Справа № 638/5639/24
Провадження № 1-кп/638/935/25
УХВАЛА

Іменем України

30 січня 2025 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченої - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0002673 від 14.10.2023 року відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Сиростан, м. Міас Челябінської області, РФ, громадянки України, раніше не судимої, не працюючої, яка не є особою з інвалідністю, маючої неповнолітню дитину 2015 року народження, не заміжньої, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0002673 від 14.10.2023 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України.

30.01.2025 року до Дзержинського районного суду м. Харкова від прокурора ОСОБА_3 надійшло клопотання про закриття кримінального провадження за епізодами таємного викрадення майна 14.07.2023 року на суму 2199,20 грн та таємного викрадення майна 20.09.2023 року на суму 601,30 грн, у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримала подане клопотання у повному обсязі та просила закрити кримінальне провадження за епізодами таємного викрадення майна 14.07.2023 року на суму 2199,20 грн та таємного викрадення майна 20.09.2023 року на суму 601,30 грн.

Обвинувачена ОСОБА_4 підтримала клопотання прокурора.

Потерпіла ОСОБА_5 у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Надала до суду заяву, в якій просить суд судові засідання проводити без її участі.

Суд, заслухавши думку прокурора, обвинуваченої, дослідивши клопотання, а також матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Згідно з обвинувальним актом обвинувачена ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень: 14.07.2023 року таємного викрадення мікрохвильової печі «ERGO EM-2090», чим спричинено потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 2199,20 грн; 30.07.2023 року таємного викрадення мультиварки «PHILIPS HD3136», чим спричинено потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 3918,40 грн; 20.09.2023 року таємного викрадення Wi-Fi роутеру TL-WR845N, чим спричинено потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 601,30 грн.

Частина 1 статті 2 КК України передбачає, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Згідно зі ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти мають зворотну дію в часі, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ст. 3 КК України законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України. Кримінальна протиправність діяння, а також його караність, та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки КК України, при цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до КК Українита/або до кримінально процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Так, за загальним правилом, закріпленим у ч. 2 ст. 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК України, раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності.

Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Такий же принцип неявно гарантований і ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Цей принцип втілюється в правилі про те, що, якщо існують відмінності між кримінальним законодавством, чинним на момент вчинення злочину, та наступними кримінальними законами, прийнятими до винесення остаточного рішення, суди повинні застосовувати закон, положення якого є найбільш сприятливими для обвинуваченого.

Велика Палата Верховного Суду у постанові № 0306/7567/12 від 13.01.2021 року вказала, що за загальним правилом, закріпленим у частині 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння, визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК України раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності.

За частиною 1 статті 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Згідно положень ст. 9 КПК України, закони та інші нормативно-правові акти України, положення яких стосуються кримінального провадження, повинні відповідати цьому Кодексу. При здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить цьому Кодексу. У випадках, коли положення цьогоКодексуне регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першоюстатті 7 цього Кодексу.

Статтею 7 КПК України визначено перелік загальних засад кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться верховенство права та законність.

Частиною 1статті 8 КПК України визначено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

09.08.2024 року набув чинності Закон України від 18.07.2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тобто, з 09.08.2024 змінився розмір шкоди, який визначає кримінальну відповідальність за такі дії, тобто повинен становити два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або більше. Таким чином, внесені законодавцем зміни про кримінальну відповідальність призвели до часткової декриміналізації діяння, і дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 07.10.2024 року у справі № 278/1566/21 Об`єднана палата зазначає про те, що Законом № 3886-IX у ст. 51 КУпАП, якою передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підвищена верхня межа вартості майна, викрадення якого охоплюється цим положенням, до 2 НМ.

Об`єднана палата виходить з того, що статті 185, 190, 191 фактично містять відсилку до ст. 51 КУпАП, яка, встановлюючи верхню межу вартості викраденого майна для кваліфікації його як дрібного викрадення, тим самим визначає нижню межу цього параметра для кримінальної відповідальності за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна.

Таким чином, кількісна зміна розміру дрібного викрадення з 0,2 до 2 НМ безпосередньо вплинула на суть таких кримінально караних діянь, як крадіжка, шахрайство, привласнення та розтрата, адже в тексті кримінального закону цей розмір прямо не визначено і він указаний законодавцем у ст. 51 КУпАП.

Отже, із часу набуття 09 серпня 2024 року чинності Законом № 3886-IX кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191 КК може настати, лише якщо розмір викраденого перевищує 2 НМ. Унаслідок цієї зміни частина діянь, які на час їх вчинення передбачали кримінальну відповідальність, після цього охоплюється диспозицією ст. 51 КУпАП.

Як наслідок, Об`єднана палата вважає, що для діянь, які на час їх вчинення становили кримінальне правопорушення за статтями 185, 190 або 191 КК, але в яких вартість предмета кримінального правопорушення не перевищувала 2 НМ, обговорювана зміна «скасовує кримінальну протиправність діяння» у значенні ст. 5 КК.

Таким чином, Об`єднана палата дійшла висновків, що Закон № 3886-IX, яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП. Зміни, внесені Законом № 3886-IX, мають зворотну дію в часі. У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозд. 1 розд. ХХ та пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розд. IV Податкового кодексу України. Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом № 3886-IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.

Відповідно до пункту 5 підрозділу ХХ Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації злочинів або порушень, для яких сума неоподаткованого мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 ПКУ для відповідного року.

Підпунктом 169.1.1, пункту 169.1 статті 169 розділу ІV Податкового Кодексу України, визначено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

У той же час суд наголошує, що визначення суми, яка дорівнює двум неоподаткованим мінімумам доходів громадян в гривнях у нормі кримінального законодавства здійснюється, виходячи з розміру неоподатковоаного мінімуму доходів громадян, що діяв на час вчинення відповідного діяння.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум для працездатної особи на 1 січня 2023 року становить 2 684 грн.

Тобто два неоподатковуваних мінімума доходів громадян в розумінні ст. 51 КУпАП та з врахуванням положень Податкового кодексу України за цей період складають суму в розмірі: 1342 грн х 2 = 2 684,00 грн.

Отже, на час вчинення ОСОБА_7 інкримінованих дій у 2023 році, мінімальна сума вартості викраденого майна, як ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, повинна становити не менше 2 684,00 грн.

З досліджених матеріалів даного кримінального провадження встановлено, що вартість таємно викраденого ОСОБА_4 майна за інкримінованими їй епізодами 14.07.2023 року та 20.09.2023 року становила менше 2 684,00 грн.

Передбачені ч. 1 ст. 5 КК України підстави для закриття кримінальної справи не пов`язані із встановленням фактичних обставин справи, що свідчать про відсутність в діянні особи складу злочину, а пов`язані зі змінами законодавства про кримінальну відповідальність (постанова ВС від 09.09.2019 року в справі № 591/6379/16-ц).

З огляду на наведене, суд вважає, що підлягає застосуванню зворотня дія у часі Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення» та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX, яким внесені зміни до законодавства в частині розмежування відповідальності за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати від кримінально караного діяння, відповідальність за яке передбачена відповідними статтями Кримінального кодексу України за принципом визначення граничного розміру викраденого майна у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за вчинення якого особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності.

Положення п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України передбачають, що кримінальне провадження закривається у разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 479-2 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 4-1 ч. 1ст. 284 КПК України. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

З огляду на викладене, беручи до уваги, що з 09.08.2024 року втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність частини діянь, в яких, на переконання органу досудового розслідування обгрунтовано обвинувачується ОСОБА_4 , а остання не заперечує проти закриття кримінального провадження щодо неї у відповідній частині обвинувачення у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд дійшов висновку про необхідність закриття кримінального провадження в частині обвинувачень за ч. 4 ст. 185 КК України на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

В решті епізодів обвинувачення продовжити судове провадження.

Питання щодо судовит витрат на залучення експертів, речових доказів, цивільних позовів потерпілих слід вирішити після повного розгляду даного кримінального провадження.

На підставі викладеного та керуючись п. 4-1 ч. 1 ст. 284, 369-372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора ОСОБА_3 задовольнити.

Закрити кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння за епізодами:

-14.07.2023 року таємного викрадення мікрохвильової печі «ERGO EM-2090», чим спричинено потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 2199,20 грн;

-20.09.2023 року таємного викрадення Wi-Fi роутеру TL-WR845N, чим спричинено потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 601,30 грн.

Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дзержинський районний суд м. Харкова.

Суддя ОСОБА_1