Справа № 950/3764/24
Провадження № 1-кп/950/347/24
ЛЕБЕДИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2024 року м. Лебедин

Лебединський районний суд Сумської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 , представника потерпілої ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

перекладача ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Лебедин обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000217 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_7 пред`явлено наступне обвинувачення: 22.11.2024 близько 22 год. 50 хв. у будинку господарства, розташованого в АДРЕСА_1 між подружжям ОСОБА_4 та ОСОБА_7 відбулася сварка, в ході якої вчиняючи домашнє насильство, тобто діяння фізичного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», маючи умисел, спрямований на умисне спричинення тілесних ушкоджень, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, маючи на меті спричинення тілесних ушкоджень своїй дружині, перебуваючи в кімнаті літньої кухні будинку за місцем їхнього спільного проживання ОСОБА_7 умисно спричинив ОСОБА_9 один удар кулаком правої руки в область щелепи зліва та схопив її обома руками за обидва плеча. Внаслідок вищевказаних умисних, протиправних дій потерпілій заподіяно тілесні ушкодження: синець в проекції лівого кута нижньої щелепи синього кольору розмірами 5 х 3,5 см, синці в кількості три, по передній поверхні лівого і правого плеча в середній третині, синього кольору розмірами 3,5 х 2 см, 2,5 х 2 см та 1,5 х 1 см, які відповідно до висновку проведеної в ході досудового розслідування судово-медичної експертизи від 26.11.2024 № 377, визначено як легкі тілесні ушкодження.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження.

У підготовчому судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 звернулась до суду з письмовою заявою у якій просила кримінальне провадження закрити. Зазначила, що вона примирилася з чоловіком, вони проживають однією сім`єю, вона не бажає притягувати його до кримінальної відповідальності. Представник потерпілої її заяву підтримав.

Обвинувачений не заперечував проти закриття кримінального провадження відносно нього, свою провину визнав. Захисник не заперечував проти закриття кримінального провадження.

Прокурор проти закриття кримінального провадження не заперечувала, однак зазначила, що таке не може бути закрите на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України. Дії ОСОБА_7 були пов`язані домашнім насильством відносно дружини, а тому кримінальне провадження може бути закрите на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням винного з потерпілим.

Заслухавши учасників судового провадження суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 477 КПК України кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, дізнавачем, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, передбачених в тому числі статтею 125 (умисне легке тілесне ушкодження).

Згідно з ч. 4 ст. 26 КПК України кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого. Відмова потерпілого, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представника від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення закривається у разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством.

Таким чином відмова потерпілого від обвинувачення у справі приватного обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження за виключенням випадку, якщо кримінальне правопорушення пов`язане з домашнім насильством.

Суд зазначає, що пред`явлене обвинувачення, викладене в обвинувальному акті від 10.12.2024 дійсно містить посилання на ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та вказівку на те, що «…між подружжям відбулася сварка, в ході якої, вчиняючи домашнє насильство..., …маючи умисел, спрямований на умисне спричинення тілесних ушкоджень, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин…».

Слід зазначити, що стаття 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає терміни, які вживаються у такому Законі.

Так, п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає домашнє насильство як діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на подружжя.

Таким чином дійсно, за певних умов, дії осіб, перелік яких наведено у ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» можуть бути кваліфіковані як такі, що пов`язані з домашнім насильством за наявних для того підстав.

При цьому в постанові від 07.04.2020 у справі № 647/1931/19 Верховний Суд не погодився із запропонованим стороною обвинувачення підходом, що злочин щодо особи, яка зазначена у частинах 2 та 3 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» завжди має вважатися злочином, «пов`язаним з домашнім насильством» в значенні п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України.

У цій же постанові Верховний Суд зазначив: «Стамбульською Конвенцією домашнє насильство розуміється як певний спосіб поведінки, якою одна особа намагається утвердити або підтримати контроль над іншою особою, що відноситься до певної вразливої групи і знаходиться у вразливій ситуації. Однак це жодним чином не свідчить про те, що міжнародні договори мали намір розглядати як «домашнє насильство» будь-яке насильство, що трапляється між членами сім`ї, але яке зумовлене іншими причинами. Суд не має підстав вважати, що законодавець, приймаючи Закон № 2227-VIII, під терміном «домашнього насильства» мав намір визначити більш широке коло діянь, ніж міжнародне законодавство, на імплементацію якого він спрямований. Тому посилання лише на те, що потерпілим від злочину є член сім`ї обвинуваченого, недостатньо для того, аби стверджувати про існування ситуації домашнього насильства у значенні, яке надається цьому терміну Стамбульською Конвенцією та законом, що ухвалено з метою її імплементації. Для того, щоб обґрунтувати застосовність виключення щодо домашнього насильства у п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України до конкретного випадку, обвинувачення має довести обставини, які свідчать, що потерпіла від інкримінованого злочину особа є у той же час і жертвою домашнього насильства».

Також Суд зазначив, що саме по собі формулювання, викладене в обвинувальному акті, як вчинення злочину в результаті раптово виниклої сварки, не свідчить про те, що насильство було зумовлено певним дискримінаційним ставленням до потерпілої, мало на меті підтримання панівного становища по відношенню до потерпілої або було одним з епізодів у атмосфері домашнього насильства.

Стаття 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» містить визначення кривдника, яким є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Особа, яка постраждала від домашнього насильства особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Як свідчить обвинувальний акт, дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковані як такі, що пов`язані з домашнім насильством виключно через те, що обвинувачений та потерпіла є подружжям.

Враховуючи обставини, викладені в обвинувальному акті, у суду відсутні підстави вважати ОСОБА_4 особою, яка постраждала від домашнього насильства та відноситься до певної вразливої групи, знаходиться у вразливій ситуації, залежить від обвинуваченого, не здатна захистити себе.

За таких обставин суд вважає, що дане кримінальне провадження не пов`язане з домашнім насильством як про це зазначено в обвинувальному акті, а тому не підпадає під заборону п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України щодо можливості закриття кримінального провадження у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення.

Щодо заяви потерпілої, суд сприймає її саме як відмову від обвинувачення на реалізацію права, наданого їй ч. 4 ст. 26 КПК України. З огляду на викладене суд не вбачає підстав для застосування ст. 46 КК України як підстави для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, оскільки він не подавав суду жодних заяв з даного приводу, а волевиявлення потерпілої у даному випадку є першочерговим.

Враховуючи те, що кримінальне провадження щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, відноситься до кримінальних проваджень у формі приватного обвинувачення, а потерпіла відмовилась від обвинувачення і така відмова є безумовною підставою для закриття кримінального провадження, враховуючи те, що потерпіла не має жодних претензій до обвинуваченого, суд вважає за необхідне кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 закрити.

Керуючись ст. ст. 284, 314, 372, 477 КПК України, суд

у х в а л и в:

Клопотання потерпілої ОСОБА_4 задовольнити.

Кримінальне провадження № 0000217 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Лебединський районний суд Сумської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_10