Справа № 132/889/23
Провадження №1-кп/132/118/24
Вирок

Іменем України

06 грудня 2024 року місто КАЛИНІВКА

КАЛИНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Вінницької області, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000025 від 13 лютого 2023 року, за обвинувальним актом, складеним у відношенні:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Корделівка Калинівського району Вінницької області, українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, непрацевлаштованого, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_10 13 лютого 2023 року о 08год.00хв. перебуваючи на території власного домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , та помітивши ОСОБА_11 , який знаходився на території свого домоволодіння, що межує із домоволодінням ОСОБА_10 , із яким у нього раніше виникали конфлікти на ґрунті неприязних відносин, з метою нанесення тілесних ушкоджень останньому, взяв в руку дерев`яну палицю, та пішов разом із своїм знайомим ОСОБА_12 , до ОСОБА_11 . Підійшовши до ОСОБА_11 , на ґрунті виниклих особистих неприязних відносин, ОСОБА_10 реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на нанесення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді спричинення шкоди здоров`ю ОСОБА_11 , та бажаючи їх настання, підійшов до нього, та тримаючи у правій руці дерев`яну палицю, наніс нею один удар в область голови ОСОБА_11 , заподіявши йому тілесне ушкодження у вигляді підшкірної гематоми волосяної частини голови, яке відповідно до висновку експерта № 20/25 від 28.02.2023 року, належить до легкого тілесного ушкодження (згідно п.2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 року), та забійної рани волосяної частини голови, яке відповідно до висновку експерта № 20/25 від 28.02.2023 року, належить до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний (понад 6, але не більше 21 дня) розлад здоров`я (згідно п.2.3.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 року), які виникли від травматичної дії (удару, співударяння) тупого (их) твердого (их) предмета (предметів). В подальшому ОСОБА_10 залишивши місце вчинення кримінального правопорушення, пішов до себе додому.

Обвинувачений ОСОБА_10 в судовому засіданні при розгляді даної справи, свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, підтвердивши, що дійсно він 13.02.2023 року о 08.00год. перебуваючи на території свого домоволодіння, помітив сусіда ОСОБА_11 , з яким у нього раніше склались неприязні відносини, який на його земельній ділянці зрізав дерево та загружав його на свій транспортний засіб. Обурившись цим, він взяв до рук дерев`яну палицю, та разом із своїм зятем ОСОБА_12 , пішли до ОСОБА_11 . Підійшовши до останнього, під час спілкування з ним, наніс йому один удар в область голови дерев`яною палицею, яку взяв з дому, після чого пішов до себе додому.

Не дивлячись на повне визнання своєї вини, винуватість ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, підтверджується наступними доказами.

Потерпілий ОСОБА_13 в судовому засіданні зазначив, що 13.02.2023 року в ранішню пору доби, він перебував на своїй земельній ділянці, де займався хазяйськими справами. Під час цього, до нього підійшов ОСОБА_10 разом із ОСОБА_12 , та почав висловлювати на його адресу претензії, в ході чого, наніс йому один удар в область голови дерев`яною палицею, з якою прийшов.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні зазначив, що 13.02.2023 року о 08.00год. разом із ОСОБА_10 перебували на території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та побачили, що ОСОБА_11 зрізав дерево, та загружав його на свій транспортний засіб. Дана обставина ОСОБА_10 обурила, який взяв до рук дерев`яну палицю, і вони направились до ОСОБА_11 , з`ясовувати виниклу ситуацію. Підійшовши до ОСОБА_11 , під час спілкування з ним, ОСОБА_10 наніс йому один удар в область голови взятою із собою дерев`яною палицею.

Допитаний в судовому засіданні дізнавач ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснив, що ним здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, в ході проведення якого були зібрані неспростовні докази завдання ОСОБА_10 умисного легкого тілесного ушкодження ОСОБА_11 , що спричинило розлад його здоров`я, що було зокрема підтверджено останніми в ході проведення слідчого експерименту за їх участі, та висновком експерта.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_15 пояснив, що ним проводився судово-медичний огляд ОСОБА_11 , під час якого були виявлені тілесні ушкодження: підшкірна гематома та забійна рана волосяної частини голови, які могли виникнути 13.02.2023 року, та за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Крім показань потерпілого та показів допитаного свідка, а також пояснень дізнавача та експерта, вина обвинуваченого підтверджується наступними доказами:

- протоколом слідчого експерименту, проведеного за участі потерпілого ОСОБА_11 , який був складений 17.02.2023 року дізнавачем СД відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області лейтенантом поліції ОСОБА_14 , та додатком до нього, згідно яких потерпілий ОСОБА_11 розказав та показав, за яких конкретних обставин йому ОСОБА_10 наніс один удар в область голови дерев`яною палицею, яку приніс із собою;

- протоколом огляду речей, складеним 21.02.2023 року дізнавачем СД відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області лейтенантом поліції ОСОБА_14 , згідно якого, була оглянута дерев`яна палиця, якою ОСОБА_10 наносив тілесні ушкодження ОСОБА_11 , та визначено її індивідуальні особливості;

- висновком експерта № 20/25, складеним 28.02.2023 року експертом Калинівського відділення судово-медичної експертизи ОСОБА_15 , згідно якого, при судово-медичному огляді ОСОБА_11 мали місце тілесні ушкодження підшкірна гематомі та забійна рана волосяної частини голови. Вищевказані тілесні ушкодження у ОСОБА_11 виникли від травматичної дії (удару, співударяння) тупого (их) твердого (их) предмета (предметів), по давності утворення можуть відповідати терміну, вказаному в постанові 13.02.2023 року, за ступенем тяжкості належать: підшкірна гематома волосяної частини голови до легкого тілесного ушкодження (згідно п.2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 року), та забійна рана волосяної частини голови до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний (понад 6, але не більше 21 дня) розлад здоров`я (згідно п.2.3.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 року);

- протоколом слідчого експерименту, проведеного за участі підозрюваного ОСОБА_10 , який був складений 11.03.2023 року дізнавачем СД відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області лейтенантом поліції ОСОБА_14 , та додатком до нього, згідно яких підозрюваний ОСОБА_10 розказав та показав, за яких конкретних обставин він наніс ОСОБА_11 один удар в область голови дерев`яною палицею, яку взяв із свого домоволодіння;

- висновком експерта № 123/141, складеним 22.08.2024 року експертом Калинівського відділення судово-медичної експертизи ОСОБА_15 , згідно якого, тілесні ушкодження, виявлені при судово-медичній експертизі у ОСОБА_11 , та зафіксовані у висновку експерта за № 20/25 від 28.02.2023 року, виникли від дії тупого (их) твердого (их) предмета (предметів), відповідають характеру та локалізації, та не суперечать обставинам, зазначеним в обвинувальному акті, від дії дерев`яної палиці, яка відповідно до постанови дізнавача СД відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_14 від 21.02.2023 року, визнана речовим доказом в кримінальному провадженні.

Відповідно до частини 1 статті 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Оцінюючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що фактичні дані, які покладено в основу вироку і на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_10 отримано в порядку, визначеному процесуальним законом (КПК України), вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення, а тому ці дані в силу статті 84 КПК України є доказами у кримінальному провадженні.

Так, вина обвинуваченого ОСОБА_10 підтверджується показами потерпілого та свідка, дослідженими судом протоколами слідчих дій, висновками судово-медичних експертиз, та іншими доказами, що містяться в матеріалах даного кримінального провадження, які узгоджуються між собою та відображають реальний перебіг дослідженої судом події.

Наведені вище обставини та надані стороною обвинувачення докази поза розумним сумнівом свідчать про те, що винність ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведені повністю, а його дії за ч.2 ст.125 КК України, а саме умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, правильно кваліфіковані органом досудового розслідування.

Положення частини 2 статті 50 КК України встановлюють, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання.

Відповідно до змісту статті 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Згідно пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог статті 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

За роз`ясненнями, викладеними у пункті 3 цієї ж постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (стаття 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Прокурор ОСОБА_16 у своїй промові, під час виступу у судових дебатах, просила визнати ОСОБА_10 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700грн.00коп.

Суд погоджується з такою позицією, та призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання.

Обвинувачений ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до положень статті 12 КК України, віднесене до кримінального проступку.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_10 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Корделівка Калинівського району Вінницької області, є громадянином України, має середньо-спеціальну освіту, одружений, непрацевлаштований, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно відомостей персонально-довідкового обліку, отриманих з Єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України про притягнення осіб до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність) судимості або обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України від 20.02.2023 року, ОСОБА_10 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, судимостей не має.

За довідкою-характеристикою, виданою 03.03.2023 року Корделівським старостинським округом Калинівської міської ради Вінницької області, матеріалами компрометуючого характеру відносно ОСОБА_10 старостинський округ не володіє.

Як слідує з консультативних висновків спеціалістів, складених 23.02.2023 року Комунальним підприємством «Калинівська центральна районна лікарня» Калинівської міської ради, ОСОБА_10 на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Відповідно до статті 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім як у випадках зміни судом правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Згідно пункту 5 частини 1 статті 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити питання, зокрема, чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме.

За пунктом 4 частини 1 статті 91 КПК України обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Обов`язок доказування перелічених обставин згідно зі статтею 92 КПК України покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що органом досудового розслідування визначено обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого: щире каяття. Обставин, які обтяжують його покарання під час досудового розслідування не встановлено.

Статтею 66 КК України визначено, що при призначенні покарання обставинами, які його пом`якшують, визнаються: 1) з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; 2) добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди; 2-1) надання медичної або іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення; 3) вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім; 4) вчинення кримінального правопорушення жінкою в стані вагітності; 5) вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин; 6) вчинення кримінального правопорушення під впливом погрози, примусу або через матеріальну, службову чи іншу залежність; 7) вчинення кримінального правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного жорстоким поводженням, або таким, що принижує честь і гідність особи, а також за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого; 8) вчинення кримінального правопорушення з перевищенням меж крайньої необхідності; 9) виконання спеціального завдання з попередження чи розкриття злочинної діяльності організованої групи чи злочинної організації, поєднане з вчиненням кримінального правопорушення у випадках, передбачених цим Кодексом. При призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 25.07.2019 року у справі № 156/98/18 (провадження № 51-9408км18), наведений у статті 66 КК України перелік не є вичерпним. При призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, й інші обставини, не зазначені у цій статті. Ними, зокрема, можуть бути: вчинення злочину вперше; визнання вини особою, що вчинила злочин; молодий вік цієї особи; позитивна характеристика за місцем праці; навчання чи проживання; стан її здоров`я; наявність малолітніх дітей чи інших осіб на її утриманні та інше.

За рекомендаціями, викладеними в пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» роз`яснено, що визнання обставини такою, що пом`якшує покарання, має бути вмотивоване у вироку.

З урахуванням вищезазначених вимог закону та роз`яснень щодо застосування його норм, суд ретельно дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про можливість визнання обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_10 : вчинення кримінального правопорушення вперше; визнання вини особою, що вчинила кримінальне правопорушення; щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_10 , судом не встановлено.

Санкція частини 2 статті 125 КК України передбачає покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин, або виправних робіт на строк до одного року, або пробаційного нагляду на строк до двох років, або обмеження волі на той самий строк.

Процес призначення покарання, а саме врахування усіх факторів, які мають бути взяті до уваги для обрання виду та розміру покарання, слід розцінювати як сукупність етапів, послідовність яких має значення для прийняття обґрунтованого рішення в цій частині.

Первинним етапом повинна бути оцінка ступеня тяжкості злочину, який має значною мірою звузити межі для прийняття конкретного рішення щодо виду і розміру покарання. Наступним етапом вже є врахування обставин, які позитивно або негативно характеризують особу винного, та обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду у постанові від 19 березня 2020 року у справі № 290/932/19 зазначив, що призначення покарання у межах, встановлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, означає, що суд має виходити із санкції тієї статті, за якою кваліфіковано вчинений злочин. У санкції такої статті (частини чи пункту статті) визначається один чи кілька основних видів покарання і, як правило, його межі. Всі санкції статей КК України є альтернативними або відносно визначеними. У них передбачено кілька основних, різних за своєю суворістю покарань. Суд, виходячи з принципу справедливості покарання, має застосувати більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин лише тоді, коли менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження нею нових злочинів.

З урахуванням даних про особу обвинуваченого, беручи до уваги характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, наявність пом`якшуючих обставин, врахувавши обставини кримінального провадження, суд керуючись принципом справедливості та індивідуалізації покарання, приходить до переконливого висновку, що ОСОБА_10 необхідно призначити покарання у межах, установлених у санкції ч.2 ст.125 КК України, а саме у виді штрафу в максимальному розмірі.

Абзацами 1, 2 пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначено, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимоги статті 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.

За змістом статті 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Суд, визначаючи вид та розмір покарання ОСОБА_10 , врахував вимоги статті 65 КК України, зокрема взяв до уваги дані щодо його особи, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, визнав свою вину та щиро розкаюється, за місцем свого проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває; обставини даного кримінального провадження, а також врахував те, що при призначенні покарання суд повинен суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що передусім метою покарання засудженого є його виправлення та виховання.

Відповідно до частини дев`ятої статті 100 КПК України, питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Речовий доказ, вилучений в ході розслідування даного кримінального провадження, а саме дерев`яну палицю, яку згідно постанови дізнавача СД відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_14 від 21.02.2023 року, визначено зберігати в кімнаті зберігання речових доказів відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області, після набуття вироком законної сили, необхідно знищити.

Згідно частини четвертої статті 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, на вилучене в ході досудового розслідування кримінального провадження майно, а саме на дерев`яну палицю, на підставі ухвали слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_17 від 22.02.2023 року у справі № 132/648/23, накладено арешт.

З урахуванням вимог процесуального закону, та беручи до уваги, що в застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба, суд вважає за необхідне скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_17 від 22.02.2023 року у справі №132/648/23.

Витрати на залучення експерта в кримінальному провадженні відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження відносно обвинуваченого в ході досудового розслідування та судового розгляду не застосовувались.

Цивільний позов потерпілою особою не заявлявся.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1700грн.00коп.

Речовий доказ, вилучений в ході розслідування даного кримінального провадження, а саме дерев`яну палицю, яку згідно постанови дізнавача СД відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_14 від 21.02.2023 року, визначено зберігати в кімнаті зберігання речових доказів відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області, після набуття вироком законної сили, знищити.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_17 від 22.02.2023 року у справі № 132/648/23, на дерев`яну палицю скасувати.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Роз`яснити засудженому, що він має право подати та/або заявити клопотання про помилування, про ознайомлення із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Копію цього вироку негайно після його проголошення вручити під розписку засудженому та прокурору.

Суддя