У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 лютого 2025 року м. Ужгород
Прокурор ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із даним клопотанням, яке обґрунтовує тим, що 14 грудня 2024 року о 07.41 год. на лінію 102 надійшло повідомлення з 27 ПЗ ДПСУ про те, що в смт. Вилок, Берегівського району прикордонним нарядом виявлено водія малотоннажного фургону марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 315 CDI» д.н.з НОМЕР_1 гр. ОСОБА_4 , 1961 р.н, пенсіонера, мешканця АДРЕСА_1 , який перевозив у спеціально обладнаному сховищі багажного відділу 8 осіб мобілізаційного віку.
В подальшому в ході проведення слідчих (розшукових) дій встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за попередньою змовою із ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з корисливих мотивів, шляхом надання порад, вказівок, засобів та усуненням перешкод, організували незаконне переправлення військовозобов`язаних громадян, через державний кордон України, поза межами пунктів пропуску, Зокрема встановлено, що 14.12.2024 близько 06:30 год. гр. ОСОБА_4 за попередньою домовленістю прибув до місця проживання ОСОБА_5 , що за адресою АДРЕСА_2 , де вже очікували громадяни ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , яких невстановлені на даний час досудовим розслідуванням особи, доставили до вказаного будинку. Надалі, на території вказаного будинку, вищевказаних 8-ми осіб чоловічої статі, було погружено до спеціально обладнаного сховища із дерев`яної фанери, яке знаходилося у багажному відділенні належного ОСОБА_5 автомобіля марки «Mercedes Sprinter» з д.н.з. НОМЕР_1 , який перебуває в користуванні останнього на протязі 10 років, після чого ОСОБА_4 провівши інстуркатж, здійснив перевезення вказаних осіб до лінії державного кордону. В подальшому, під час проходження огляду та перевірки документів на блок пості, що на відстані близько 300 метрів від лінії державного кордону України з Угорщиною, останній був викритий прикордонним нарядом ДПС України. Того ж дня, 14.12.2024 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було завтримано в порядку ст. 208 КПК України за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України.
Крім цього, проведеними слідчими (розшуковими) діями, оперативно-розшуковими заходами та проведенням кримінального аналізу, було встановлено, що до вказаного кримінального правопорушення, також причетний гр. ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючий за адресою АДРЕСА_3 , користується автомобілем марки AUDI A6 із д.н.з. « НОМЕР_2 », який будучи за попередньою змовою із ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з метою незаконного збагачення, та задля реалізації спільного злочинного плану, щодо незаконного переправлення осіб через державний кордон України, на вищевказаному транспортному засобі привіз із м. Мукачева до будинку за адресою АДРЕСА_2 громадян України ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10
28.01.2025 року слідчим проведено санкціонований обшук будинку в якому проживає ОСОБА_14 , за адресою АДРЕСА_3 . В ході обшуку було виявлено та вилучено: належні ОСОБА_14 мобільні телефони марки «Redmi» з ІМЕІ НОМЕР_3 із сім карткою мобільного оператора НОМЕР_4 та марки «Nokia» з ІМЕІ НОМЕР_5 із сім карткою мобільного оператора НОМЕР_6 .
Того ж дня, 28.01.2025 слідчим проведено санкціонований обшук автомобіля, марки «AUDI A6» із д.н.з. НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_14 . В ході обшуку було виявлено та вилучено: автомобіль марки «AUDI A6» із д.н.з. НОМЕР_2 .
28.01.2025 року постановою слідчого вищевказані речі, на підставі ст. 98 КПК України визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.
З урахуванням наведеного та з метою збереження вилученого майна як речового доказу у даному кримінальному провадженні, прокурор у клопотанні просить накласти арешт на вилучене майно.
Прокурор ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи.
Власники майна ОСОБА_14 та ОСОБА_15 у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи.
У відповідності до ч. 1 ст. 172 КПК України неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Зважаючи на неявку в судове засідання осіб, які беруть участь у розгляді клопотання, фіксування за допомогою технічних засобів, відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, не здійснювалося.
Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Згідно ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160 - 166, 170 - 174 цього Кодексу.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
За змістом ч.1 ст.170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов),чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. За змістом ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.98КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Відповідно ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
У кримінальному провадженні ОСОБА_16 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.
Слідчим суддею встановлено, що 28.01.2025 року проведено санкціонований обшук будинку за адресою АДРЕСА_3 , в якому проживає ОСОБА_14 , оскільки було встановлено достатньо знак, які свідчать про можливу причетність останнього до вказаного кримінального правопорушення.
Згідно протоколу обшуку від 28.01.2025 року, в ході такого було виявлено та вилучено: належні ОСОБА_14 мобільні телефони марки «Redmi» з ІМЕІ НОМЕР_3 із сім карткою мобільного оператора НОМЕР_4 та марки «Nokia» з ІМЕІ НОМЕР_5 із сім карткою мобільного оператора НОМЕР_6 .
Крім того, 28.01.2025 року проведено санкціонований обшук автомобіля, марки AUDI A6» із д.н.з. НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_14 та який на праві власності належить ОСОБА_17 ІНФОРМАЦІЯ_5 ..
Згідно протоколу обшуку від 28.01.2025 року, в ході такого було виявлено та вилучено: автомобіль марки «AUDI A6» із д.н.з. НОМЕР_2 .
Постановою старшого слідчого ВРОТЗ СУ ГУНП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_18 від 28.01.2025 року вилучене майно визнане речовим доказом у даному кримінальному провадженні.
Враховуючи наведене, вивчивши подане прокурором клопотання та додані до нього докази, беручи до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення, слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість доводів прокурора, що тимчасово вилучене майно має значення речового доказу у кримінальному проваджені та відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, оскільки таке могло зберегти на собі сліди злочину, може бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення, містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Таким чином слідчим, на виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України, доведено слідчому судді необхідність такого арешту майна та грошей з метою збереження речового доказу, наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.
Прокурором у клопотанні наведено достатньо підстав для застосування такого виду заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, а відтак, за наведених вище обставин, слідчий суддя при розгляді даного клопотання вбачає потенційну загрозу та шкоду для кримінального провадження в разі відмови у накладенні арешту та повернення вилученого майна та грошей.
Така шкода може виразитись у втраті речових доказів стороною обвинувачення та унеможливить подальше провадження досудового розслідування, проведення відповідних судових експертиз та встановленню істини у справі, а також у втраті майна, що у свою чергу очевидно переважає над неможливістю власником (володільцем) тимчасово володіти, розпоряджатися та користуватися вказаним майном.
Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Згідно ч.2 ст.174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для арешту вказаного майна, з метою його збереження як речового доказу у кримінальному провадженні, а тому клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 132, 98, 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання задовольнити.
Накласти арешт на тимчасово вилучене 28.01.2025 року , в ході проведення обшуку будинку за адресою АДРЕСА_3 , майно, а саме на: належні ОСОБА_14 мобільні телефони марки «Redmi» з ІМЕІ НОМЕР_3 із сім карткою мобільного оператора НОМЕР_4 та марки «Nokia» з ІМЕІ НОМЕР_5 із сім карткою мобільного оператора НОМЕР_6 шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування майном.
Накласти арешт на тимчасово вилучене 28.01.2025 року , в ході проведення обшуку автомобіля, марки «AUDI A6» із д.н.з. НОМЕР_2 , а саме на: автомобіль марки «AUDI A6» із д.н.з. НОМЕР_2 шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування майном.
Роз`яснити, що у відповідності до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що ухвала слідчого судді не набрала законної сили.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1