справа № 361/1904/24
провадження № 1-кп/361/811/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2025 м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

законного представника потерпілої ОСОБА_6 ,

представника малолітньої потерпілої ОСОБА_7 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0004245 від 01.12.2023 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Балашівка, Березнівського району Рівненської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого : АДРЕСА_1 , освіта вища, одруженого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 4 ст. 153 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області з 26.02.2024 перебуває дане кримінальне провадження, в рамках якого обвинуваченому ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого неодноразово продовжувався, востаннє ухвалою суду від 23.01.2025 продовжено строк тримання ОСОБА_4 під вартою по 23.03.2025 включно.

В судовому засіданні прокурор подала клопотання про продовження строку дії застосованого до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів посилаючись на те, що строк тримання під вартою обвинуваченого закінчується 23.03.2025, однак судовий розгляд до цього часу не завершиться, при цьому на даний час не зменшилися і продовжують існувати ризики, передбачені: п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватися від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, так як ОСОБА_4 усвідомлює тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення та міру покарання, яка йому загрожує у разі визнання його винуватим (від 10 до 15 років позбавлення волі), може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності; п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою він зможе незаконно впливати на малолітню потерпілу, законного представника та свідків, щоб ті змінили свої показання, так як ОСОБА_4 перебуваючи на волі вона матиме можливість впливати на вказаних учасників процесу будь-яким чином (фізичний чи психологічний тиск) з метою ухилення від відповідальності; п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, оскільки він не володіє достатнім рівнем самоконтролю та стриманості, про що свідчить той факт, що з невідомого мотиву у нього виник умисел за задоволення своєї статевої пристрасті відносно рідної дочки. Застосування до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу не може запобігти вказаним ризикам, так як не здатні забезпечити дієвість кримінального провадження та виконання процесуальних обов`язків з огляду на наявність високого ступеню ризику переховування від суду та незаконного впливу на свідків та потерпілих.

Законний представник потерпілої ОСОБА_6 та представник малолітньої потерпілої адвокат ОСОБА_7 клопотання прокурора підтримали та просять задовольнити, вважають, що ризики на даний час не зменшилися.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 проти задоволення заявленого прокурором клопотання заперечив зазначивши, що вказані ризики відсутні.

Обвинувачений ОСОБА_4 просить змінити запобіжний захід на будь-який більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, вказав, що може проживати у своєї сестри в м. Києві.

Заслухавши доводи сторін, дослідивши наявні матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Згідно зі статтями 131, 132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

За змістом ч. 3 ст. 331 КПК України до спливу встановленого строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Із матеріалів справи вбачається, що ухвалою суду від 23.01.2025 продовжено строк тримання ОСОБА_4 під вартою по 23.03.2025 включно, без визначення розміру застави.

Найближча можлива дата наступного судового засідання 15.04.2025, вже після закінчення строку тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Судом встановлено, що на даний час ризики, які існували на початку судового розгляду даного кримінального провадження, зменшилися, однак частина з них продовжують існувати на даний час, оскільки наявні у матеріалах кримінального провадження докази та обставини дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Згідно пункту 36 Рішення ЄСПЛ у справі "Москаленко проти України" від 20.08.2010 №37466/04 Європейський суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачується. У цьому контексті ЄСПЛ нагадав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Також ЄСПЛ зазначив, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

З обвинувального акта вбачається, що ОСОБА_4 раніше не судимий, до взяття під варту був офіційно працевлаштований, одружений, має трьох малолітніх дітей, одна із яких являється потерпілою в даному кримінальному провадженні, однак тяжкість покарання, яке передбачене законом за інкриміноване обвинуваченому діяння, у виді позбавлення волі на строк до 15 років, свідчить про ймовірність того, що ОСОБА_4 може безперешкодно залишити своє місце проживання, ускладнивши тим самим здійснення правосуддя, що вказує на наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст.177 КПК України, а саме: переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, що може призвести до недотримання розумних строків розгляду справи та порушення прав інших учасників. На переконання суду тяжкість інкримінованого правопорушення та усвідомлення можливості засудження до тривалого терміну позбавлення волі вже самі по собі можуть бути підставою та мотивом для обвинуваченого ОСОБА_4 до втечі.

Враховуючи, що на даний час судом були допитані законний представник малолітньої потерпілої та свідки сторони обвинувачення, отже ризик можливого впливу обвинуваченого на останніх з метою зміни їх показів на свою користь в судовому засіданні не доведено, в той же час не виключається ризик незаконного впливу на саму малолітню потерпілу, що може призвести до погіршення психічного стану дитини, враховуючи вказане ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, хоч і зведений до мінімуму, однак продовжує існувати.

Беручи до уваги викладені в обвинувальному акті обставини скоєння кримінальних правопорушень, які інкримінуються ОСОБА_4 , а саме те, що останній обвинувачується в скоєнні тяжкого та особливо тяжкого злочину відносно своєї малолітньої дочки, у вчиненні відносно неї аморальних протиправних дій, згідно висновку судово-психіатричного експерта ОСОБА_4 виявляє ознаки педофільної поведінки, що породжує обґрунтовані ризики, що обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи не під вартою, здатний повторити такі ж кримінальні дії, що вказує на наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Дані обставини з урахуванням тяжкості покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим свідчать про те, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не втратили своєї актуальності, що виключають об`єктивну можливість щодо застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, так як жоден інший запобіжний захід на даному етапі розгляду справи не забезпечить попередження вказаним ризикам.

Згідно з положеннями стаггі 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

В даному випадку, на переконання суду, конкретним суспільним інтересом, який превалює над принципом поваги до свободи особистості, є забезпечення конституційних засад спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні, а саме людини, її життя та здоров'я, а будь-яке насильство над дитиною переслідуються законом, а тому обраний відносно ОСОБА_4 запобіжний захід, з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю наявних обвинувачень, на даний час не виходить за межі розумного строку.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим, судом не встановлено.

Враховуючи викладене, підстави для продовження запобіжного заходу тримання під вартою не відпали, водночас підстав для зміни обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу на більш м`який судом не встановлено, а тому наявна необхідність у продовженні цього запобіжного заходу, так як існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступлення від принципу поваги до особистої свободи, а також забезпечує не тільки права підсудного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до положень п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України суд, при постановленні ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначає розмір застави.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 331, 371, 372, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 - задовольнити.

Продовжити строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів по 18.05.2025 включно та утримувати його в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, що за адресою : м. Київ, вул. Дегтярівська, 13.

Ухвала підлягає негайному виконанню. Оскарження ухвали не перешкоджає її виконанню.

Ухвала може бути оскаржена в частині продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1