Справа № 751/6932/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/264/25
Категорія - ч. 4 ст. 185 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0002134 від 05 липня 2024 року, за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04 грудня 2024 року,

щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Володарське Приуральського району, Уральської області, Російської Федерації, із середньою спеціальною освітою, непрацюючого, неодруженого, без зареєстрованого місця проживання, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 22 липня 2020 року вироком Ріпкинського районного суду Чернігівської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі; звільнився 28 березня 2024 року по відбуттю строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_6 засуджений за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою в Державній установі Чернігівському слідчому ізоляторі залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з моменту його фактичного затримання 05.07.2024 року.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 7194 грн. 16 коп. процесуальних витрат, пов`язані із залученням експерта.

Скасований арешт, накладений ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду від 10 липня 2024 року на куртку чоловічу темно-синього кольору та мобільний телефон Huawei, з сім-карткою НОМЕР_1 .

Судом визнано доведеним, що 05 липня 2024 року о 12 годині 21 хвилині ОСОБА_6 перебуваючи на території автовокзалу, розташованого по проспекту Перемоги, 3, що в м. Чернігові, усвідомлюючи, що згідно указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на всій території України введено воєнний стан та в подальшому неодноразово продовжений та діє на даний час, діючи умисно, повторно, маючи умисел на заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, шляхом вільного доступу, з лавки, таємно викрав рюкзак чорного кольору, в середині якого заходились грошові кошти в сумі 50 євро, вартість яких відповідно до офіційного курсу Нацбанку України станом на 05.07.2024 становить 2189, 07 грн, 20 злотих, вартість яких відповідно до офіційного курсу Нацбанку України станом на 05.07.2024 становить 203,99 грн, а також ряд речей, повний перелік яких вказаний у вироку суду, які належать ОСОБА_9 , чим спричинив їй матеріальну шкоду на суму 31 150,86 грн.

В апеляційні скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , не оспорюючи судове рішення в частині фактичних обставин та кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок суду змінити, шляхом застосування до його підзахисного ст. 69 КК України, призначити покарання менше ніж передбачене санкцією частини статті.

Свої вимоги аргументує, посилаючись на положення ст.ст. 65, 69, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» та звертає увагу суду, що майнова шкода потерпілій повністю відшкодована шляхом повернення майна, а тому претензії майнового характеру до обвинуваченого відсутні. Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого в судовому засіданні встановлені не були.

Апелянт вважає, що зважаючи на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, особу обвинуваченого, який розкаявся у вчиненому, свою вину визнав повністю та висловив жаль з приводу вчиненого, має непогашені судимості, стан його здоров`я, наявність пом`якшуючих покарання обставин, повернення викраденого майна потерпілій, відсутність з її боку претензій до обвинуваченого, скрутний матеріальний стан ОСОБА_10 , а також його відношення до вчиненого та бажання змінитися в майбутньому, на переконання сторони захисту можуть бути підставами для призначення покарання із застосуванням положень ч.1 ст. 69 КК України.

Крім того, адвокат вважає, що суд не прийняв до уваги висновок органу пробації, відповідно до якого ризик вчинення повторних кримінальних правопорушень та ризик небезпеки для суспільства оцінюються як середні, а тому уповноважений орган з питань пробації дійшов висновку про можливість виправлення особи без обмеження або позбавлення волі на певний строк.

Заслухавши доповідача, захисника та обвинуваченого, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили призначити ОСОБА_6 покаранням із застосуванням положень ст. 69 КК України, прокурора, яка заперечувала проти доводів сторони захисту, вказуючи, що після викрадення чужого майна обвинувачений, з поганим станом здоров`я та з матеріальними проблемами напився і був доставлений з психічними до поведінковими розладами до наркологічного диспансеру, негативно характеризується не заслуговує на пом`якшення покарання, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, а саме вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України КК України, відповідають фактичним обставинам справи, які в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому апеляційним судом не перевіряються, з урахуванням положень ст. 404 КПК України.

За вимогами статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

У статті 65 КК України визначено загальні засади призначення покарання, які наділяють суд правом вибору між однією із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, кожна з яких є законною. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого, шляхом призначення більш м`якого покарання ніж визначено санкцією частини статті, за якою він засуджується.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини і захистом інтересів держави й суспільства.

Питання щодо призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер вчиненого кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги сторони захисту в частині необхідності застосування при призначенні ОСОБА_6 покарання з урахуванням вимог ст. 69 КК України, колегія суддів виходить з наступного.

Як неодноразово у своїх постановах звертав увагу Верховний Суд, Правова конструкція ч. 1 ст. 69 КК України законодавцем побудована таким чином, щоб суди в ході реалізації ними своїх дискреційних повноважень під час призначення винуватій особі покарання в кожному конкретному випадку вмотивовано аргументували істотність зниження ступеня тяжкості вчиненого діяння. Тобто встановлення лише факту наявності не менше двох пом`якшуючих обставин, не може автоматично тягнути застосування ст. 69 КК України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що приписи ст. 69 КК України про призначення винній особі більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, є спеціальними і застосовуються у виключних випадках. Підставами для застосування цієї статті є встановлення не лише наявності кількох пом`якшуючих обставин, а й того факту, що їх наявність істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Тобто для застосування судом положень ст. 69 КК України повинні бути встановлені пом`якшуючі покарання обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися судом з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження. Проте у будь-якому разі встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.

Більше того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою, у вчиненні злочину, її поведінкою під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватця. При цьому суд посилаючись при призначенні покарання на статтю 69 КК, зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що можуть бути враховані як такі, що пом`якшують покарання, а й обґрунтувати, виходячи із загальних засад призначення покарання, яким чином сукупність таких обставин істотно знизила тяжкість вчиненого злочину.

Так, дійсно, в судовому засіданні було визнано обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 - щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину.

Крім того, судом не встановлено обставин, які обтяжують покарання.

При цьому, обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, в судовому засіданні встановлено не було, і про наявність таких обставин не вказувала ні сторона захисту під час судового розгляду, ні захисник в поданій апеляційній скарзі. Доводи адвоката фактично зводять до сукупності обставин, які на переконання апелянта надають суду можливість призначити обвинуваченому покарання нижче від найнижчої межі.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який згідно із ст. 12 КК України є тяжким, обсяг та вартість викраденого майна, характер та спосіб вчинення злочину, особу обвинуваченого, яка раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, зокрема за вчинення тяжких злочинів проти власності, за які відбував покарання у виді позбавлення волі.

Крім того, суд врахував, що ОСОБА_6 не одружений, не працює, не має зареєстрованого постійного місця проживання, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, проте, після вчинення крадіжки чужого майна був доставлений у наркологічне диспансерне відділення ЧОПНЛ з діагнозом: «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю.

За повідомленням Чернігівської міської медичної частини від 18.11.2024 ОСОБА_6 має задовільний стан здоров`я; візуально відмічається наявність культі лівої верхньої кінцівки; за повідомленням КМЗ «Обласний центр МСЕК» ЧОР ОСОБА_6 відсутній в базі осіб з інвалідністю. Також судом при призначенні покарання враховані щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, що було визнано обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, та враховано відсутність обтяжуючих покарання обставин.

При цьому, усупереч твердженням апелянта, судом врахований висновок органу пробації та зроблене категоричне судження щодо відсутності підстав для застосування положень ст. 69 КК України при призначенні ОСОБА_6 покарання, при цьому судом призначено мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 4 ст. 185 КК України.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що саме наявність пом`якшуючих покарання обставин, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та дані про особу обвинувачено і були враховані судом при призначенні мінімального покарання за ч.4 ст. 185 КК України.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для зміни чи скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення, не встановлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Новозаводського районного суду м.Чернігова від 04 грудня 2024 року щодо ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а для засудженого, який тримається під вартою, в той же строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13