Справа № 148/1288/19
Провадження №11-кп/801/214/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000345 від 01 серпня 2018 року,

за апеляційною скаргою прокурора Немирівської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_9 та апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 18 листопада 2024 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Брацлав Немирівського району, Вінницької області, проживає зі слів останнього по АДРЕСА_1 , без реєстрації, згідно з довідкою Шпиківської селищної ради проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, раніше не судимого, має на утриманні восьмеро неповнолітніх дітей,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Оскаржуваним вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з дня його затримання на виконання вироку.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_8 ухвалено не обирати.

Згідно з вироком, 28 липня 2018 року приблизно о 21:00 годині, ОСОБА_8 , перебуваючи поблизу магазину «Кобзар», що знаходиться за адресою вул. Незалежності, 62, смт. Шпиків Тульчинського району, Вінницької області, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин до ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , керуючись прямим умислом, направленим на нанесення тілесних ушкоджень останньому, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи їх настання, реалізуючи свій злочинний умисел, кулаком правої руки наніс один удар в ліву скроневу ділянку голови ОСОБА_10 , внаслідок чого останній впав на землю та втратив свідомість, тим самим ОСОБА_8 спричинив тілесні ушкодження останньому.

Відповідно до висновку експерта № 104 від 16.09.2018, висновку експерта № 167 від 20.12.2018 року та висновку експерта № 47 від 10.06.2019 року Тульчинського відділення СМЕ у ОСОБА_10 виявлено тілесні ушкодження у вигляді закритої черпно-мозкової травми у вигляді забою головного мозку з геморагічним просяканням лобних долей головного мозку, зламу скроневої кістки зліва з переходом на пірамідку, забою м`яких тканин голови, параорбітальної гематоми ліворуч, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя в момент їх спричинення.

Такі дії ОСОБА_8 судом першої інстанції кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину в скоєнні інкримінованого йому обвинувачення визнав частково. Пояснив, що не хотів завдати тяжких тілесних ушкоджень потерпілому. Він заступився за свою дружину, яка була вагітна, так як потерпілий разом з друзями чіплявся до його дружини. Потерпілий вдарив його парасолькою. Як він наніс удар потерпілому не пам`ятає. Хто ще бив потерпілого, він не бачив. Потерпілий вдарився об асфальт головою, коли падав. Раніше він не сварився з потерпілим. На момент вчинення кримінального правопорушення він був тверезим, а потерпілий був п`яний. Поблизу магазину було багато людей, може хтось ще вдарив потерпілого. Він хотів дати потерпілому грошові кошти, але той не взяв, бо він мало йому давав. Просить суворо його не карати, в скоєному розкаюється.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали

В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок стосовно ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м?якість. Ухвалити новий вирок, яким визнати винуватим ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 121 КК України та призначити покарання у виді 6 років позбавлення волі. У решті вирок залишити без змін.

У доводах апеляційної скарги посилається на те, що призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції не в повній мірі врахував ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів та особу винного, який лише частково визнав свою вину у його вчиненні, не надав критичної оцінки своїй злочинній поведінці, відсутні обставини, що пом`якшують його покарання, а також він офіційно непрацевлаштований і не займається суспільно-корисною працею, а тому призначив покарання яке є явно несправедливим внаслідок м`якості. Зокрема, незважаючи на те, що подія кримінального правопорушення мала місце ще 28.07.2028, однак на момент ухвалення вироку ОСОБА_8 не вжив жодних дій спрямованих на усунення наслідків вчинення кримінального правопорушення, матеріальну шкоду не відшкодував навіть частково і вибачення у потерпілого не попросив. Окрім того, як убачається з показань свідка ОСОБА_10 , яка була дружиною потерпілого, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , потерпілий внаслідок таких протиправних дій після отримання тілесних ушкоджень від обвинуваченого перебував у реанімації, втратив розум та почав вживати у великих об`ємах алкогольні напої, неодноразово виганяв її з будинку, а завдана шкода потерпілому шкода відшкодована не була.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок щодо нього в частині визнання його винуватим за ч. 1 ст. 121 КК України скасувати, визнати його винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 128 КК України, та звільнити його від кримінальної відповідальності за ст. 128 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України ( в редакції від 14.06.2018).

В обґрунтування поданої апеляційної скарги посилається на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, оскільки він діяв необережно стосовно самого діяння і тих наслідків, що наступили, так як під час безпосереднього дослідження судом доказів не доведений склад злочину, передбачений ч. 1 ст. 121 КК України, оскільки механізм утворення тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_10 суперечить об`єктивності показів, зокрема свідка ОСОБА_11 , які він давав слідству та які досліджувалися судово-медичним експертом. Також незрозумілим є висновок експерта про те, що тілесні ушкодження ОСОБА_10 виникли не внаслідок падіння з послідуючим ударом (ударами «потиличною ділянкою покриття», оскільки не можливо встановити що за своєю суттю являє даний вислів.

Крім того, двічі слідчий суддя ставив на вирішення експерта питання про конструктивні властивості травмуючої поверхні предмета (асфальтобетонна поверхня, кулак верхньої кінцівки)) на яке відповідь надано так і не було.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 не створював конфліктної ситуації, не мав наміру спілкуватись з потерпілим чи будь-ким іншим. Він змушений був вступитись за свою вагітну дружину в розмові з чоловіками, які перебували в стані алкогольного сп`яніння.

Окрім того, суд посилається на висновок експерта про те, що наявні у потерпілого тілесні ушкодження виникли від неодноразової дії тупого твердого предмета (предметів), хоча в провину ОСОБА_8 ставиться один удар кулаком в область голови. Також всі висновки експерта містять опис наявних у потерпілого одних і тих же тілесних ушкоджень, що не узгоджується з пред`явленим обвинуваченням у вигляді одного удару кулаком.

Також судом не надана оцінка показам усіх свідків про те, що потерпілому наносили численні удари інші особи.

Зазначає також і про те, що судом було задоволено клопотання сторони захисту про виклик в судове засідання для допиту в якості свідка судово-медичного експерта ОСОБА_12 , який складав усі судово-медичні висновки у даній справі. Проте, судом допит даного експерта проведено не було, хоча такий допит є необхідним. При цьому суд не оцінив критично висновки експерта в частині механізму заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень.

При призначенні покарання судом не було враховано те, що даний конфлікт спровокували товариші потерпілого і сам потерпілий, а ОСОБА_8 тільки намагався припинити конфлікт. Про вчинене він жалкує і щиро кається, просив його суворо не карати . Жодних матеріальних та моральних претензій за життя потерпілого до нього пред`явлено не було і за відшкодуванням будь-якої шкоди потерпілому до нього не зверталися. Судом не в повній мірі враховано те, що на утриманні ОСОБА_8 перебуває восьмеро неповнолітніх дітей, він раніше не судимий і його притягують до відповідальності за правопорушення, яке відбулось понад шість років тому, з часу якого він жодних нових злочинів не вчиняв.

Позиції учасників судового розгляду

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 частково підтримав апеляційну скаргу прокурора, просив призначити новий розгляд у суді першої інстанції у зв`язку із тим, що місцевим судом допущено істотне порушення вимог КПК України, а саме порушено таємницю нарадчої кімнати. Як убачається з ЄДРСР, суд перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалював рішення в іншій справі, зокрема постановив ухвалу від 15.11.2024 в справі № 129/1756/24.

Захисник ОСОБА_13 та обвинувачений ОСОБА_8 не заперечували щодо призначення нового розгляду в суді першої інстанції, тому просили частково задовольнити апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого.

Мотиви і висновки апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення сторін кримінального провадження, обговоривши доводи поданих апеляційних скарг та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції у межах поданої апеляційної скарги.

Так, під час апеляційного розгляду прокурор підтримав апеляційну скаргу прокурора частково, просив скасувати оскаржуваний вирок та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, оскільки судом порушено таємницю нарадчої кімнати.

Відповідно до вимог ст. 367 КПК України під час ухвалення вироку ніхто не має права перебувати в нарадчій кімнаті, крім складу суду, який здійснює судовий розгляд. Суд вправі перервати нараду лише для відпочинку з настанням нічного часу. Під час перерви судді не можуть спілкуватися з особами, які брали участь у кримінальному провадженні. Судді не мають права розголошувати хід обговорення та ухвалення вироку в нарадчій кімнаті.

Згідно з Єдиним державним реєстром судових рішень головуючий суддя ОСОБА_1 у період перебування його в нарадчій кімнаті в даному кримінальному провадженні постановив ухвалу від 15.11.2024 про виправлення описки в рішенні Немирівського районного суду від 12.09.2024, ухваленого в справі за заявою ОСОБА_14 , заінтересована особа: Райгородська сільська рада Гайсинського району Вінницької області про встановлення факту родинних відносин. Зі змісту зазначеної ухвали про виправлення описки вбачається, що вона постановлена за участю секретаря ОСОБА_15 в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Отже, за наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду вбачає з боку суду першої інстанції порушення вимог нарадчої кімнати при розгляді цього кримінального провадження, оскільки установлені інші істотні порушення кримінального процесуального закону, які є підставою для скасування оскаржуваного вироку.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Однією із загальних засад кримінального провадження, передбачених п.10 ч.1 ст.7 та ст.17 КПК, є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка визначає, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Як убачається зі змісту вироку та матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції не дотриманні в повному обсязі вимоги кримінального процесуального закону щодо аналізу та оцінки доказів у провадженні, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

За змістом вироку, суд першої інстанції дійшовши висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, усупереч вимогам ст.94 КПК України, належним чином не мотивував своє рішення, не проаналізував і не дав відповідної оцінки доказам обвинувачення та доказам захисту в їх сукупності, не навів у вироку переконливих мотивів, за яких він, за наявності суперечливих доказів, взяв до уваги одні і відкинув інші докази, обмежившись лише перерахуванням наявних у матеріалах провадження доказів.

Апеляційний суд бере до уваги, що встановлення фактичних обставин, за яких мало місце заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження, зокрема встановлення механізму утворення тілесного ушкодження, причинний зв`язок між його нанесенням та наслідками, що настали, потребують спеціальних знань, а саме висновків відповідних експертів.

Так, суд поклавши в основу обвинувального вироку стосовно ОСОБА_8 висновок експерта № 104 від 16.09.2018, висновок експерта № 167 від 20.12.2018 та висновок експерта № 47 від 10.06.2019, не спростував у вироку доводи сторони захисту про те, що висновки експерта № 47 від 10.06.2019 та № 167 від 20.12.2018 в частині механізму заподіяння тілесних ушкоджень суперечать висновку судово-медичної експертизи № 104 від 16.09.2018.

Зокрема, під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції сторона захисту звертала увагу суду на те, що у висновку № 104 тілесні ушкодження у потерпілого виникли від неодноразової дії твердого тупого предмета (предметів), а у висновках № 167 та № 47 від прямої дії тупого твердого предмета, яким був найвірогідніше кулак. Також у висновках № 167 та № 47 зазначено, що після отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_10 не міг здійснювати цілеспрямовані дії, ходити, бігати і т.п. Однак, згідно з показів його дружини ОСОБА_16 , потерпілий цілу ніч ходив по хаті, не міг заснути.

Вказані розбіжності не були усунуті шляхом допиту експерта в судовому засіданні, попри задоволення відповідного клопотання сторони захисту про допит вказаного експерта.

Також судом не спростовано доводи сторони захисту про те, що існує принаймні три способи отримання потерпілим наявного в нього тілесного ушкодження, а саме: як зазначено в обвинувальному акті - удар обвинуваченого; падіння від поштовху на землю (враховуючи стан сп?яніння потерпілого) та можливість нанесення ушкоджень іншими особами, на які вказували свідки події у своїх показах, як і не спростовано доводи про те, що в діях обвинуваченого наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України.

Апеляційний суд зазначає, що згідно з ст.91 КПК України кримінальному провадженні підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно з вимогами, передбаченими п.2 ч.3 ст.374 КПК України, мотивувальна частина обвинувального вироку, серед іншого, повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням доказів на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

За змістом цих норм закону суд має викласти у мотивувальній частині обвинувального вироку результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у кримінальному провадженні, зазначити джерело доказу, фактичні данні, що стосуються доказуваної обставини, а також зазначити, які обставини даними доказами спростовуються або підтверджуються. достовірності.

Натомість наведених вище вимог закону судом першої інстанції не виконано, не перевірено наведені вище доводи сторони захисту на спростування вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Усупереч зазначеним вимогам закону суд у мотивувальній частині вироку лише навів покази обвинуваченого, свідків, перерахував письмові докази, зібрані досудовим слідством, не зазначив які обставини ними підтверджуються або спростовуються, а також не надав належної оцінки, у тому числі з точки зору їх достатності для прийняття процесуального рішення по суті, зазначивши лише про те, що вина ОСОБА_8 підтверджується даними дослідженими в ході судового засідання: часткового визнання обвинуваченим, показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , щодо характеру протиправних дій, механізм нанесення ушкоджень, обставини вчинення злочину, висновками судово-медичних експертиз, дослідженими письмовими доказами, в їх сукупності та взаємозв`язку, що вважаються належними, допустимими та достатніми.

Ураховуючи відсутність оцінки судом першої інстанції всіх наявних у матеріалах кримінального провадження доказів окремо, з точки зору належності та допустимості, і в сукупності, з точки зору всебічності, достатності та взаємозв`язку, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції допустив порушення, які відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України є істотними, тобто такими порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Як неодноразово вказував ЄСПЛ, «право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, утіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони» (п.п.29-30 рішення від 09.12.1994 у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain); інші рішення ЄСПЛ у справах «Ван де Гурк проти Нідерландів» (Van de Hurk v. the Netherlands); «Гарсія Руїс проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain); «Кузнєцов та інші проти Росії» (Kuznetsov and Others v. Russia).

Ігнорування судом першої інстанції доречних аргументів сторін, у тому числі і сторони захисту, є грубим порушенням ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 р., практики Верховного Суду України і ЄСПЛ, внаслідок чого можна зробити висновок про те, що необґрунтованість і невмотивованість судового рішення є підставою для його скасування у зв`язку з порушенням норм кримінального процесуального права незалежно від доводів апеляційної скарги, оскільки процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ, а у випадках, коли положення законодавства не регулюють або неоднозначно регулюють питання судового провадження, то застосовуються основні засади (принципи) судочинства України, передбачені у ст.129 Конституції України, розділі I Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та інших нормативно-правових актах (ст.ст.7-29, п.2 ч.1 ст.372 КПК).

Таким чином, вирок повинен бути вмотивованим та переконувати сторони і громадськість у відсутності в суду першої інстанції сумнівів щодо його ухвалення, а також у правильності (справедливості) засудження особи.

На переконання колегії суддів, обмежившись перерахунком досліджених у судовому засіданні доказів, не оцінивши їх у відповідності до положень ст.94 КПК України та не спростувавши основні арґументи сторони захисту, суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке тягне за собою безумовне скасування судового рішення, оскільки право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції та національним законодавством України.

З огляду на відсутність ретельного дослідження судом першої інстанції вищевказаних обставин, колегія суддів не може прийти до висновку поза розумним сумнівом про доведення вини, правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 , а також про наявність чи відсутність у його діях складу інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Зазначені порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, тягнуть за собою повторне дослідження усіх доказів, що не є завданням апеляційного провадження, тому апеляційний суд вважає за необхідне апеляційні скарги сторони захисту та сторони обвинувачення задовольнити частково та скасувати вирок із призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: 1) неповнота судового розгляду; 2) невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; 3) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 4) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Виходячи із забезпечення принципу верховенства права, законності та права обвинуваченого ОСОБА_8 на справедливий розгляд справи, колегія суддів, відповідно до п.3 ч.1 ст.409 та ч.1 ст.412 КПК вважає за необхідне скасувати вирок суду першої інстанції у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Зважаючи, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений, суд при новому розгляді справи має належним чином проаналізувати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, надавши оцінку при цьому кожному суттєвому доводу сторін кримінального провадження, і в залежності від установлених обставин, ухвалити законне, обґрунтоване та належним чином умотивоване рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412 та 418, 419 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційні скарги прокурора Немирівської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 18 листопада 2024 року стосовно ОСОБА_8 за ч.1 ст.121 КК України - скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4