УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2025 року

м. Київ

справа № 758/10851/16

провадження № 51 - 5643 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора на ухвали Подільського районного суду міста Києва від 13 лютого 2024 року та Київського апеляційного суду від 25 вересня 2024 року щодо ОСОБА_4 ,

встановив:

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 13 лютого 2024 року задоволено клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та звільнено його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК закрито кримінальне провадження № 0003477 від 25 травня 2016 року за обвинуваченням ОСОБА_4 ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК.

Як встановлено судом першої інстанції, 25.05.2016 року, приблизно о 14:45 год, ОСОБА_4 , перебуваючи за кермом в салоні автомобіля марки "Саманд", н.з. НОМЕР_1 , спільно з особами, провадження по яких виділено в окреме, за адресою: м. Київ, вул. Північно-Сирецька, 1-3, помітили припаркований автомобіль марки «Dacia Logan», д.н.з. НОМЕР_2 , зачинений на сигналізацію, який належить ОСОБА_5 , і в цей час у них виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна з вищевказаного автомобіля та реалізуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_4 за попередньою змовою з особами, провадження по яких виділено в окреме, керуючись в своїх діях корисливим мотивом, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, за допомогою спеціального пристрою «сканера», вимкнув сигналізацію автомобіля марки «Dacia Logan», д.н.з. НОМЕР_2 , та повернувся за кермо автомобіля марки «Саманд», д.н.з. НОМЕР_1 . В цей же час особи, провадження по яких виділено в окреме, продовжуючи злочинні наміри, вийшли із салону автомобіля та направилися до автомобіля марки «Dacia Logan», д.н.з. НОМЕР_2 , із салону і багажника якого таємно викрали електричні лампи «LED» в кількості 8 шт., загальною вартістю, згідно висновку товарознавчої експертизи №347тв від 21.06.2016 - 4934, 96 грн, які поклали до багажнику автомобіля «Саманд», д.н.з. НОМЕР_1 .

Після чого, ОСОБА_4 спільно з особами, провадження по яких виділено в окреме, на автомобілі марки «Саманд», д.н.з. НОМЕР_1 , намагалися з місця вчинення злочину зникнути, але виконавши всі дії, які вважали за необхідне для викрадення чужого майна, свій злочинний умисел до кінця не довели з причин, які не залежали від їх волі, так як біля будинку 1-3 по вул. Північно-Сирецька в м. Києві, були затримані працівниками поліції ОПС ВКР Шевченківського УП ГУНП у м. Києві, з нявними при них викраденими елекричних ламп "LED" у кількості 8 шт.

Вказані дії ОСОБА_4 стороною обвинувачення кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно за попередньою змовою групою осіб.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 вересня 2024 року ухвалу місцевого суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на допущені, на його думку, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати оскаржувані судові рішення й призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор указує на те, що 31 січня 2024 року було погоджено новий обвинувальний акт з прокурором вищого рівня, але в судовому засіданні 13 лютого 2024 року при вирішенні клопотання обвинуваченого про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК не враховано того, що прокурор в кримінальному провадженні заперечувала проти задоволення клопотання вважаючи його передчасним у зв`язку з наявним новим обвинувальним актом зі зміненим обвинуваченням з ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст.185 КК на ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК. На підставі ст.12 КК кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК належить до тяжкого злочину, за який відповідно п. 4 ч. 1 ст. 49 КК особа може бути звільнена від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло 10 років.

Суд першої інстанції не врахував клопотання прокурора про зміну обвинувального акту, не надана можливість вручити обвинуваченому обвинувальний акт, чим порушено принцип змагальності сторін та свободи в поданні суду доказів і у доведенні судом їх переконливості. Зазначає, що у недотримання положень ст. 419 КПК, суд апеляційної інстанції не перевірив аналогічних доводів його апеляційної скарги та не навів мотивів, з яких вирок суду першої інстанції залишив без зміни.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Згідно зі ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 412 КПК, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

За приписами ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Так, приписами ст. 285 КПК встановлено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. При цьому особі, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачено можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Частиною 8 ст. 284 КПК визначено, що закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 цієї статті, не допускається лише у випадку, коли підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. У цьому разі розгляд кримінального провадження продовжується в загальному порядку.

За правилами ч. 3 ст. 288 КПК суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Таким чином, наявність визначених умов є самостійною правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Згідно з п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею нетяжкого злочину (крім того, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років) і до набрання вироком законної сили минули п`ять років, а у разі вчинення тяжкого злочину минуло десять років.

Відповідно до ч. 2 вказаної статті перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання.

У розумінні ст. 49 КК та за усталеною судовою практикою, ухиленням від слідства або суду вважаються будь-які умисні дії з метою уникнути відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, що змушують правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання особи (наприклад, постанова об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 5 квітня 2021 року в справі № 328/1109/19).

Як убачається з наданих прокурором копій судових рішень, інкриміноване ОСОБА_4 правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК, за класифікацією є нетяжким (ст. 12 КК), його було вчинено 25 травня 2016 року.

Отже, за загальним правилом п`ятирічний строк давності притягнення обвинувачених до кримінальної відповідальності за нетяжкий злочин станом на 13 лютого 2024 року сплинув.

За змістом оспорюваної ухвали суд апеляційної інстанції, всупереч твердженням сторони обвинувачення, перевірив усі обставини, які мають правове значення для застосування інституту давності й умотивовано вирішив, що висновки місцевого суду про необхідність звільнення вказаного обвинуваченого від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК і закриття провадження на підставі ст. 49 КК, ст. 284 КПК є правильними, ґрунтуються на встановлених у справі фактах. З огляду на відсутність у матеріалах справи інформації про вчинення обвинуваченим нового правопорушення, апеляційний суд із наведенням аргументів відхилив вимоги прокурора, а оскаржене останнім рішення - залишив без змін.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 337 КПК судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.

З огляду на вказане, місцевий суд при вирішенні клопотання про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності обґрунтовано виходив саме з обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, та встановивши передбачені законодавством підстави для звільнення від кримінальної відповідальності ухвалив відповідне рішення.

Апеляційним судом зазначено, що з журналу судового засідання від 13 лютого 2024 року на момент розгляду клопотання обвинуваченого жодних змін до обвинувачення прокурором внесено не було. Не заявлено клопотання про надання часу для складання та погодження відповідних процесуальних документів і в судовому засіданні 13 лютого 2024 року.

Колегія суддів касаційного суду погоджується з наведеними в ухвалі висновками апеляційного суду щодо законності ухвали Подільського районного суду міста Києва від 13 лютого 2024 року та вважає, що апеляційний суд обґрунтовано залишив рішення суд першої інстанції без зміни.

За змістом статей 284, 288 КПК підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Щодо доводів прокурора про розгляд справи без участі потерпілого, належним чином не повідомленого про судове засідання, колегія суддів зазначає наступне.

Як убачається з оскаржуваної ухвали апеляційного суду, потерпілий ОСОБА_5 систематично повідомлявся місцевим судом про час та місце розгляду справи, а також в матеріалах справи міститься повідомлення про вручення поштового відправлення, згідно якого вищезазначений потерпілий належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

При цьому позиція потерпілого при вирішенні клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, з огляду на зазначені положення КПК, не є визначальною.

За таких обставин, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону в ході перевірки судом касаційної інстанції не встановлено, оскільки зміст ухвал судів попередніх інстанцій відповідає положенням, передбаченим ст. 370, 419 КПК, остаточні висновки суду щодо наявності підстав для закриття кримінального провадження, з урахуванням вищезазначеного, є обґрунтованими та у них наведено достатні мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувались, постановляючи рішення.

Інших істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, у касаційній скарзі прокурора не наведено.

Оскільки з касаційної скарги та копій оскаржуваних судових рішень не вбачається підстав для її задоволення, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження прокурору належить відмовити.

Тому згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвали Подільського районного суду міста Києва від 13 лютого 2024 року та Київського апеляційного суду від 25 вересня 2024 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3