ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/2887/21 Номер провадження 11-кп/814/362/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурора захисника обвинуваченогоОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000143 за апеляційною скаргою прокурора Полтавської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 05 жовтня 2021 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Поділ Великобагачанського району Полтавської області, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з вищою освітою, неодружений, працюючий комерційним агентом у ТОВ «Студіо-Модерна», несудимий,

визнаний винуватим та засуджений за ч.1 ст.121 КК України на 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Вирішене питання про речові докази.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що він близько 02 години 30 січня 2021 року, перебуваючи в розважальному закладі «Подіум» по вулиці вул. Гоголя, 38, в м. Полтава, на ґрунті раптово виниклого конфлікту з іноземними студентами, умисно наніс потерпілому ОСОБА_10 один удар передпліччям правої руки в область голови, внаслідок чого останній упав і вдарився головою об кахлеву підлогу та отримав тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент спричинення.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 29 березня 2022 року апеляційні скарги захисника ОСОБА_11 та прокурора Полтавської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 залишені без задоволення, а вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 05 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

14 грудня 2022 року Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду задовольнив частково касаційну скаргу прокурора ОСОБА_9 , ухвалу Полтавського апеляційного суду від 29 березня 2022 року щодо ОСОБА_8 скасував і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження в частині способу, яким ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, а також неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до безпідставного застосування положень ст.66, ст.75 КК України та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та увалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_8 за ч.1 ст.121 КК України на 5 років позбавлення волі.

Вважає за необхідне виключити з вироку вказівку про існування обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 - щирого каяття, добровільного відшкодування заподіяної шкоди, усунення тяжких наслідків правопорушення, а також позицію потерпілого.

Прохає визнати доведеним обвинувачення ОСОБА_8 щодо механізму та способу заподіяння тілесних ушкоджень за формулюванням згідно з обвинувальним актом, а саме, що «… ОСОБА_8 , будучи фізично розвиненим, володіючи навичками єдиноборств, наздогнав потерпілого, швидко зайняв необхідну для нанесення ефективного удару в голову та ураження потерпілого стійку. Надалі, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та свідомо припускаючи їх настання, тобто маючи умисел на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю, що охоплювало і протиправне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень внаслідок падіння на тверду підлогу через надане завданим ударом в голову прискоренням, розраховуючи для досягнення таких наслідків на те, що потерпілий нападу не очікував, раптово наніс останньому із-заду ліктем правої руки цілеспрямований удар в голову, включаючи потиличну ділянку зліва.

Цим ударом обвинувачений привів потерпілого до втрати свідомості, що обумовило його падіння навзнак на підлогу з кахля та подальшим ударом голови об нього…».

Зазначає, що посилання суду у вироку на те, що відеозаписом камер спостереження підтверджується нанесення удару обвинуваченого передпліччям є помилковим.

Вважає, що висловлена потерпілим позиція, що ОСОБА_8 не заслуговує на покарання у вигляді позбавлення волі, не може бути взята до уваги.

Також вказує на відсутність факту відшкодування потерпілому збитків.

Зазначає, що вибачення обвинуваченого в судовому засіданні не є щирим каяттям.

Додає, що ОСОБА_8 після вчиненого допомоги потерпілому не надав і виїхав за межі міста Полтави на кілька днів.

Щодо безпідставного застосування положень ст.75 КК України зазначає, що суд не взяв до уваги, що тілесні ушкодження потерпілому спричинені підступно особою, яка має навички єдиноборств.

Звертає увагу, що вік, стан здоров`я, можливість працювати не є даними, які зменшують ступінь небезпечності особи ОСОБА_8 , а позитивну характеристику не можна брати до уваги, оскільки вона долучена судом після судових дебатів.

Захисник за згодою з обвинуваченим відмовилися від поданої апеляційної скарги.

У поданих запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, захисники прохають залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та його захисника, які вважали вирок суду законним та обґрунтованим, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, колегія суддів приходить до такого.

Винуватість ОСОБА_8 у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя потерпілого в момент заподіяння, а також кваліфікація його дій за ч.1 ст.121 КК України ніким із учасників провадження не заперечується.

Доводи прокурора про необхідність формулювання у мотивувальній частині вироку визнаного доведеним обвинувачення ОСОБА_8 щодо механізму та способу заподіяння тілесних ушкоджень дослівно з формулюванням у обвинувальному акті, є непереконливими.

У пункті 13 ч.1 ст.3 КПК України законодавець виклав загальне, незалежно від стадій кримінального провадження, поняття обвинувачення, яким є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Кримінальний процесуальний закон вимагає обов`язкового відображення трьох складників щодо висунутого обвинувачення: фактичних обставин кримінального правопорушення; правової кваліфікації (формули обвинувачення); формулювання обвинувачення.

При цьому під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

З мотивувальної частини вироку убачається, що місцевим судом вимоги закону щодо викладу фактичних обставин та правової кваліфікації дій ОСОБА_8 дотримано.

Обставини, які, відповідно до частини першої статті 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, викладено чітко і конкретно.

Деякі розбіжності між встановленими судом фактичними обставинами кримінального правопорушення та зазначеними у обвинувальному акті, не впливають ні на обсяг обвинувачення, ні на кваліфікацію дій винного. А з огляду на те, що їх виклад місцевим судом у вироку дає повне розуміння кожного з елементів складу кримінального правопорушення для юридично-правової оцінки діяння за відповідною кримінально-правовою нормою, яка не оспорюється в апеляційній скарзі, відсутні підстави для задоволення вимог прокурора в цій частині.

Непереконливими є і доводи прокурора про відсутність у ОСОБА_8 щирого каяття та добровільного відшкодування заподіяної шкоди.

Як видно з матеріалів провадження, обвинувачений не тільки відверто визнав свою провину та осудив свою поведінку, а й повністю відшкодував завдані злочином збитки ще до розгляду справи у суді, чим підтвердив своє бажання виправити наслідки вчиненого та стати на шлях виправлення.

При цьому добровільність відшкодування заподіяної шкоди підтверджується дослідженою апеляційним судом та офіційно перекладеною на українську мову заявою потерпілого, яка посвідчена нотаріусом м. Ноттульн ОСОБА_12 (т.3 а.с.87-89).

Відповідно до цього документа, потерпілий повідомляє Полтавський апеляційний суд, що ОСОБА_8 щиро розкаявся у вчиненому, відшкодував майнову та моральну шкоду у розмірі 45000 гривень, піклувався про стан його здоров`я і підтримував. Водночас потерпілий вважає призначене судом покарання із застосуванням ст.75 КК України законним і справедливим і прохає не позбавляти обвинуваченого волі.

Більше того, апеляційним судом досліджено наданий стороною захисту відеозапис із зверненням потерпілого, де він підтвердив наведені у заяві обставини та повідомив про неможливість особистої участі у судовому засіданні, оскільки перебуває в Німеччині.

З огляду на ці, встановлені апеляційним судом обставини, доводи прокурора про те, що ОСОБА_8 після вчиненого злочину допомоги потерпілому не надав і виїхав за межі міста Полтави на кілька днів, не свідчать про відсутність щирого каяття обвинуваченого.

Адже факт щирого каяття в даному випадку знайшов своє відображення у матеріалах кримінального провадження, які підтверджують щирий жаль ОСОБА_8 з приводу вчиненого, осуд своєї поведінки, активні дії з метою виправити наслідки та готовність нести покарання.

Всупереч доводам прокурора, в матеріалах провадження наявні належним чином завірені підписами керівників та печатками роботодавців позитивні характеристики обвинуваченого як з попереднього місця роботи у ФОП ОСОБА_13 , так і у ТОВ «Студіо-модерна», де ОСОБА_8 працює з 18 жовтня 2022 року (т.3 а.с.83-86).

Крім того, як встановлено в засіданні апеляційного суду, обвинувачений дійсно протягом березня 2022 року був членом громадського формування з охорони громадського порядку «Доброволець», виконував обов`язки старшого групи оперативного реагування, де зарекомендував себе з позитивної сторони, що підтверджується відповідними довідками голови громадського формування ОСОБА_14 , долученими до матеріалів провадження.

Доводи прокурора про безпідставне звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням є непереконливими.

У ст.65 КК України визначено загальні засади призначення покарання, які наділяють суд правом вибору між однією із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, кожна з яких є законною.

Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

За змістом ст.75 КК України рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Оцінюючи конкретні обставини кримінального провадження, особу винного, який раніше несудимий, добровільно відшкодував збитки, примирився з потерпілим, кардинально на краще змінив спосіб життя, офіційно працює, його ставлення до вчиненого та розуміння наслідків, враховуючи належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 протягом тривалого часу після ухвалення вироку, колегія суддів вважає, що усі наведені обставини в своїй сукупності утворюють підставу для висновку про можливість його виправлення без відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком, з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Отже, апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 05 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Полтавської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції безпосередньо до суду касаційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4