого, суд ураховує правозастосовну практику, викладену Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України, який, з огляду на імперативну норму пункту 6 частини 2 статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02 червня 2016 року (із змінами та доповненнями), забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій (тобто сталість та єдність судової практики) у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом, а саме: постанову Верховного суду, прийняту 05 квітня 2018 року в межах справи з єдиним унікальним № 658/1658/16-к (провадження № 51-735 км 18) щодо розуміння кваліфікації злочину як кримінально-правової оцінки поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожна людина має невід`ємне право на життя.

За статтею 27 Основного Закону України ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини. Кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Отже, кримінальний закон України захищає життя кожної людини незалежно від її соціального статусу, громадянства, віку, стану здоров`я, суспільно-моральної характеристики та інших ознак.

Так, чинне кримінальне законодавство України передбачає відповідальність за вчинення умисного вбивства людини, ретельно розмежовуючи його види: умисне вбивство, вчинене без обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність (так зване «просте вбивство» - частина 1 статті 115 Кримінального кодексу України); умисне вбивство, вчинене за обставин, що обтяжують відповідальність («кваліфіковане вбивство» - частина 2 статті 115 Кримінального кодексу України); і умисне вбивство, вчинене за обставин, що пом?якшують відповідальність («привілейоване вбивство» - статті 116-118 Кримінального кодексу України).

За приписами частини 1 статті 115 Кримінального кодексу України вбивство це протиправне заподіяння смерті іншій людині.

У той же час, частина 2 наведеної статті кримінального кодифікованого закону України передбачає відповідальність за вчинення кваліфікованого вбивства, зокрема, умисного вбивства, вчиненого особою, яка раніше вчинила умисне вбивство (пункт 13 частини 2 статті 115 КК України).

Аналізуючи питання кваліфікації дій обвинуваченого колегія суддів ураховує постанову Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя і здоров`я особи», де у п. 17 роз`яснено, що «за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК кваліфікуються дії особи, яка раніше вчинила умисне вбивство, за винятком убивства, передбаченого статтями 116-118 цього Кодексу. Відповідальність за повторне умисне вбивство настає незалежно від того, чи була винна особа раніше засуджена за перший злочин, вчинила вона закінчене вбивство чи готування до нього або замах на нього, була вона виконавцем чи іншим співучасником злочину». «Вбивство не може кваліфікуватися за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК, коли судимість за раніше вчинене вбивство знята чи погашена в установленому законом порядку, коли на момент вчинення нового злочину минули строки давності притягнення до відповідальності за перший злочин, а у випадку, передбаченому ч. 4 ст. 49 КК, - коли особа була звільнена судом від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності».

Відтак, оскільки обвинувачений ОСОБА_6 раніше визнаний винним вироком, ухваленим 10 квітня 2014 року Вовчанським районним судом Харківської області у межах справи з єдиним унікальним № 617/565/13-к (провадження № 1-кп/617/2/14) у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України та притягнутий до відповідальності у вигляді позбавлення волі строком на 7 років, звільнений по відбуттю покарання, судимість не знята та не погашена, тому суд вважає доведеним віднесення обвинуваченого ОСОБА_6 до категорії суб`єктів злочину, визначеного п. 13 ч. 2 ст. 115 Кримінального кодексу України.

Ухвалюючи вирок суд також ураховує, що об`єктивна сторона будь-якого вбивства характеризується діянням у вигляді посягання на життя іншої людини, наслідком у вигляді смерті людини, та причинним зв`язком між вказаними діяннями та наслідком. Умисне вбивство може бути вчинено з прямим умислом, коли винний усвідомлює суспільно небезпечних характер свого діяння (дії або бездіяльність), передбачає його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої особи і бажає її настання, або з непрямим умислом - коли винний хоча і не бажає настання смерті іншої людини, але свідомо припускає її настання.

Верховний Суд у постанові від 08 лютого 2024 року по справі № 399/819/20 (провадження № 51-3243 км 23) зазначив, що залежно від характеру передбачення суспільно небезпечних наслідків виділяють умисел конкретизований і неконкретизований. Конкретизований умисел - це умисел, за якого особа передбачає конкретний характер суспільно небезпечних наслідків свого діяння, а неконкретизований - за якого особа передбачає можливість настання альтернативних суспільно небезпечних наслідків. Дії винуватого кваліфікуються як замах лише за наявності конкретизованого (визначеного) умислу.

Одночасно за положеннями статті 15 Кримінального кодексу замахом на кримінальне правопорушення є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому кримінальне правопорушення не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Замах на вчинення кримінального правопорушення є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі. Замах на вчинення кримінального правопорушення є незакінченим, якщо особа з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця.

Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», замах на злочин може бути вчинено лише з прямим умислом (коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання).

Отже особа несе відповідальність за замах на вбивство лише за наявності в неї прямого, конкретизованого, визначеного умислу.

Натомість згідно з пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 07 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» питання про наявність у діях особи умислу на вбивство слід вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, треба враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передували події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Від зазначеного не відступав й Верховний Суд у своїй правозастосовній практиці та у своїй постанові від 08 лютого 2024 року по справі № 399/819/20 (провадження № 51-3243 км 23), звернув увагу на те, що замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією та становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення й наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, за наявності цілі досягнення суспільно - небезпечного результату. Про наявність прямого умислу можуть свідчити конкретні діяння винної особи, які завідомо для нього мали потягти за собою смерть потерпілого і не призвели до бажаного наслідку лише в силу обставин, які не залежали від його волі.

Вирішуючи питання щодо правильності кваліфікації дій обвинуваченого, як таких, що є закінченим замахом на кваліфіковане умисне вбивство (з`ясуванні змісту і спрямованості умислу), суд ураховує характер і динамічність дій ОСОБА_6 , знаряддя злочину - ніж, який він взяв із собою заздалегідь після початку конфлікту з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , завдання цілеспрямованого удару у життєво важливі органи потерпілої, що у сукупності свідчить про те, що в цьому випадку обвинувачений ОСОБА_6 , який раніше вчинив умисне вбивство (засуджений за незакінчений замах на вчинення умисного вбивства) діяв із прямим умислом на позбавлення життя ОСОБА_8 та вчинив для цього всі необхідні дії, які були для нього завідомо такими, що потягнуть смерть потерпілої, однак смертельний наслідок не настав лише через обставини, які не залежали від його волі (удар ножем прийшовся у хребець потерпілої та їй була надана своєчасна невідкладна медична допомога, під час якої ОСОБА_8 перебувала у вкрай тяжкому стані).

Відтак, відповідно до змісту статті 94 кримінального процесуального кодифікованого закону України, даючи оцінку усім дослідженим безпосередньо доказам у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин цього кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний із наданих доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що в межах цього кримінального провадження наявні усі перелічені вище умови задля можливості мовити про те, що з боку обвинуваченого було вчинено саме закінчений замах на умисне вбивство.

Доходячи такого, суд системно проаналізувавши вище наведене, з`ясувавши зміст і спрямованість умислу ОСОБА_6 , взяв до уваги сукупність всіх обставин вчиненого ним діяння, зокрема, спосіб заподіяння шкоди здоров`ю потерпілої та спробу позбавити її життя (умисне завдання удару зі значною силою в ліву бокову частину тіла потерпілої, тобто в область розташування її життєво-важливих органів), гострим предметом із ріжучою поверхнею (ножем з довжиною леза 223 мм), поведінку обвинуваченого одразу після вчинення ним діяння (не вчиняв спроб надати першу медичну допомогу ОСОБА_8 та/або викликати швидку медичну допомогу, втік з місця вчинення злочину), його обізнаність у колюче-ріжучих властивостях використаного знаряддя злочину та у наслідках завдання ним удару по тілу людини (спричинить проникаюче поранення та потягне смерть), а також обставини скоєння ОСОБА_6 попередніх кримінальних правопорушень (засуджений 10 квітня 2014 року вироком Вовчанського районного суду Харківської області за незакінчений замах на вбивство з використанням ножа), що дають суду об`єктивні підстави стверджувати про наявність прямого умислу у обвинуваченого саме на вбивство потерпілої.

Крім того, колегія суддів зауважує, що факт спричинення ОСОБА_8 легких тілесних ушкоджень, при яких не було пошкоджено життєво важливі внутрішні органи потерпілої лише через випадковий збіг обставин, та розбіжності у показаннях потерпілої, обвинуваченого та ОСОБА_9 , допитаної у якості потерпілої, щодо механізму їх спричинення, вказаних висновків суду не спростовують та не свідчать про відсутність прямого умислу на заподіяння смерти потерпілої, а є результатом не доведення злочинного умислу обвинуваченого до кінця з причин, які не залежали від його волі.

Отже, з матеріалів цього кримінального провадження вбачається, що досудове розслідування проведене із дотриманням приписів чинного Кримінального процесуального кодексу України, без порушень прав обвинуваченого, з урахуванням правозастосовної практики, встановленої касаційним кримінальним судом, а також із застосуванням практики Європейського суду з прав людини, тобто рішень від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» та від 21 жовтня 2011 року у справі «Коробов проти України», де суд зазначив, що при оцінці доказів, як правило, застосовується критерій доведення «поза розумним сумнівом» і така доведеність може випливати із співіснування переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

З огляду на таке та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, розглядаючи кримінальне провадження відповідно до правил, обумовлених частиною 1 статті 337 Кримінального процесуального кодексу України лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципу диспозитивності, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, витлумачивши як того вимагає процесуальний закон, усі сумніви на користь обвинуваченого, врахувавши всі фактичні обставини цього кримінального провадження, суд не знаходить підстав задля його виправдування від висунутого обвинувачення й доходить висновку про доведеність «поза розумним сумнівом» вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 кримінального правопорушення проти життя та здоров`я особи, оскільки він 06 січня 2022 року вчинив закінчений замах на умисне вбивство ОСОБА_8 , вчинене особою, яка раніше вчинила умисне вбивство.

Отже, всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясувавши всі обставини, встановлені під час кримінального провадження, перевіривши їх доказами, отриманими на підставі змагальності сторін та свободи у доведенні їх переконливості, дослідженими в судовому засіданні у їхні сукупності й оціненими з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку, суд вважає, що вина ОСОБА_6 доведена повністю. Дії його відповідають складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 15, пунктом 13 частини 2 статті 115 Кримінального кодексу України, та правильно кваліфіковані як закінчений замах на умисне вбивство, вчинене особою, яка раніше вчинила умисне вбивство.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд керується нормою прямої дії, а саме приписом частини 2 статті 61 Конституції України щодо того, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, й ураховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, данні про його особу та обставини, що пом`якшують і обтяжують йому покарання.

Так, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 , кримінального правопорушення, суд виходить з класифікації, особливостей та обставин його вчинення, й ураховуючи санкцію інкримінованого йому пункту 13 частини 2 статті 115 Кримінального кодексу України й приписів частини 6 статті 12 цього ж кодифікованого закону, доходить висновку, що обвинуваченим вчинений особливо тяжкий злочин.

Вивчаючи особу винного шляхом з`ясування стану його здоров`я, поведінки до вчинення злочину, складу родини, а також матеріального стану, судом встановлено, що ОСОБА_6 , на момент вчинення ним інкримінованого йому злочинного діяння є раніше судимим, судимість у встановленому законом порядку не знята і не погашена, офіційно не працевлаштований, суб`єктом підприємницької діяльності не є, допомогу по безробіттю не отримує, тобто не має стабільного доходу та заробітку, не одружений, однак мешкав однією родиною з потерпілою та ОСОБА_9 , має місце реєстрації, за яким не мешкає та характеризується формально, на диспансерному обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, на будь-яку тяжку хворобу не хворіє, є осудним, у вчиненому не кається, вину не визнає, злочин вчинив у стані алкогольного сп`яніння.

В силу імперативного припису частини 2 статті 314-1 кримінального процесуального кодифікованого закону України доручення представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, не надавалось.

Вирішуючи при призначенні покарання питання про обставини, які його пом`якшують ОСОБА_6 , суд керуються змістом частини 1 та 2 статті 66 Кримінального кодексу України, в якій наведений перелік таких обставин й доходить висновку про відсутність будь-яких обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 у цьому кримінальному провадженні.

Розв`язуючи при призначенні покарання ОСОБА_6 питання щодо наявності обставин, які його обтяжують, суд керується змістом статті 67 Кримінального кодексу України, в якій наведений перелік таких обставин, і доходить висновку про те, що в силу приписів пункту 1, 6, 6-1, 13 частини 1 статті 67 Кримінального кодексу України суд вбачає як обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому рецидив злочинів, вчинення кримінального правопорушення щодо особи з інвалідністю, вчинення кримінального правопорушення щодо іншої особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах, вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Однак ці обставини колегія суддів не бере до уваги, не враховує під час призначення покарання та не покладає в основу судового рішення що ухвалюється, з огляду на приписи пункту 1 частини 1 статті 337 Кримінального процесуального кодексу України.

Пленум Верховного суду України у пункті 1 своєї Постанови «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року (зі змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись вимог статті 65 Кримінального кодексу України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Окрім цього, Верховний суд України у пункті 2 зазначеної вище Постанови Пленуму визначив, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 65 Кримінального кодексу України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті особливої частини цього кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин злочину, його наслідків і даних про особу, судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочин на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім особам похилого віку і тим, що щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Крім того, судом при призначенні покарання повинні враховуються і вимоги статті 50 вказаного кодексу, тобто, що покарання є заходом примусу, який застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого, та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, а тому особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Одночасно з цим, Верховний Суд як найвищий судом у системі судоустрою України, який, забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій (тобто сталість та єдність судової практики) у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом, у своїй постанову, прийняту 17 квітня 2018 року в межах справи з єдиним унікальним № 298/95/16-к (провадження № 51-2501 км 18) зауважив, що у частині 2 статті 65 Кримінального кодексу України встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно є достатнім для досягнення мети покарання. Суд вважає, що такий же принцип застосовується і при вирішенні питання про порядок відбування покарання, зокрема, про можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням. Обов`язок доведення того, що менш суворий від покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення.

Зважаючи на таке, суд ураховує позицію прокурора, який вважав за доцільне призначити ОСОБА_6 покарання за вчинене кримінальне правопорушення у виді позбавлення волі на строк 12 років 6 місяців, а також позицію сторони захисту, яка висловилась про те, що вина обвинуваченого не доведена і його слід виправдати, думку потерпілої ОСОБА_9 , яка підтримала позицію сторони захисту.

Так, санкція частини 2 статті 115 Кримінального кодексу України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі.

При виборі розміру покарання обвинуваченому суд має вирішити питання щодо співвідношення норм Загальної та Особливої частин Кримінального кодексу України, зокрема статті 68 і частини 2 статті 115 цього Кодексу.

Отже, довічне позбавлення волі - найтяжчий вид основного покарання, що полягає в довічній (пожиттєвій) ізоляції особи, визнаної судом винною у вчиненні особливо тяжкого злочину, від суспільства в спеціальних кримінально-виконавчих установах.

Відповідно до положень частини 4 статті 68 Кримінального кодексу України за вчинення готування до злочину та замаху на нього довічне позбавлення волі не застосовується, крім випадків вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, передбачених статтями 110, 111, 111-1, 112, 113, кримінальних правопорушень проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, передбачених статтями 437-439, частиною першою статті 442 та статтями 442-1 і 443 цього Кодексу.

Водночас частиною 3 статті 68 Кримінального кодексу України передбачено, що за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Виходячи з системного аналізу положень згаданих частин статті 68 Кримінального кодексу України, закон зобов`язує суд або знизити розмір покарання (частина 3), або забороняє застосувати покарання у вигляді довічного позбавлення волі (частина 4), але виключно лише один і лише найбільш суворий вид основного покарання з числа тих, що передбачені у відповідній санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК. Із цього випливає, що за одним кримінальним провадженням стосовно одного і того ж самого діяння і щодо однієї і тієї самої особи, яка вчинила це діяння, вказані положення не можуть бути застосовані двічі і до найбільш суворого, і до менш суворого покарання, які альтернативно передбачені у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК.

Отже, якщо в санкції норми Особливої частини Кримінального кодексу України альтернативно передбачено довічне позбавлення волі, то положення частини 3 статті 68 Кримінального кодексу України не можуть застосовуватися до таких осіб, виходячи з максимального покарання у виді позбавлення волі на певний строк, оскільки найбільш суворим видом покарання, передбаченим санкцією, залишається довічне позбавлення волі, а це покарання є таким, що виключає можливість визначення його двох третин.

Слід зазначити, що виключення законодавцем можливості призначення покарання у виді довічного позбавлення волі за незакінчений злочин (частини 4 статті 68 Кримінального кодексу України) є окремою особливою формою (способом) пом`якшення покарання за окремі види незакінченого злочину, яка застосовується окремо від інших способів пом`якшення покарання, та не виключає можливості застосування іншого менш суворого виду покарання, що в них міститься.

До вказаних правових висновків дійшов Верховний суд у своїй постанові від 02 грудня 2019 року по справі справа № 664/425/16-к (провадження № 5790кмо18).

Відтак, обговорюючи питання про призначення покарання ОСОБА_6 , суд, зважаючи на позицію як сторони обвинувачення, так і сторони захисту, бере до уваги факт відсутності обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання винному, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, ступінь здійснення кримінально протиправного наміру, причини, внаслідок яких кримінальне правопорушення не було доведено до кінця, особу винного, мету, мотиви, обставини та характер вчиненого ним кримінального правопорушення, тобто те, що він раніше неодноразово судим, поведінку під час та після вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, та керуючись принципом законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, не вбачає правових підстав для призначення обвинуваченому покарання у виді довічного позбавлення волі.

Усе наведене у своїй сукупності та у співвідношенні, ураховуючи, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого й запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень, суд вважає, що виправлення ОСОБА_6 й запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливе лише в ізоляції та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу, що свідчить про наявність правових підстав для призначення йому покарання в межах, встановлених санкцією частини 2 статті 115 Кримінального кодексу України, з урахуванням приписів ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 68 КК у виді позбавлення волі на певний строк, який дорівнює дванадцять років шість місяців, так як саме таке покарання буде справедливим, необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

З огляду на усе вище наведене, колегія суддів вважає, що її висновок про міру покарання ОСОБА_6 відповідатиме його меті, гуманності й справедливості, та не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства, які захищаються, та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, через призму того, що втручання держави у приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, забезпечуватиме співрозмірність діяння та кари, відповідатиме таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, пропорційність, легітимна мета та невідворотність покарання.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, зокрема рішенню, ухваленому 17 вересня 2009 року у справі «Скоппола проти Італії», де суд зауважив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Ухвалюючи вирок ОСОБА_6 , суд не знаходить підстав й для застосування положень статей 69, 69-1, 75, 96, 96-1 та 96-2 Кримінального кодексу України, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких ці норми права мають бути застосовані.

Цивільний позов в рамках цього кримінального провадження поданий не був, процесуальних витрат немає.

Відповідно до пункту 4 частини 9 статті 100 Кримінального процесуального кодексу України речові докази, визнані постановами слідчого слідчого відділення № 2 Красноградського РВП ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_21 від 07 січня 2022 року та 13 січня 2022 року, передані та знаходяться на відповідальному зберіганні в камері зберігання речових доказів Нововодолазького районного суду Харківської області, а саме:

два фрагменти сірої мотузки, які знаходяться у двох окремих паперових конвертах,

два фрагменти білого бинта, на одному з яких мається змив бурої речовини, зовні схожої на кров, другий фрагмент бинта чистий, які знаходяться у двох окремих паперових конвертах,

чорні спортивні штани з білими лампасами, які знаходяться у картонному ящику,

синьо-сірий светр, який знаходиться у картонному ящику,

зразки змивів з обох рук, відібрані у ОСОБА_6 , та контрольний зразок бинта, змоченого дистильованою водою, які знаходяться в паперових конвертах № 1, 2, 3,

зразки змивів букального епітелію (слини), відібрані у ОСОБА_6 , що містяться в паперовому конверті № 4,

зразки нігтів та піднігтьового вмісту з обох рук, відібрані у ОСОБА_6 , які містяться в паперових конвертах № 5, 6,

чорну кофту з блакитними рукавами, на якій маються сліди бурого кольору, зовні схожі на кров, яка знаходяться у картонному коробку,

коричневі штани, на яких маються плями бурого кольору, зовні схожих на кров, які знаходяться у картонному коробку,

зразки букального епітелію (слини), відібраного у ОСОБА_8 , які містяться в паперовому конверті № 1,

зразок крові та контрольний чистий бинт, відібрані у ОСОБА_8 , які містяться у паперових конвертах № 2, 3,

ніж, з білою рукояткою, який запакований до паперового конверту,

- підлягають знищенню.

Застосований на стадії досудового розслідування захід забезпечення, а саме:

на підставі ухвали, постановленої 11 січня 2022 року в межах справи з єдиним унікальним № 626/34/22 (провадження № 1-кс/626/49/2022) слідчим суддею Красноградського районного суду Харківської області ОСОБА_52 , арешт на речові докази, а саме: два фрагменти білого бинта, на одному з яких мається змив бурої речовини, зовні схожої на кров, а другий фрагмент бинта чистий, які запаковано до двох паперових конвертів;

на підставі ухвали, постановленої 11 січня 2022 року в межах справи з єдиним унікальним № 626/34/22 (провадження № 1-кс/626/46/2022) слідчим суддею Красноградського районного суду Харківської області ОСОБА_52 , арешт на речові докази, а саме: вилучені два фрагменти сірої мотузки, за допомогою якої ОСОБА_6 , намагався покінчити з життям через повішання, які запаковано до двох окремих, коричневих, паперових конверти;

на підставі ухвали, постановленої 11 січня 2022 року в межах справи з єдиним унікальним № 626/34/22 (провадження № 1-кс/626/47/2022) слідчим суддею Красноградського районного суду Харківської області ОСОБА_52 , арешт на речові докази, а саме: чорні спортивні штани з білими лампасами та синьо-сірий светр, які запаковано до двох, окремих, картонних ящиків, коричневого кольору, що належать ОСОБА_6 ;

на підставі ухвали, постановленої 10 січня 2022 року в межах справи з єдиним унікальним № 626/34/22 (провадження № 1-кс/626/48/2022) слідчим суддею Красноградського районного суду Харківської області ОСОБА_52 , арешт на речові докази, а саме: паперові конверти №№ 1,2,3, в яких міститься зразки змивів з обох рук та контрольний зразок бинта, змоченого дистильованою водою; паперовий конверт № 4 в якому міститься зразки бука кального епітелію (слини); паперові конверти №№ 5,6, в яких міститься зразки нігтів та піднігтьового вмісту з обох рук;

на підставі ухвали, постановленої 11 січня 2022 року в межах справи з єдиним унікальним № 626/34/22 (провадження № 1-кс/626/50/2022) слідчим суддею Красноградського районного суду Харківської області ОСОБА_52 , арешт на речові докази, а саме: чорну кофту з блакитними рукавами, на якій маються сліди бурого кольору, зовні схожі на кров; коричневі штани, на яких маються плями бурого кольору, зовні схожих на кров; ніж, з білою рукояткою, яким 06 січня 2022 було скоєно замах на вбивство ОСОБА_8 ;

на підставі ухвали, постановленої 17 січня 2022 року в межах справи з єдиним унікальним № 626/34/22 (провадження № 1-кс/626/69/2022) слідчим суддею Красноградського районного суду Харківської області ОСОБА_52 , арешт на речові докази, а саме: паперовий конверт № 1, в якому міститься зразок бука кального епітелію (слини); паперові конверти № 2,3, в яких міститься зразок крові та контрольний зразок чистого бинта

- слід скасувати, оскільки відпали мета та підстави його застосування.

Натомість застосований на стадії досудового розслідування та в подальшому неодноразово продовжений під час судового провадження, зокрема, на підставі ухвали Нововодолазького районного суду Харківської області, постановленої 21 січня 2025 року, запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на строк 60 днів без визначення застави, тобто до 21 березня 2025 року року, слід залишити без змін до набрання вироком законної сили, оскільки не відпали мета та підстави його застосування.

Доходячи такого, суд зауважує, що частиною 1 статті 131 Кримінального процесуального кодексу України унормовано, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до приписів статті 5 неодноразово вищезгаданої Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод ніхто не може бути позбавлений свободи, окрім законного ув`язнення особи після засудження її компетентним судом.

В рішенні Європейського суду з прав людини, ухваленого 04 вересня 2015 року у справі «Руслан Яковенко проти України», констатовано, що підсудний вважається таким, що перебуває під вартою після засудження компетентним судом у розумінні підпункту «а» пункту 1 статті 5 Конвенції з моменту оголошення вироку судом першої інстанції, навіть, якщо він ще не набрав законної сили і його можна оскаржити.

Саме тому, з метою забезпечення можливого апеляційного перегляду справи як складової кримінального провадження, з урахуванням ризику переховування засудженого від суду під тиском тягаря призначеного до відбування покарання за вчинення особливо тяжкого злочину, суд вважає, що подальше тримання ОСОБА_6 під вартою є обґрунтованим, а тому не вбачає підстав для зміни або скасування до набрання вироком законної сили застосованого до нього запобіжного заходу.

Також, суд наголошує, що попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Зміст частини 1 статті 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» № 3352-XII від 30 червня 1993 року (із змінами та доповненнями) мовить про те, що попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується до підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Відтак, беручи до відома припис частини 1 статті 1 Кримінального процесуального кодексу України, яким обумовлено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, ураховуючи, що до ОСОБА_6 вперше був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою ухвалою слідчого судді Красноградського районного суду Харківської області ОСОБА_44 , постановленою 07 січня 2022 року, який в подальшому не змінювався та не скасовувався, суд застосовує положення частини 5 статті 72 Кримінального кодексу України й обчислює йому строк відбуття покарання з моменту фактичного затримання, визначеного протоколом затримання особи, підозрюваної особи у вчиненні злочину, та подальшого застосування йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, тобто з 07 січня 2022 року о 01 годині 15 хвилин, зарахувавши час попереднього ув`язнення день за день.

Ухвалюючи вирок та формуючи усі наведені в ньому висновки, суд покладається на положення частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, що вимагають від суду, який підпадає під її дію, бути безпристраснім, що включає у себе відсутність упередження або упередженості.

У рішеннях «Володимир Поліщук та Світлана Поліщук проти України» від 30 вересня 2010 року та у справі «Пантелеєнко проти України» від 29 червня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив на тому, що словосполучення «згідно із законом» по суті стосується національного законодавства і встановлює обов`язок забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм. Фраза «відповідно до закону» вимагає, щоб захід мав певне підґрунтя в національному праві.

Тобто відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, що відображує принцип, пов`язаний із належним відправленням правосуддя, в кожному рішенні судів та трибуналів повинні бути належним чином викладені аргументі, на яких вони базуються.

Відтак, здебільшого, суд застосовує приписи пункту 42 остаточного Рішення Європейського суду з прав людини, ухваленого 15 листопада 2007 року за заявою № 22750/02 у справі «Бендерський проти України», де суд нагадує, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають достатньою мірою висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитись залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи (рішення «Руїз Торійа проти Іспанії» від 09 грудня 1994 року). Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (рішення «Артіко проти Італії» від 13 травня 1980 року). Право може вважатись ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом (пункт 33 рішення «Дюлоранс проти Франції» від 21 березня 2000 року та пункти 32 і 35 рішення «Донадзе проти Грузії» від 07 березня 2006 року).

Отже, позиція сторони захисту щодо виправдання за недоведеністю вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочинного діяння, кваліфікованого як закінчений замах на умисне вбивство, вчинене особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, була почута, зауваження заслухані та вивчені судом, проте вони не знайшли в певній мірі належного юридичного підґрунтя для їх задоволення на підставі усього викладеного вище та спростовані низькою наявних та досліджених доказів під час судового розгляду справи у їх сукупності.

На підставі викладеного, керуючись статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, учиненої 04 листопада 1950 року в Римі; Рішеннями Європейського суду з прав людини від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства», від 21 жовтня 2011 року у справі «Коробов проти України», від 17 вересня 2009 року у справі «Скоппола проти Італії», від 04 вересня 2015 року у справі «Руслан Яковенко проти України», від 30 вересня 2010 року у справі «Володимир Поліщук та Світлана Поліщук проти України», від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України», від 15 листопада 2007 року у справі «Бендерський проти України», від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торійа проти Іспанії», від 13 травня 1980 року у справі «Артіко проти Італії», від від 21 березня 2000 року у справі «Дюлоранс проти Франції», від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», і від 07 березня 2006 року у справі «Донадзе проти Грузії»; статтями 3, 27 та 61 Конституції України, прийнятої 28 червня 1996 року № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями); статтями 2, 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» № 3262-IV від 22 грудня 2005 року (із змінами та доповненнями); статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-ІV від 23 лютого 2006 року (із змінами та доповненнями); частини 2 статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02 червня 2016 року; статтею 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» № 3352-XII від 30 червня 1993 року (із змінами та доповненнями); статтями 12, 15, 50, 63, 65 68, 72, 115 Кримінального кодексу України № 2341-ІІІ від 05 квітня 2001 року (із змінами та доповненнями); Постановами Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року (зі змінами та доповненнями) та № 2 від 07 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя і здоров`я особи»; постановою Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду, прийнятою 12 червня 2018 року в межах справи з єдиним унікальним № 712/13361/15 (провадження № 51-1604км18), постановою Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду, прийнятою 15 квітня 2021 року в межах справи з єдиним унікальним № 751/2824/20 (провадження № 51-5910км20); постановою Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду, прийнятою 23 лютого 2021 року в межах справи з єдиним унікальним № 742/642/18 (провадження № 51-5459км19), постановою Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду, прийнятою 17 квітня 2018 року в межах справи з єдиним унікальним № 298/95/16-к (провадження № 51-2501 км 18), постановою Верховного суду об`єднаної палати Касаційного кримінального суду, прийнятою 02 грудня 2019 року в межах справи з єдиним унікальним № 664/425/16-к (провадження № 5790кмо18), постановою Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду, прийнятою 08 лютого 2024 року в межах справи з єдиним унікальним № 399/819/20 (провадження № 51-3243 км 23); а також статтями 1, 17, 31, 35 - 37, 84 86, 91, 94, частиною 9 статті 100, статтями 131 132, 242, 314-1, 337, 349, 368 371, 373 376, 392, 393, 395, 532 535 Кримінального процесуального кодексу України № 4651-VІ від 13 квітня 2012 року (із змінами та доповненнями)

з а с у д и в:

ОСОБА_6 визнати винним у пред`явленому йому обвинуваченні, передбаченому частиною 2 статті 15, пунктом 13 частини 2 статті 115 Кримінального кодексу України, і призначити йому по даній нормі закону покарання у виді 12 (дванадцять) років 6 (шість) місяців позбавлення волі.

Згідно з частиною 5 статті 72 Кримінального кодексу України строк відбуття покарання ОСОБА_6 обчислювати з моменту його фактичного затримання та обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, тобто з 07 січня 2022 року, зарахувавши час попереднього ув`язнення день за день.

Запобіжний захід ОСОБА_6 у виді тримання під вартою у ДЕРЖАВНІЙ УСТАНОВІ «ХАРКІВСЬКИЙ СЛІДЧИЙ ІЗОЛЯТОР» залишити без зміни до набрання вироком законної сили.

Речові докази, що знаходяться в камері зберігання речових доказів Нововодолазького районного суду Харківської області, а саме:

два фрагменти сірої мотузки, які знаходяться у двох окремих паперових конвертах,

два фрагменти білого бинта, на одному з яких мається змив бурої речовини, зовні схожої на кров, другий фрагмент бинта чистий, які знаходяться у двох окремих паперових конвертах,

чорні спортивні штани з білими лампасами, які знаходяться у картонному ящику,

синьо-сірий светр, який знаходиться у картонному ящику,

зразки змивів з обох рук, відібрані у ОСОБА_6 , та контрольний зразок бинта, змоченого дистильованою водою, які знаходяться в паперових конвертах № 1, 2, 3,

зразки змивів букального епітелію (слини), відібрані у ОСОБА_6 , що містяться в паперовому конверті № 4,

зразки нігтів та піднігтьового вмісту з обох рук, відібрані у ОСОБА_6 , які містяться в паперових конвертах № 5, 6,

чорну кофту з блакитними рукавами, на якій маються сліди бурого кольору, зовні схожі на кров, яка знаходяться у картонному коробку,

коричневі штани, на яких маються плями бурого кольору, зовні схожих на кров, які знаходяться у картонному коробку,

зразки букального епітелію (слини), відібраного у ОСОБА_8 , які містяться в паперовому конверті № 1,

зразок крові та контрольний чистий бинт, відібрані у ОСОБА_8 , які містяться у паперових конвертах № 2, 3,

ніж, з білою рукояткою, який запакований до паперового конверту

знищити.

Скасувати, застосований на стадії досудового розслідування захід забезпечення, а саме:

на підставі ухвали, постановленої 11 січня 2022 року в межах справи з єдиним унікальним № 626/34/22 (провадження № 1-кс/626/49/2022) слідчим суддею Красноградського районного суду Харківської області ОСОБА_52 , арешт на речові докази, а саме: два фрагменти білого бинта, на одному з яких мається змив бурої речовини, зовні схожої на кров, а другий фрагмент бинта чистий, які запаковано до двох паперових конвертів;

на підставі ухвали, постановленої 11 січня 2022 року в межах справи з єдиним унікальним № 626/34/22 (провадження № 1-кс/626/46/2022) слідчим суддею Красноградського районного суду Харківської області ОСОБА_52 , арешт на речові докази, а саме: вилучені два фрагменти сірої мотузки, за допомогою якої ОСОБА_6 , намагався покінчити з життям через повішання, які запаковано до двох окремих, коричневих, паперових конверти;

на підставі ухвали, постановленої 11 січня 2022 року в межах справи з єдиним унікальним № 626/34/22 (провадження № 1-кс/626/47/2022) слідчим суддею Красноградського районного суду Харківської області ОСОБА_52 , арешт на речові докази, а саме: чорні спортивні штани з білими лампасами та синьо-сірий светр, які запаковано до двох, окремих, картонних ящиків, коричневого кольору, що належать ОСОБА_6 ;

на підставі ухвали, постановленої 10 січня 2022 року в межах справи з єдиним унікальним № 626/34/22 (провадження № 1-кс/626/48/2022) слідчим суддею Красноградського районного суду Харківської області ОСОБА_52 , арешт на речові докази, а саме: паперові конверти №№ 1,2,3, в яких міститься зразки змивів з обох рук та контрольний зразок бинта, змоченого дистильованою водою; паперовий конверт № 4 в якому міститься зразки бука кального епітелію (слини); паперові конверти №№ 5,6, в яких міститься зразки нігтів та піднігтьового вмісту з обох рук;

на підставі ухвали, постановленої 11 січня 2022 року в межах справи з єдиним унікальним № 626/34/22 (провадження № 1-кс/626/50/2022) слідчим суддею Красноградського районного суду Харківської області ОСОБА_52 , арешт на речові докази, а саме: чорну кофту з блакитними рукавами, на якій маються сліди бурого кольору, зовні схожі на кров; коричневі штани, на яких маються плями бурого кольору, зовні схожих на кров; ніж, з білою рукояткою, яким 06 січня 2022 було скоєно замах на вбивство ОСОБА_8 ;

на підставі ухвали, постановленої 17 січня 2022 року в межах справи з єдиним унікальним № 626/34/22 (провадження № 1-кс/626/69/2022) слідчим суддею Красноградського районного суду Харківської області ОСОБА_52 , арешт на речові докази, а саме: паперовий конверт № 1, в якому міститься зразок бука кального епітелію (слини); паперові конверти № 2,3, в яких міститься зразок крові та контрольний зразок чистого бинта, оскільки відпали мета та підстави його застосування.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, його захиснику та прокурору.

Копію цього судового рішення не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні при його проголошенні.

Роз`яснити учасникам судового провадження, що вони мають право отримати в суді копію вироку.

На вирок може бути подана апеляція в Харківській апеляційний суд через Нововодолазький районний суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення їй копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі її подання - вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок, що набрав законної сили, є обов`язковим для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, підлягає виконанню на всій території України й звертається до виконання не пізніш як через три дні з дня набрання ним законної сили або повернення матеріалів кримінального провадження до суду першої інстанції із суду апеляційної чи касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3