Справа № 344/3415/25
Провадження № 1-кс/344/1787/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого відділу розслідування особливо важливих злочинів СУ ГУ НП в Івано-Франківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000415 від 03.07.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 310, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 317 КК України, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,-

ВСТАНОВИЛА:

Слідчий ОСОБА_7 , звернулася з клопотанням, що погоджено прокурором ОСОБА_3 , в якому просить застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави як альтернативного запобіжного заходу, строком на 60 днів.

В обґрунтування клопотання зазначено про те, що що ОСОБА_8 з корисливих мотивів, з метою вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, отримання доходу від систематичного незаконного посіву та вирощування нарковмісних рослин конопель роду каннабіс (Cannabis), незаконного виготовлення та зберігання наркотичного засобу рослинного походження, обіг якого обмежено каннабісу (Cannabis), з метою збуту, у великих розмірах, на початку липня 2024 року створив та очолив організовану групу, до якої завербував своїх знайомих ОСОБА_5 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , з якими підшукали, надали та орендували для протиправної діяльності домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 ; приміщення у АДРЕСА_2 ; домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 ; приміщення за адресою: АДРЕСА_4 , які облаштували для незаконного посіву та вирощування нарковмісних конопель, і таким чином організувати та утримували місця для незаконного виготовлення наркотичних засобів (4 нарколабораторії).

Упродовж липня 2024 року лютого 2025 року члени організованої групи ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 облаштували 4 нарколабораторії, у яких систематично незаконно сіяли та вирощували нарковмісні коноплі роду каннабіс (Cannabis), згідно спільного плану та узгодження відвідували ці приміщення, забезпечували мінеральними добривами, контролювали роботу систем освітлення, кондиціонування, подачі води та добрив, охороняли їх, у тому числі з використанням відеокамер, збирали з нарковмісних рослин листя і суцвіття, які висушували та подрібнювали і незаконно виготовляли з них наркотичний засіб рослинного походження, обіг якого обмежено каннабіс (маріхуану), у великих розмірах, незаконно його зберігали та перевозили з метою збуту, а також незаконно збували за невстановлених обставин та отримували доходи, які розділяли між собою.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Бурштин Івано-Франківського району Івано-Франківської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , фактично проживаючому за адресою: АДРЕСА_6 , громадянин України, українець, одружений, з середньо-спеціальною освітою, фізична особа підприємець, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , раніше не судимий, обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 310, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 317 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів.

Обґрунтованість підозри у вчиненні кримінальних правопорушень ОСОБА_5 підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, зокрема відомостями, які містяться у протоколах проведення негласних слідчих (розшукових) дій, висновках експертиз наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів та сукупністю інших матеріалів кримінального провадження.

В ході досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

- переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Даний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, є реальним, оскільки, ОСОБА_5 , враховуючи вагомість наявних доказів про вчинення ним злочину, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винним у вчиненні злочину, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду;

- знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Даний ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України є реальним, оскільки досудове розслідування триває та підозрюваний, з метою ухилення від кримінальної відповідальності може вчиняти такі дії;

- незаконно впливати на інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні. Даний ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України є реальним, оскільки, ОСОБА_5 відомі повні анкетні дані інших підозрюваних, після чого він, шляхом вмовляння, погроз зможе впливати на їх показання, що в свою чергу може зашкодити проведенню досудового розслідування.

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Даний ризик передбачений п. 4 ч. 1 ст.177 КПК України, є реальним, оскільки підозрюваний ОСОБА_5 перебуваючи на волі, може приховувати докази його злочинних дій, не з`являтись на виклики до слідчого, прокурора чи суду тим самим затягуючи строки досудового розслідування чи судового розгляду;

- вчинити інше кримінальне правопорушення. Даний ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст.177 КПК України є реальним, оскільки ОСОБА_5 не має міцних соціальних зв`язків, джерело його існування не відоме, на даний час підозрюється у вчиненні корисливого злочину, а тому з метою отримання прибутку останній перебуваючи на волі може продовжити вчиняти злочини у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів та інші злочини.

Зазначені вище обставини, тяжкість інкримінованих злочинів, дані про особу ОСОБА_5 , його соціальні зв`язки, дають підстави вважати про те, що застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти заявленим ризикам та дієвості кримінального провадження.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, просив задоволити.

Слідчий клопотання підтримав, просив задоволити.

Захисник просила відмовити у задоволенні клопотання, застосувати до його підзахисного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, а якщо слідчий суддя прийде до переконання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, то застосувати як альтернативу заставу. Також, просив врахувати наявність міцних соціальних зв`язків, Разом з тим, вважає, що будь-які ризики у даному кримінальному провадженні відсутні.

Підозрюваний у судовому засіданні підтримав позицію ахисника.

Слідчий суддя вислухавши пояснення учасників розгляду клопотання, перевіривши матеріали клопотання, дійшла наступного висновку.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000415 від 03.07.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 310, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 317 КК України.

26.02.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч.3 ст.307 КК України, а саме у тому, що він підозрюється у незаконному виготовленні та зберіганні наркотичних засобів з метою збуту, повторно, особою, яка раніше вчинила кримінальні правопорушення передбаченні ст. 310, 317 КК України, у великих розмірах, організованою групою; ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 310 КК України, а саме у тому, що він підозрюється у незаконному посіві та незаконному вирощуванні конопель у кількості від десяти до п`ятдесяти рослин, особою, яка раніше вчинила кримінальні правопорушення, передбаченні ст. 307, 317 КК України, з метою збуту, організованою групою; ч. 3 с. 28, ч. 2 ст. 317 КК України, а саме у тому, що він підозрюється в організації та утриманні місць для незаконного виготовлення наркотичних засобів, наданні приміщення з цією метою, повторно, з корисливих мотивів, організованою групою.

Відповідно до практики Європейського суду «розумна підозра» у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у підпункті «с» п. 1 ст. 5 Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб будь-який захід, яким людина позбавляється волі, відповідав меті ст. 5, а саме захисту особи від свавілля.

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) Суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Вирішуючи дане клопотання слідчий суддя враховує також вагомість наявних доказів, які містяться у матеріалах клопотання: протоколі про результатами проведення НСРД обстеження публічно недоступного місця, житла чи іншого володіння особи від 23.08.2024, висновку експерта №СЕ-19/109-24/16045-НЗПРАП від 17.11.2024, протоколі про результати проведення НСРД обстеження публічно недоступного місця, житла чи іншого володіння особи від 04.11.2024, висновку експерта №СЕ-19/109-24/17113-НЗПРАП від 11.12.2024, протоколі про результати проведення НСРД обстеження публічно недоступного місця, житла чи іншого володіння особи від 09.01.2025, протоколами за результатами проведення НСРД по кримінальному провадженню № 00000415 від 13.09.2024, протоколом за результатами проведення НСРД по кримінальному провадженню № 00000415 від 27.01.2025, протоколами за результатами проведення НСРД по кримінальному провадженню № 00000415 від 20.11.2024, протоколом за результатами проведення візуального спостереження від 23.09.2024, протоколом за результатами проведення візуального спостереження від 27.09.2024, протоколами за результатами проведення візуального спостереження від 04.10.2024, протоколом за результатами проведення візуального спостереження від 25.10.2024, протоколом за результатами проведення візуального спостереження за особою від 14.01.2025, протоколом за результатами проведення візуального спостереження за особою від 15.01.2025, протоколом за результатами проведення візуального спостереження за особою від 22.01.2025.

Питання доведеності чи недоведеності вини, а також роль підозрюваного у вчиненні злочину є прерогативою суду, який розглядатиме справу по висунутому обвинуваченню та буде встановлювати вказані обставини при розгляді справи по суті.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення.

Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Відповідно, ставити під сумнів як кваліфікацію дій підозрюваного, так і обґрунтованість самої підозри на даному етапі розслідування за даних умов, підстав не має.

Докази зібрані під час досудового розслідування, які вивчені слідчим суддею надають можливість пересвідчитись у достовірності інкримінованих кримінальних правопорушень на вказаній стадії кримінального процесу.

Прокурор у судовому засіданні довів, що існують ризики передбачені ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки, ОСОБА_5 , враховуючи вагомість наявних доказів про вчинення ним злочину, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винним у вчиненні злочину, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки досудове розслідування триває та підозрюваний, з метою ухилення від кримінальної відповідальності може вчиняти такі дії; незаконно впливати на інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки підозрюваний перебуваючи на волі, може приховувати докази його інкримінованих злочинних дій.

Слідчий суддя дійшла висновку, що вказані ризики існують, оскільки на даний час у зазначеному провадженні не встановлено всіх фактичних обставин та всіх причетних осіб.

Поряд з цим, не ставлячи під сумнів довіру, на яку заслуговує особа, яка звертається з проханням, з огляду на встановлені в судовому засіданні ризики та обставини, слідчий суддя в цілому вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу на даній стадії кримінального провадження не відповідатиме потребам, меті та завданням відповідного запобіжного заходу.

Окрім цього, вказаний запобіжний захід не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобігання ризикам; застосування особистої поруки неможливе, оскільки відсутні особи, які можуть поручитися за виконання підозрюваним покладених обов`язків, передбачених статтею 194 КПК України; застосування особистого зобов`язання неможливе, оскільки цей вид запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання спробам переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення. Також при запобіжному заході у виді домашнього арешту підозрюваний, усвідомлюючи про неминучість покарання за вчинення кримінального правопорушення у виді позбавлення волі, незважаючи на покладені на нього обов`язки, може покинути місце свого проживання з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Згідно п.36 рішення у справі «Москаленко проти України» від 20.05.2010 (заява №37466/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (п.58 рішення від 04 жовтня 2005 року у справі «Бекчиєв проти Молдови, заява №9190/03).

Згідно практики Європейського суду з прав людини серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться (п.40 рішення у справі «Клоот проти Бельгії» від 12 грудня 1991 року, заява №12718/87).

Слідчий суддя, бере до уваги, характеризуючі дані особи підозрюваного ОСОБА_5 , його вік, те, що має дві вищі освіту, розлучений, має на утриманні неповнолітнього сина ( зі слів); працює приватним підприємцем, дохід 8000-10000 грн. в місяць ( зі слів), а також те, що раніше не судимий.

Разом з тим, слідчий суддя також бере до уваги те, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 310 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років; передбаченого ч. 2 ст. 317 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років з конфіскацією майна; особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, зумовлений корисливими інтересами, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна; застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є найбільш прийнятним, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи не здатні усунути ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, особливо в умовах воєнного стану, який запроваджений на території України.

При цьому, слідчий суддя оцінює суворість можливого покарання для підозрюваного та визнає за реальну небезпеку можливість здійснення ним перешкод слідству у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, дотримуючись принципів співрозмірності між тяжкістю кримінального правопорушення (характером кримінального правопорушення згідно оголошеної підозри) та характером цього запобіжного заходу.

Поряд з цим, не ставлячи під сумнів довіру, на яку заслуговує особа, яка звертається з проханням, слід зазначити, що з огляду на встановлені в судовому засіданні ризики, обставини, та саму особу підозрюваного, слідчий суддя, в цілому вважає, що застосування запобіжного заходу як домашній арешт на даній стадії кримінального провадження не відповідатиме потребам, меті та завданням відповідного запобіжного заходу, та не спроможний забезпечити належну процесуальну поведінку останнього, виключити ризики.

Задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Щодо визначення розміру застави, слід зазначити на ступне.

Підозрюваний вказує про низькі доходи. При цьому, слід зазначити, що відсутність офіційних доходів не завжди відповідає реальному майновому стану.

Відповідно до п. 5 ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

При цьому суд враховує, що на сьогодні, в умовах воєнного стану, проблема наркозлочинності, яка порушує права всіх людей (в тому числі й таких, що не вживають наркотичні речовини) на життя і здоров`я, безпечне середовище, є однією з найгостріших соціальних і правових проблем України. При цьому зусилля правоохоронних органів із задіянням значної кількості людських, технічних та фінансових ресурсів для протидії таким формам організованої наркозлочинності нівелюються можливістю застосування до осіб, які підозрюються у вчиненні злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, такого альтернативного запобіжного заходу, як застава, яка надає змогу підозрюваним уникати ізоляції від суспільства та продовжувати протиправну діяльність.

Суд враховує, що за результатами досліджень Українського медичного та моніторингового центру з алкоголю та наркотиків Міністерства охорони здоров`я України ( загально доступний документ) за останні десять років кількість смертей серед осіб, які перебували на наркологічному обліку, значно зросла. Загрозливих масштабів набули поширеність розладів психіки та поведінки внаслідок вживання наркотичних речовин, психічні захворювання та інші захворювання.

Відтак, слідчий суддя констатує про наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості" (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року).

Також, слід зазначити, що доходи, які може приносити протиправна діяльність, пов`язана зі збутом наркотиків в особливо великих розмірах, негативні наслідки від цієї інкримінованої злочинної діяльності для суспільства та розмір застави, яка визначається підозрюваному, обвинуваченому у вчиненні злочину, передбаченого частиною третьою статті 307 КК України, є неспівмірними.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливо тяжких злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, що організованою групою, у вказаному кримінальному провадженні, не вбачається підстав для визначення розміру застави.

За змістом ч. 2 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.

Керуючись ст.ст. 176-178, 182-183, 193-194, 196-197, 202, 205, 309, 376, 395 КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання задоволити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 26 квітня 2025 року включно, в межах строку досудового розслідування.

Взяти підозрюваного ОСОБА_5 під варту в залі суду, а тримання його під вартою здійснювати в Івано-Франківській установі виконання покарань № 12.

Строк дії ухвали до 26 квітня 2025 року включно, в межах строку досудового розслідування.

Про прийняте рішення повідомити заінтересованих осіб, родичів.

Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на старшого слідчого відділу розслідування особливо важливих злочинів СУ ГУ НП в Івано-Франківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_7 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а підозрюваним в цей же строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Повна ухвала - 27.02.2025.

Слідчий суддя

Івано-Франківського міського суду ОСОБА_1