Справа №950/3800/24 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/78/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - тримання під вартою
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Суми, у режимі відеоконференції, матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Лебединського районного суду Сумської області від 13 грудня 2024 року, якою до підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Лебединського районного суду Сумської області від 13 грудня 2024 року, на задоволення клопотання старшого слідчого СВ ВП№3 (м. Лебедин) Сумського РУП ГУНП в Сумській області, до підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України ОСОБА_8 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави до 24 год. 00 хв. 10 лютого 2025 року.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, захисник підозрюваного ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Лебединського районного суду Сумської області від 13 грудня 2024 року, постанови нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування своїх вимог захисник посилається на те, що при розгляді клопотання слідчого ОСОБА_8 заперечував щодо застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з посиланням на те, що в його діях відсутні ознаки інкримінованого злочину та що він не мав наміру переховуватись від органу досудового розслідування чи суду, на що слідчий суддя уваги не звернув. Крім того, залишились неспростованими ті обставини, що ОСОБА_8 на законних підставах виїздив за межі м. Лебедин на роботу і про його виклик до органів досудового розслідування та суду йому не було відомо. При цьому, коли ОСОБА_8 перебував у м. Лебедин і до нього приїхали працівники поліції, він виконав всі їх вимоги та прослідував до патрульного автомобіля, а потім, до відділку поліції, де і був затриманий.

Також, апелянт зазначає, що під час розгляду клопотання, як ним, так і ОСОБА_8 було зауважено, що запобіжний захід у вигляді цілодобово домашнього арешту з покладенням відповідних обов`язків буде достатнім і повністю забезпечить належну процесуальну поведінку останнього, проте, і ці доводи слідчим суддею при прийнятті оскаржуваного рішення враховані не були, при тому, що ризики, на які вказував слідчий у клопотанні, належним чином не доведені.

Крім того, як зазначає апелянт, в матеріалах провадження відсутні докази на підтвердження належного повідомлення ОСОБА_8 про розгляд клопотання слідчого, проте, слідчим суддею в оскаржуваному рішення зазначеного, що останній до суду не з`явився, хоча про час, день та місце був повідомлений.

З врахуванням вищезазначеного, апелянт вважає, що за результатом розгляду клопотання слідчого, слідчим суддею було постановлено рішення, яке вважати законним та обґрунтованим підстави відсутні.

Заслухавши доповідь головуючого-судді щодо змісту оскаржуваного рішення слідчого судді та доводів апеляційної скарги, підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на підтримку апеляційних доводів та вимог захисника ОСОБА_9 , прокурора, який вважав судове рішенні законним та обґрунтованим та просив залишити його без зміни, перевіривши матеріали даного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 178 КПК України, слідчий суддя при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу зобов`язаний оцінити вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення.

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

На думку колегії суддів при вирішенні питання щодо застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу, слідчим суддею вищезазначені вимоги Закону дотримані в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, СВ ВП № 3 (м. Лебедин) Сумського РУП ГУНП в Сумській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 000332 від 25 жовтня 2024 року, в якому 29 жовтня 2024 року ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України і в цей же день вручено клопотання про застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, розгляд якого було призначено на 30 жовтня 2024 року у Лебединському районному суді Сумської області.

Оскільки підозрюваний ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомленим, для участі у розгляді клопотання про застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, до суду не з`явився і про причину свого неприбуття не повідомив, слідчим суддею Лебединського районного суду було прийнято рішення про здійснення приводу останнього у судове засідання, яке були призначено на 31 жовтня 2024 року.

Проте, з врахуванням того, що на виконання вказаної ухвали, місце знаходження підозрюваного встановлено не було, 31 жовтня 2024 року постановою старшого слідчого СВ ВП №3 (м. Лебедин) Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_8 було оголошено у розшук, а ухвалою слідчого судді Лебединського районного суду Сумської області від 31 жовтня 2024 року надано дозвіл на його затримання з метою приводу для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

27 листопада 2024 року кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_8 повідомлено про підозру за ч. 4 ст. 186 КК України, виділено в окреме кримінальне провадження № 0000381 від 27 листопада 2024 року, яке 29 листопада 2024 року було зупинено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 280 КПК України, у зв`язку з розшуком підозрюваного.

Затриманий ОСОБА_8 працівниками поліції був 13 грудня 2024 року, і в цей же день постановою слідчого досудове розслідування вказаного кримінального провадження було відновлено.

Звертаючись до слідчого судді, в рамках вказаного кримінального провадження з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, слідчий зазначав про те, що останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та що існують ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, запобігти яким, шляхом застосування до нього більш м`яких запобіжних заходів, неможливо.

При цьому, слідчим суддею було враховано, що доводами клопотання та доданими до нього доказами підтверджується те, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого йому умисного тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, з метою уникнення якого останній може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, з огляду і на те, що у зв`язку з цим, він вже оголошувався у розшук.

Також, слідчий суддя дійшов висновку, що перебуваючи на волі, ОСОБА_8 матиме можливість безпосередньо контактувати з потерпілим та свідками та незаконно впливати на вказаних осіб, з метою зміни їх показань на свою користь, а з врахуванням його судимостей, було встановлено ризик можливого вчинення іншого кримінального правопорушення.

Саме за наявності вказаних обставин, слідчий визнав доведеними обставини існування ризиків, на які посилався слідчий у клопотанні та задовольнив його вимоги щодо застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, оскільки останній підозрюється у вчиненні злочину з застосуванням насильства.

З таким висновком слідчого судді погоджується і колегія суддів та ставити під сумнів його законність та обґрунтованість підстав не вбачає.

При цьому, посилання захисника ОСОБА_9 в апеляційній скарзі та пояснення присутнього у судовому засіданні захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного, на необґрунтованість повідомленої ОСОБА_8 підозри, є безпідставними, з огляду на те, що на даному етапі розслідування кримінального провадження достатньою сукупністю даних та зібраних доказів підтверджується те, що повідомлена йому підозра у вчиненні інкримінованого злочину є обґрунтованою.

Крім того, доводами апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 жодним чином не спростовано висновків, зазначених в оскаржуваній ухвалі, і апелянтом взагалі не наведено обставин, які не були враховані слідчим суддею, а посилання на те, що ОСОБА_8 буде беззаперечно виконувати всі необхідні процесуальні дії, колегія суддів вважає непереконливими, оскільки доказів на підтвердження того, що належна процесуальна поведінка останнього буде забезпечена при застосуванні до нього більш м`яких запобіжних заходів, не надано, з врахуванням, як зазначалось вище, того, що через переховування від органів досудового розслідування, його було оголошено у розшук, обґрунтованість якого жодним чином не спростовано.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку, слідчим суддею було надано належну оцінку усім обставинам провадження, з якими закон пов`язує вирішення питання запобіжного заходу, а висновок про доцільність застосування до підозрюваного ОСОБА_8 найсуворішого запобіжного заходу, без визначення розміру застави, є належним чином обґрунтованим та вмотивованим.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від слідства.

Крім того, Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» зазначав, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Також, колегія суддів зауважує і на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Таким чином, з врахуванням практики ЄСПЛ, а також фактичних обставин злочину, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_8 , який є суспільно небезпечними, колегія суддів вважає, що в даному конкретному випадку суспільний інтерес має більшу вагу над повагою до свободи особи, а тому, і з цих підстав, застосування до останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є виправданим.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому, вказане судове рішення слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст.404,407,418,419,422 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Лебединського районного суду Сумської області від 13 грудня 2024 року, якою до підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави - залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4