Справа № 314/815/25
Провадження № 1-в/314/42/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2025 року м.Вільнянськ

Колегія суддів Вільнянського районного суду Запорізької області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання засудженого, який відбуває покарання в Державній установі «Вільнянська установа виконання покарань (№ 11)» ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який засуджений вироком від 04.12.2003 року Апеляційного суду Дніпропетровської області з урахуванням ухвали Верховного Суду України від 06.04.2004 року остаточно за п.1 ч.2 ст.115, ч.2 ст.162, ч.2 ст.194 КК України до довічного позбавлення волі про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

представника адміністрації установи ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

До Вільнянського районного суду Запорізької області надійшло клопотання засудженого, який відбуває покарання в Державній установі «Вільнянська установа виконання покарань (№ 11)» ОСОБА_4 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком 25 років.

У судовому засіданні ОСОБА_4 та його захисник підтримали подане клопотання.

Представник установи у судовому засіданні зазначив, що з урахуванням висновку адміністрації установи щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі останній не довів свого виправлення.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали особової справи, дійшов наступного висновку.

Відповідно до змісту п.3 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст.539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким.

Згідно з ч.1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.82 КК України невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком).

Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення (ч.3 ст.82 КК України).

Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання (ч.5 ст.82 КК України).

Відповідно до ч.3 Порядку визначення ступеня виправлення засудженого, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №294/5 від 19.01.2023, адміністрація установи після відбуття засудженим установленого статтями 81, 82 Кримінального кодексу України строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання та надіслати клопотання до суду щодо можливості представлення засудженого до заміни покарання у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством. Разом з поданням до суду надаються документи, перелік яких встановлений пунктом 9 розділу VI Інструкції про роботу відділів (груп, секторів, старших інспекторів) контролю за виконанням судових рішень установ виконання покарань та слідчих ізоляторів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 червня 2012 року №847/5, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 14 червня 2012 року за № 957/21269, та висновок щодо ступеня виправлення засудженого, форма якого наведена в додатку до Методики визначення ступеня виправлення засудженого.

Згідно з ст. 6 КВК України виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої, правослухняної поведінки.

Згідно з положеннями п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26 квітня 2002 року, звернуто увагу судів на те, що умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким мають надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 Кримінального кодексу України.

Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття рішення є доведеність того, що він став на шлях виправлення.

За змістом зазначеної вище статті та роз`яснень, становлення особи на шлях виправлення - це прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і добросовісне ставлення до праці, які свідчать про сумлінне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватись і в умовах відбування більш м`якого покарання.

Висновок про становлення особи на шлях виправлення повинен бути зроблений на підставі всебічного врахування даних про поведінку засудженого за весь період перебування в установі виконання покарання.

Суду слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці та потребі у наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , засуджений вироком від 04.12.2003 року Апеляційного суду Дніпропетровської області з урахуванням ухвали Верховного Суду України від 06.04.2004 року остаточно, за п.1 ч.2 ст.115, ч.2 ст.162, ч.2 ст.194 КК України до довічного позбавлення волі. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 09.08.2017 року на підставі ст.72 ч.5 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 21.04.2002 року по 06.04.2004 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі. Початок строку: 06.04.2004.

Відповідно до матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_4 відбуває покарання у державній установі «Вільнянська установа виконання покарань (№11)». Підлягає застосуванню ст. 151-1 ч. 2 КВК України переведення з багатомісних приміщень камерного типу до звичайних жилих приміщень максимального рівня безпеки 15.11.2026, підлягає застосуванню ст.82 КК України щодо зміни покарання або його невідбутої частини більш м`яким 18.05.2024 року, відмовлено -15.11.2024.

Згідно висновку щодо ступеня виправлення засудженого із урахуванням аналізу критеріїв оцінки виправлення засудженого останній за весь час відбування покарання допустив 12 порушень, стягнення погашене у встановлено законом порядку, отримав 6 заохочень, останнє з яких 2010 року, підтримує зв`язки з рідними та близькими за допомогою телефонних розмов та посилок. Бажає змінити своє життя, але за поведінкою особи чи з інших джерел інформації зрозуміло, що це не відповідає дійсності. Стверджує, що має бажання брати участь у програмах/заходах, але за поведінкою особи чи інших джерел інформації зрозуміло, що це не відповідає дійсності, відвідуючи заходи програм, особа не бере активної участі в діяльності групи/відвідує несистемно. Усвідомлює, що саме потребує змін , але при цьому нічого не робить. Бажає для себе позитивних змін, але не прикладає до цього будь-яких зусиль. Оцінка ризику вчинення повторного кримінального правопорушення середній (10 балів), ризики ймовірної небезпеки для суспільства оцінюється як середній, результати реалізації заходів не виконані (0 балів), на профілактичному обліку в установі не перебуває, на виробництві установи не працевлаштований, неодноразово проінформовані, що у нього є можливість працевлаштуватись в дільниці майстерні по виготовленню малопомітної перешкоди де працюють засуджені до довічного позбавлення волі з 12.08.2024, до робіт з благоустрою установи не залучався. Згідно наданого до суду опитувального листа керівників (працівників) служб установи Вільнянська установа виконання покарань (№11) щодо можливості застосування ст.82 КК України до засудженого ОСОБА_4 останній не заслуговує на заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким.

Суд не може не врахувати, що примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намаганням своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

На переконання колегії суддів, наведені вище обставини не свідчать про глибокі зміни у свідомості засудженого ОСОБА_4 , упродовж часу перебування в умовах ізоляції від суспільства , які б вказували, що останній став на шлях виправлення, а невідбута частина призначеного йому судом покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінена покаранням у виді позбавлення волі на певний строк.

На підставі ст.82 КК України, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання засудженого, який відбуває покарання в Державній установі «Вільнянська установа виконання покарань (№ 11)» ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 7 діб з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

24.04.2025