ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 441/885/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/147/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч. 2 ст. 286, ст. 49 КК
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2025 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

представника

потерпілого ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні та потерпілого ОСОБА_9 на ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 08 січня 2025 року.

Даною ухвалою,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зимна Вода Пустомитівського району Львівської області, українця, громадянина України, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, з середньою освітою, працюючого на посаді оператора у ТОВ Гранд Чікен, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України на підставі ст.49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України закрито.

Арешт майна, накладений ухвалою апеляційного суду Львівської області від 20 грудня 2016 року №461/12939/14-к на автомобіль марки «Mercedes Benz Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 та ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 29 листопада 2023 року №461/6755/18 на автомобіль «OpeL Vectra», реєстраційний номер НОМЕР_2 - залишено без змін.

Цивільний позов ОСОБА_9 залишено без розгляду.

У справі вирішено питання речових доказів та судових витрат.

Згідно з ухвалою суду, органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що приблизно о 19 год. 40 хв. 23 жовтня 2014 року він, керуючи автомобілем марки «Mercedes Benz Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись ним по вул. Львівський, що у м. Городок у напрямку до м. Львова, при проїзді її ділянки в районі будинку № 543 у порушення п.1.5 Розділу 1, п.п.2.3 б), д) Розділу 2, п.п. 12,1, 12.3 Розділу 12, п. 14.2 Розділу 14 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, здійснюючи обгін інших транспортних засобів на прямій ділянці дороги, виїхав на смугу зустрічного руху, де з моменту виникнення небезпеки у вигляді велосипеда «McKenzie» під керуванням велосипедиста ОСОБА_11 , який рухався по проїзній частині дороги в попутному із ним напрямку, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості автомобіля аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого допустив зіткнення з велосипедом, що спричинило велосипедисту тяжкі тілесні ушкодження у виді тупої закритої травми живота, яка виразилася розривами тканини печінки, селезінки, крововиливом в брижу тонкого кишечника, що призвело до гострої внутрішньої крововтрати, що спричинило смерть ОСОБА_11 на місці пригоди.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 08.01.2025 року про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Апелянт вказує, що суд не дослідив тих обставин, що 26.07.2017 року складено повідомлення про підозру ОСОБА_7 , яке цього ж дня було вручено батьку ОСОБА_7 - ОСОБА_12 , що на пряму впливає на застосування ст. 49 КК України.

Посилається на те, що під час розгляду вказаного клопотання судом не було надано достатньо часу для ознайомлення із цим клопотанням, що унеможливило висловити повністю позицію сторони обвинувачення.

Посилаючись на ст. 100 КПК України вважає, що суд неправильно прийшов до переконання при вирішені долі речових доказів, зокрема автомобіль «Mercedes Benz Sprinter» - залишено на території спеціального майданчика для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів, що за адресою: м. Львів, вул. Конюшинна з метою забезпечення цивільного позову потерпілого.

Вказує, що залишено в силі арешт накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 29 листопада 2023 року на автомобіль «Opel Vectra».

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 08 січня 2025 року, якою ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності, а кримінальне провадження щодо нього на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України закрито та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Вважає, що вказана ухвала суду є незаконною і необґрунтованою і такою, що постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, оскільки суд безпідставно застосував щодо ОСОБА_7 ст.49 КК України та звільнив його від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.

Вказує, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, в якому обвинувачується ОСОБА_7 є тяжким злочином і особа, яка вчинила тяжкий злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення минуло десять років.

Наголошує на тому, що згідно ч 2. ст. 49 КК України, перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, у цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Посилаючись на постанову Верховного Суду України від 19 березня 2015 року справа №5-1кс15 зазначає, що ухиленням від слідства або суду слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за скоєний злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника.

Вказує, що підстава для оголошення розшуку під час досудового розслідування - «місцезнаходження підозрюваного невідоме», може мати місце як у випадку, якщо підозрюваний ухиляється від слідства, так і з інших причин, коли не встановлено його місцезнаходження, тому для застосування положень ч.2 ст. 49 КК України обов`язково має бути підтверджено факт ухилення підозрюваного від досудового розслідування та суду.

Звертає увагу, що ОСОБА_7 ухилився від досудового розслідування та суду і цей факт підтверджується тим, що він достовірно знав, що кримінальне провадження, відомості про яке 24.10.2014 року внесено до ЄРДР за № 0000662 про вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 К України не є закритим і у ньому проводяться слідчі і процесуальні дії та відповідні експертизи, проте на завершальному етапі досудового розслідування, а саме 08.05.2017 року свідомо покинув місце постійного проживання та виїхав за межі України з метою переховуватися від органів досудового розслідування і суду.

Зазначає, що факт ухилення ОСОБА_7 від органів досудового розслідування свідчить і те, що він, перебуваючи за кордоном достовірно знав, що 26.07.2017 року йому було оголошено підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, оскільки вказана підозра направлялася йому по місцю проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де залишилися проживати його батьки, а тому, підтримуючи з ними зв`язок він був проінформований, що йому оголошена підозра у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та що він оголошений у розшук, оскільки по місцю його проживання неодноразово приїжджав слідчий та поліцейські з розшуку.

Те, що ОСОБА_7 ухилявся від органів досудового розслідування, підтверджують дані, наявні у довідці про проведені заходи щодо розшуку ОСОБА_7 від 12.11.2018 року, яка долучена до апеляційної скарги.

Зазначає, що з огляду на факт ухилення ОСОБА_7 від органів досудового слідства і суду з метою уникнення його кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, правових підстав для застосування до нього п.4 ч.1 ст.49 КК України не має, оскільки згідно з ч 2. ст. 49 КК України, строки давності притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності зупинялися з моменту оголошення його в розшук з 14.08.2017 року по день його затримання на території Республіки Польща - 26.04.2023 року, тому станом на момент постановлення судом 08.01.2025 року оскаржуваної ухвали диференційований строк притягнення до кримінальної відповідальності, передбачений п.4 ч.1 ст.49 КК України (10 років) не минув, як і не минув загальний строк давності притягнення до кримінальної відповідальності 15 (п`ятнадцять) років.

Заслухавши суддю доповідача, в судових дебатах прокурора, потерпілого ОСОБА_9 та його представника - адвоката ОСОБА_10 , які підтримали подані ними апеляційні скарги, просять їх задовольнити, в судових дебатах та останньому слові обвинуваченого ОСОБА_7 , в судових дебатах його захисника ОСОБА_8 , які заперечили апеляційні скарги, вважають ухвалу суду обґрунтованою, просять її залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Строк давності - це передбачений ст. 49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення, що визначено в обвинувальному акті та встановлено судом, і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою для звільнення особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Частиною першою статті 49 КК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; 3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; 4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; 5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Вказаною нормою встановлено:

- строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення відповідно до класифікації, визначеної приписами ст. 12 КК України, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення;

правила обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення і переривання.

Особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули зазначені у ст. 49 ч. 1 КК України диференційовані строки давності за умови, що:

- протягом вказаних строків особа не вчинила нового злочину, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років (перебіг давності не перерваний);

- особа не ухилялася від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупинявся);

- законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.

Особі, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення.

Підозрюваному, обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку (ст. 285 КПК України).

Згідно зі ст. 286 частинами 1, 4 КПК України звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом. Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до вимог ст. 284 ч. 2 п. 1 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність (ст. 288 ч. 3 КПК України).

При цьому суд зобов`язаний з`ясувати думку потерпілого щодо можливості звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності (ст. 288 ч. 2 КПК України).

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 обвинувачувалася у вчиненні 23 жовтня 2014 року кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 286 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином.

За вчинення вказаного тяжкого злочину передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Строк давності за вчинення тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, відповідно до п.4 ч.1 ст. 49 КК України складає десять років.

Відповідно до ч.2 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Під ухиленням від слідства або суду як обставиною, що зупиняє перебіг строку давності, з погляду застосування ст. 49 КК, розуміються будь-які умисні дії, вчинені особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

Як стверджують матеріали кримінального провадження, у підготовчому судовому засіданні 08.01.2025 року, обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник заявили клопотання про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 286 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження.

У судовому засіданні потерпілий, його представник та прокурор заперечували зазначене клопотання, посилаючись на те, що ОСОБА_7 ухилялася від слідства і суду, у зв`язку з чим оголошувався у розшук.

Мотивуючи своє рішення, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що в цьому кримінальному провадженні не встановлено обставин, які б свідчили про ухилення обвинуваченого ОСОБА_7 від слідства і суду, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні дані, що ОСОБА_7 у встановленому законом порядку отримав статус обвинуваченого, підозрюваного та умисно вчиняв будь-які дії, спрямовані на ухилення від слідства і суду, а нових злочинів ОСОБА_7 не вчиняв.

Проте такі висновки суд першої інстанції зробив без належної перевірки даних, які містяться в матеріалах кримінального провадження та без врахування практики Верховного Суду щодо застосування положень ст. 49 КК України.

Так, як зазначили обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник, що орган досудового розслідування протягом 2015-2017 проводив у даній справі слідчі дії і весь цей час ОСОБА_7 перебував у статусі свідка. 08.05.2017 ОСОБА_7 виїхав за кордон в Іспанію, вважаючи, що в його діях відсутні порушення правил дорожнього руху у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді. 28.04.2023 був затриманий працівниками прикордонної охорони міжнародного аеропорту в м.Краків, у зв`язку з інформацією про розшук у МОКП Інтерпол. Надалі, він був екстрадований в Україну, де 16.02.2024 йому вручили підозру за ч.2 ст. 286 КК України та 23.02.2024 йому було надано доступ до матеріалів кримінального провадження.

Водночас, з матеріалів кримінального провадження (зокрема реєстру матеріалів кримінального провадження) убачається, що під час досудового розслідування ОСОБА_7 26.07.2017 повідомлено про підозру, наявні постанова від 14.08.2017 про оголошення розшуку підозрюваного ОСОБА_7 та про зупинення досудового розслідування, ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 08.02.2018, 05.07.2022 про обрання запобіжного заходу тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 , ухвали слідчого судді у 2017-2022 про надання дозволу на затримання підозрюваного ОСОБА_7 , постанова від 19.01.2022 про оголошення підозрюваного ОСОБА_7 в міжнародний розшук.

Незважаючи на наявність в матеріалах кримінального провадження вказаних процесуальних документів, суд першої інстанції, звільняючи ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності не перевірив можливого ухилення останнього від досудового слідства або суду та зупинення перебігу давності, з огляду на положення ч. 2 ст. 49 КК, безпосередньо не дослідивши причини оголошення останнього у розшук.

Належне встановлення факту ухилення ОСОБА_7 від суду у даному кримінальному провадженні може мати істотне значення для визначення перебігу строків давності.

Окрім цього, згідно з висновком про застосування норми права, який міститься в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 05 квітня 2021 року в справі № 328/1109/19, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули зазначені у ст. 49 ч. 1 КК України диференційовані строки давності за умови, що протягом вказаних строків особа не вчинила нового злочину, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років (перебіг давності не перерваний); особа не ухилялася від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупинявся); законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.

Перебіг строків давності зупиняється, якщо особа, котра вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цьому разі перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. Одночасно факт умисного вчинення особою будь-яких дій, спрямованих на ухилення від слідства або суду є обставиною, яка виключає благополучне закінчення строків давності, і зупиняє диференційовані строки, визначені в ч.1 ст. 49 КК України. У цьому випадку закон передбачає загальний строк давності притягнення до кримінальної відповідальності осіб, які ухиляються від слідства чи суду: п`ятнадцять років з часу вчинення злочину, п`ять років - з часу вчинення кримінального проступку. За таких обставин час, який минув із дня вчинення кримінального правопорушення до дня, коли особа почала ухилятися від слідства або суду, не втрачає свого значення, а зберігається і зараховується до загального строку давності, що продовжує спливати. Крім того, до загального строку також зараховується період такого ухилення, а також проміжок часу, що пройшов із дня з`явлення особи із зізнанням або затримання до дня набрання вироком законної сили.

Відповідно до висновку про застосування норми права, який міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2023 року в справі №735/1121/20, у разі ухилення від досудового розслідування або суду особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності або покарання за давністю після спливу диференційованого строку, передбаченого ч.1 ст. 49 КК України, подовженого на період ухилення. Закінчення загальних строків, установлених ч.2 ст. 49 КК України (п`ятнадцять років з моменту вчинення злочину і п`ять років - проступку), є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, коли цей строк спливає раніше за диференційований, подовжений на час ухилення.

Таким чином, суд першої інстанції не перевірив всіх обставин вказаного кримінального провадження та дійшов до передчасного висновку про наявність підстав для звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі п.4 ч.1 ст. 49 КК України без врахування зазначених вимог кримінального процесуального закону і судової практики.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що судом допущено порушення вимог кримінального процесуального закону, які є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що відповідно до вимог ст. 409 КПК є підставою для скасування такого судового рішення і призначення нового розгляду у суді першої інстанції, а тому апеляційні скарги прокурора та потерпілого підлягають до задоволення.

Враховуючи, що судове рішення скасовується в повному обсязі із-за порушень норм матеріального та процесуального закону, інші доводи, які викладені стороною потерпілого та прокурором у апеляційних скаргах слід перевірити суду при новому розгляді справи по суті. Новий розгляд здійснити відповідно до вимог кримінального процесуального закону та прийняти законне і обґрунтоване рішення, що відповідає вимогам ст. 370 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

Ухвалила:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні та потерпілого ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 08 січня 2025 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді