ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/332/25 Справа № 212/5767/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді-доповідача: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченої: ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_8

прокурора: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 та прокурора ОСОБА_11 на вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.06.2024 року у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за № 0000732 за обвинуваченням ОСОБА_7 , за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.06.2024 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Макіївка, Донецької області, громадянки України, з середньою освітою, працюючої двірником КЗ «Центр соціально психологічної реабілітації дітей № 1, інвалідності не маючої, не заміжньої, неповнолітніх дітей на утриманні не маючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Вирішено питання про речові докази та судові витрати.

Колегія суддів встановила:

ОСОБА_7 05.09.2022 року в період часу з 08.00 години до 16.00 години, перебувала в гостях у свого знайомого ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_3 , з яким вони разом вживали спиртні напої.

Під час вживання спиртних напоїв ОСОБА_7 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння по телефону запросила в гості свого знайомого потерпілого ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з метою сумісного вживання спиртних напоїв за адресою АДРЕСА_3 , де вона вже на протязі дня з ОСОБА_12 вживали спиртні напої.

В цей же день, починаючи приблизно з 16-00 години ОСОБА_7 разом зі своїми знайомими ОСОБА_12 та потерпілим ОСОБА_13 за вказаною адресою всі разом продовжили вживати спиртні напої.

Так, 06.09.2022, приблизно в 03-20 годин, в приміщенні кв. АДРЕСА_4 , під час вживання спиртних напоїв між ОСОБА_7 разом з власником квартири ОСОБА_12 з одного боку та потерпілим ОСОБА_13 з іншого боку виник словесний конфлікт, в ході якого у ОСОБА_7 , яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння, виникла гостра неприязнь до потерпілого ОСОБА_13 , та умисел на заподіяння йому смерті за вказаних мотивів.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , діючи на досягнення злочинного результату заподіяння смерті ОСОБА_13 з мотивів гострої неприязні до нього, знаходячись в кімнаті кв. АДРЕСА_4 , близько об 03-20 годин 06.09.2022, взявши в руку кухонний ніж, тим самим підшукавши собі знаряддя злочину, умисно завдала ОСОБА_13 7 ударів ножем в ділянку грудної клітини, тулубу та верхніх кінцівок.

В результаті протиправних дій ОСОБА_7 спрямованих на умисне вбивство ОСОБА_13 , останньому спричинено тілесні ушкодження згідно висновку судово-медичної експертизи № 1367 від 03.10.2022 року у вигляді:

- проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини справа, проникаючого у плевральну порожнину, проникаючого поранення черевної порожнини, з ушкодженням круглої зв`язки печінки, без ушкодження інших внутрішніх органів (рановий канал закінчується в круглій зв`язці печінки), які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя,

- трьох непроникаючих колото-різаних поранень грудної клітини, попереку, двох колото-різаних поранень правого передпліччя, які викликали короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад шести діб, але не більше як три тижні. (21 день).

Свій злочинний умисел, направлений на заподіяння смерті ОСОБА_13 , з мотивів гострої неприязні до нього, ОСОБА_7 не довела до кінця, з причин, що не залежали від її волі, так як потерпілий ОСОБА_13 , рятуючи своє життя, покинув місце події, де йому своєчасно було надано невідкладну медичну допомогу.

Вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.06.2024 року встановлено, що реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на спричинення ОСОБА_13 тяжких тілесних ушкоджень на ґрунті раптово виниклої особистої неприязні до нього, ОСОБА_7 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, знаходячись в кімнаті квартири АДРЕСА_4 , близько об 03:20 годині 06.09.2022 року, взявши в руку кухонний ніж, тим самим підшукавши собі знаряддя злочину, умисно завдала ОСОБА_13 7 ударів ножем в ділянку грудної клітини, тулубу та верхніх кінцівок, не переслідуючи при цьому за мету спричинити ОСОБА_13 смерть.

Судом першої інстанції за результатами проведеного судового розгляду та досліджених доказів по справі дії ОСОБА_7 перекваліфіковані з інкримінованих органами досудового розслідування ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України на ч.1 ст.121 КК України.

Не погодившись з вказаним вироком суду захисник ОСОБА_8 який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій вважає його частково невірним. На підставі невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність даний вирок підлягає скасуванню з необхідністю ухвалення нового вироку.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, ОСОБА_14 не визнала себе винуватою за ч.2 ст.15 ч.1 ст. 115 КК України, а визнала себе винною у скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України, за заподіяння тяжкого тілесного ушкодження при перевищенні меж необхідної оборони. Зазначає про свою незгоду з висновком суду, що пом`якшуючих обставин в діях ОСОБА_7 , передбачених ст. 66 КК України, не встановлено, так як ОСОБА_7 як на досудовому слідстві так і при дачі свідчень у суді пояснила що вона визнає факт заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_13 , що саме вона їх йому заподіяла. При проведенні слідчого експерименту добровільно показала механізм заподіяння. Також пояснила що жалкує що так сталося, у скоєному щиро кається. ОСОБА_7 суду пояснила що вона не згодна з кваліфікацією своїх дій органом досудового слідства так як позбавляти життя потерпілого ОСОБА_13 вона наміру не мала. Вважає, що в діях ОСОБА_7 має місце такі пом`якшуючі обставини, передбачені п.1 ч.1 ст. 66 КК України як щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Про що свідчать обставини в її свідченнях, які підтверджуються свідченнями свідка ОСОБА_12 , самим потерпілим ОСОБА_13 . Вважає, що при призначенні покарання ОСОБА_7 можливо також визнати одну із додаткових пом`якшуючих обставин, як неправомірна та протиправна поведінка потерпілого ОСОБА_13 . Вказує, що оскільки ОСОБА_15 не реагував на вимоги ОСОБА_7 припинити бити ОСОБА_12 , фізично вона його не могла відтягнути і зупинити, вона взяла кухонний ніж і нанесла йому декілька ударів по тулубу навмання, не вибираючи яке не будь місце на його тілі. Після того як ОСОБА_13 припинив бити ОСОБА_12 , відійшов від нього, ОСОБА_7 також припинила наносити йому удари ножем по тулубу. Зазначає про свою незгоду з висновком суду першої інстанції щодо спростування перебування ОСОБА_7 в стані необхідної оборони, вважаючи, що вони мають неоднозначний, протирічивий та незрозумілий характер. Вважає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги наявність тілесних ушкоджень у ОСОБА_12 , а саме, виявлено синець на верхньому та нижньому повіках правого ока в області зовнішнього кута, що підтверджено висновком судової медичної експертизи №1245 від 07.09. 2022 року. Вказує, що питання про співвідношення суспільно небезпечного посягання і захист дій вирішується у кожному конкретному випадку. Закон не вимагає, щоб знаряддя чи засоби, які використовуються для захисту були адекватними тим, які застосовує особа, що здійснює посягання, наприклад, вогнепальна зброя, проти металевого прута, чи коли той, хто посягає, взагалі не використовує ніяких знарядь, предметів, але за своїми фізичними параметрами переважає особу, яка захищається, володіє прийомами боротьби тощо. За певних обставин неозброєна особа може становити значну небезпеку для життя чи здоров`я. Вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо неможливості застосування до ОСОБА_7 ст. 75 КК України.

Просить оскаржуваний вирок скасувати повністю та ухвалити новий вирок, перекваліфікувавши її дії з ч.1 ст. 121 КК України за ознаками умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння на ст. 124 КК України за ознаками умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони. Призначити покарання в межах санкції ст. 124 КК України, не пов`язане з ізоляцією від суспільства.

Прокурор у апеляційній скарзі вважає винуватість ОСОБА_7 у вчиненні з прямим умислом діяння, доведено в судовому засіданні, а правова кваліфікація цього кримінального правопорушення за ознаками ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, узгоджується з матеріалами кримінального провадження та є правильною. Вважає, що суд дійшов до хибного висновку, що позбавлення життя потерпілого не охоплювалося умислом обвинуваченого. Вважає, що суд не оцінив докази в достатній мірі щодо умислу засудженої, якими вона керувалася під час нанесення ударів ножем потерпілому у праву частину грудної клітини, попереку та передпліччя. Вважає, що ОСОБА_7 виконала всі дії, які вважала за необхідне для доведення злочину до кінця, проте злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі, оскільки ОСОБА_13 , відчувши біль від ударів ножем, почав тікати з кімнати та відштовхнув обвинувачену від себе та від чого вона впала, вибіг у під`їзд будинку де сусіди викликали медичну допомогу, тим самим врятувався від продовження злочинних дій. Вважає, що суд першої інстанції в достатній мірі не врахував те, що обвинувачена ОСОБА_7 вину у скоєному злочині визнавала частково, діяла умисно на ґрунті особистих неприязних стосунків з потерпілим, не викликала «швидкої допомоги» після заподіяння шкоди здоров`ю потерпілого, а зачинила двері квартири, ніж, яким спричинила тілесні ушкодження потерпілому, одразу помила від наявної крові, проте в силу алкогольного сп`яніння не звернула увагу на сліди крові по свій квартирі (підлога, стіни, двері), по приїзду працівників поліції намагалась схилити їх відпустити її, негативно висловлювалась в бік потерпілого, за час лікування потерпілого в лікарні та судового розгляду шкоду не відшкодовувала, тобто є підстави вважати, що обвинувачена не вчинила будь-які позитивні дії, які б підтверджували глибоке усвідомлення нею негативного характеру своєї поведінки. Жодної обставини, які передбачені у ст. 66 КК Україні як пом`якшуючі при визначення покарання, у цьому провадженні щодо обвинуваченого не встановлено.

Просить оскаржуваний вирок в частині кваліфікації та призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , винуватою у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України за ознаками: закінченого замаху на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі та призначити покарання у вигляді 7 років позбавлення волі.

Сторони кримінального провадження про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, це підтверджується наявними матеріалами справи, клопотань про відкладення слухання справи не надходило.

Заслухавши суддю доповідача, думку обвинуваченої та її захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги сторони захисту, просили її задовольнити та заперечували проти доводів апеляційної скарги прокурора, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту та підтримала доводи апеляційної скарги прокурора та просила задовольнити вимоги апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього ж Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається із змісту вироку, суд першої інстанції, дослідивши зібрані по справі докази, прийшов до висновку, що визначена у обвинувальному акті щодо ОСОБА_7 кваліфікація її дій за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України є помилковою та такою, що не підтверджена сукупністю доказів.

Натомість суд першої інстанції зазначив, що докази підтверджують обвинувачення, в тій частині, що ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 05.09.2022 року знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , разом вживали спиртні напої та 06.09.2022 року, приблизно о 03:20 години, між ОСОБА_7 , ОСОБА_12 з одного боку та потерпілим ОСОБА_13 з іншого боку, виник словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_7 , з мотивів раптово виниклої гострої неприязні, завдала ОСОБА_13 7 ударів ножем в ділянку грудної клітини, тулубу та верхніх кінцівок, два з яких є проникаючими та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя.

Правильною кваліфікацією дій ОСОБА_7 суд вважав за ч.1 ст.121 КК України як умисні тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя у момент заподіяння.

Колегія суддів вважає, що викладені у судовому рішенні висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки, не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду і ця обставина є підставою, відповідно до п.2 ч.1 ст.409, п.1 ч.1 ст.411 КПК України, для скасування вироку суду як такого, що не відповідає критеріям ст.370 КПК України та для ухвалення, відповідно до ст.420 КПК України, нового вироку судом апеляційної інстанції.

Судом першої та апеляційної інстанції досліджені письмові докази по справі, їх належність та допустимість, ніким із сторін не оспорюється під час апеляційного розгляду, апелянти висловлюють не згоду з оцінкою судом першої інстанції цих доказів щодо умислу засудженої, якими вона керувалася під час нанесення ударів ножем потерпілому.

Так, судом досліджені письмові докази які доводить провину ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, а саме:

- протоколом проведення слідчого експерименту від 26.09.2022 року за участю потерпілого ОСОБА_13 , в приміщенні квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , під час якого потерпілий відтворив обстановку та події, які мали місце 06.09.2022 року під час завдання йому ОСОБА_7 ножових поранень. Зазначивши, що під час нанесення ударів ножем, він та ОСОБА_7 стояли один навпроти одного на відстані витягнутої руки, обличчям до обличчя. Слідча дія була зафіксована на відео.(а.к.п.158-160)

- протоколом проведення слідчого експерименту від 26.09.2022 року, за участю потерпілого ОСОБА_13 , із залученням судмедексперта ОСОБА_16 , відповідно до якого ОСОБА_13 відтворив обстановку та механізм завдання йому ножових поранень, відповідно до якого, під час нанесення ножових поранень вони з ОСОБА_7 стояли обличчям до обличчя на відстані витягнутої руки, та коли ОСОБА_7 наносила йому ножові поранення він захищався виставляючи руку вперед та ухиляючись від ударів повернувся до неї боком, через що отримав удар в задню ділянку тулубу. (а.с.153-157)

- протоколом слідчого експерименту від 15.09.2022 року, проведеного за участю свідка ОСОБА_12 , в приміщенні квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , під час якого свідок відтворив обстановку та події, які мали місце 06.09.2022 року під час завдання ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_13 ножових поранень. Слідча дія була зафіксована на відео. (а.к.п.136-138)

- протоколом огляду місця події від 06.09.2022 року, відповідно до якого, в період часу з 06:48 до 08:07 години, в приміщенні квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , слідчім в присутності понятих, за участю власника квартири ОСОБА_12 , яким надано письмовий дозвіл (а.к.п.12) та за участю ОСОБА_7 , проведено огляд зазначеної квартири, під час якого виявлено: речовину бурого кольору на дверях до кімнати № 1, зразок якої вилучено; ніж червоного кольору, 3 рюмки, 1 ліпка стрічка зі слідами папілярних ліній з пляшки в кухні, які вилучені; в кімнаті № 1 виявлено та вилучено: фрагмент простирадла з плямою речовини бурого кольору; в коридорі на підлозі на відстані від вхідних дверей приблизно 1 метр, виявлено слід речовини бурого кольору, зразок якої було вилучено; на бетонної поверхні підлоги сходового майданчику виявлено та вилучено зразок речовини бурого кольору. Слідча дія була зафіксована на відео. (а.к.п. 8-11). Законність проведення зазначеної слідчої дії підтверджується ухвалою слідчого судді від 07.09.2022 року (а.к.п.22-23).

- протоколом пред`явлення фотознімків для впізнання, відповідно до якого свідок ОСОБА_12 за фото впізнав ОСОБА_13 , як особу, з якою він вживав спиртні напої 06.09.2022 року, та якому близько 03:00 години, в квартирі АДРЕСА_4 ОСОБА_7 спричинила поранення ножем (а.к.п.32-33);

- постановою про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 06.09.2022 року, відповідно до якого, вилучений під час огляду 06.09.2022 року приміщення квартири за адресою: АДРЕСА_3 : ніж червоного кольору, мобільний телефон «Нокіа», фрагмент простирадла з плямою речовини бурого кольору, 3 рюмки, одна ліпка стрічка зі слідами папілярних ліній вилучених з поверхні пластикової пляшки в кухонній кімнаті, один змив речовини бурого кольору з поверхні підлоги в коридорі, один контрольний зразок з підлоги коридору, один змив речовини бурого кольору з поверхні дверей у коридорі, один контрольний зразок з дверей у коридорі,- визнано речовими доказами у зазначеному кримінальному провадженні (а.к.п.42).

- протоколом проведення слідчого експерименту від 07.09.2022 року, проведеного за участю обвинуваченої ОСОБА_7 в приміщенні квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 . Під час якого ОСОБА_7 відтворила обстановку та події, які мали місце 06.09.2022 року, вказала на кімнату, в якій нею були нанесені ножові поранення ОСОБА_13 та повідомила, що під час вживання алкогольних напоїв ОСОБА_13 приревнував її до ОСОБА_12 , тому між ними виник конфлікт внаслідок чого ОСОБА_12 , як господар квартири, вигнав ОСОБА_13 та пішов спати, але ОСОБА_13 не відходив далеко від квартири, весь час стукав в двері, тому вона впустила ОСОБА_13 в квартиру, та через деякий час почула з кімнати де спав ОСОБА_12 звуки, які вказували на те, що там відбувається бійка. ОСОБА_7 в присутності учасників слідчого експерименту відтворила події, які відбувалися в зазначеній кімнаті, а саме, повідомила, що в кімнаті на дивані з правого боку, в напівлежачому положенні, обличчям до гори, знаходився ОСОБА_12 , біля нього стояв ОСОБА_13 який душив ОСОБА_12 руками за шию, та при ній наніс йому декілька ударів в обличчя та живіт, вона намагалась відтягнути ОСОБА_13 , але той не реагував, тому вона зі столу в кімнаті схопила ніж червоного кольору правою рукою та нанесла ножем ОСОБА_13 5-6 ударів в область живота. Слідча дія була зафіксована на відео. (а.к.п.88-91)

- протоколом проведення слідчого експерименту від 26.09.2022 року за участю обвинуваченої ОСОБА_7 , відповідно до якого ОСОБА_7 відтворила обстановку та механізм завдання потерпілому ОСОБА_13 ножових поранень, відповідно до якого, потерпілий ОСОБА_13 знаходився на дивані в положенні лежачи на спині обличчям до гори, після того, як ОСОБА_12 зкинув його з себе, але вони продовжували штовхатися ногами, та в цей час ОСОБА_7 стоячи зліва поряд з ОСОБА_13 почала хаотично наносити йому удари ножем в область живота, ОСОБА_13 захищався руками та відштовхнув її ногами, після чого вона пішла на кухню, де залишила ніж, та вони з ОСОБА_12 вигнали ОСОБА_13 з квартири. Зазначена слідча дія була зафіксована на відео (а.к.п.152).

- висновком експерта № 137 від 23.09.2022 року, висновком експерта № 138 від 23.09.2022 року, висновком експерта № 134 від 12.09.2022 року (а.к.п.122), відповідно до яких на марлевих серветках № 1, № 2, № 3, зі змивами речовини бурого кольору, на фрагмент простирадла з плямою речовини бурого кольору, вилучених під час огляду місця події 06.09.2022 року в квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , виявлена кров, яка може належати потерпілому ОСОБА_13 (а.к.п.105-107, 127-129);

- висновком експерта № 136 від 23.09.2022 року, та № 134 від 12.09.2022 року (а.к.п.122), відповідно до якого на футболці вилученої 13.09.2022 року у потерпілого ОСОБА_13 в приміщенні Криворізької лікарні № 16 (а.к.п.135), виявлена кров, яка може належати потерпілому ОСОБА_13 (а.к.п.115-117);

- висновком експерта № 1367 від 03.10.2022 року, відповідно до якого, у потерпілого ОСОБА_13 виявлені:

- проникаюче колото різане поранення грудної клітини справа, проникаюче у плевральну порожнину;

- проникаюче поранення черевної порожнини, з ушкодженням круглої зв`язку печінки, без ушкодження інших внутрішніх органів (рановий канал закінчується в круглій зв`язці печінки);

- 3 непроникаючих колото різаних поранень грудної клітини, попереку;

- 2 колото різаних поранення правого передпліччя.

Характер тілесних ушкоджень у потерпілого свідчить про утворення поранень від дії предмета, що володіє колюче ріжучими властивостями. Що підтверджується характером поранень (рани лінійної форми з рівними краями, рановими каналами, довжина яких переважає ширину).

Непроникаючі колото різані поранення, рани правого передпліччя, окремо кожне, за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад шість діб, але не більше як три тижні (21 день). П.2.3.3 «Правил судово медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року № 6.

Проникаюче колото різане поранення груді за своїм характером відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя. П.2.1.3 «й» «Правил судово медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року № 6.

Проникаюче колото різане поранення живота за своїм характером відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя. П.2.1.3. «к» «Правил судово медичного визначення степеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року № 6.

Ступень загоєння виявлених ушкоджень (дані в наданих медичних документах, рубці рожево червоні, щільнуваті на дотик, западаючі, спаяні з тканинами навколо) свідчать, що ушкодження могли бути отримані 06.09.2022 року.

В області передньої та задньої поверхні тулуба виявлено 5 точок прикладення колюче ріжучим предметом, в області правого передпліччя 2 точки прикладення.

Враховуючи різну локалізацію виявлених ушкоджень можливо встановити, що положення потерпілого та нападника могло бути різним, могло змінюватися.

Згідно даних токсикологічного дослідження крові на алкоголь, в крові виявлено 2,4%о. Дана концентрація у живих осіб може відповідати алкогольному сп`янінню середнього ступеня.

На тілі потерпілого виявлено 7 точок прикладення предметом травми. Характер тілесних ушкоджень у потерпілого свідчить про утворення поранень від ударної дії предмета, що володіє колюче ріжучими властивостями, що підтверджується характером поранень (рани лінійної форми з рівними краями, рановими каналами, довжина яких переважає ширину). (а.к.п.162-166)

- висновком експерта № 1401 від 04.10.2022 року, відповідно до якого, виявлені у потерпілого ушкодження передньої та задньої поверхні тулуба, правої верхньої кінцівки могли утворитися при механізмі, на який він сам вказує, про що свідчить локалізація та характер виявлених у нього ушкоджень (а.к.п.169-171)

- висновком експерта № 1400 від 04.10.2022 року, відповідно до якого, виявлені у потерпілого ушкодження на передній поверхні тулуба могли утворитися при механізмі на який вказує підозрювана, про що свідчить локалізація та характер виявлених у потерпілого ушкоджень. В той же час підозрювана не розкриває механізм утворення ран задньої поверхні тулуба та правого передпліччя (а.к.п.174-176)

- постановою про визнання речових доказів від 20.10.2022 року, відповідно до якої, чоловічу футболку, вилучену у потерпілого ОСОБА_13 ; ніж кухонний, три скляні чарки, мобільний телефон «Нокіа», які були вилучені в ході огляду місця події квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , визнано речовими доказами (а.к.п.229)

- висновком експерта № СЕ-19/104-22/31048-Д від 13.10.2022 року , відповідно до якого, слід пальця руки, розміром 14х18 мм, вилучений 06.09.2022 в ході огляду місця події, за адресою: АДРЕСА_3 , залишений безіменним пальцем правої руки ОСОБА_7 . На поверхнях предмета схожого на ніж, вилученого 06.09.2022 в ході огляду місця події, за адресою: : АДРЕСА_3 , слідів папілярних ліній не виявлено. (а.к.п.234-241)

- постановою про визнання речовими доказами від 06.10.2022 року, відповідно до якої, DVD диск із відеозаписом з нагрудних камер патрульних поліцейських, які здійснювали виїзд 06.09.2022 року на виклик за фактом спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_3 . (т.2 а.к.п.8)

Відповідно до якого (а.к.п. 178), 06.09.2022 року о 02:25 годині поліцейські під`їхали до під`їзду будинку АДРЕСА_5 , де біля під`їзду знаходився потерпілий ОСОБА_13 з явними ознаками сильного алкогольного сп`яніння, внаслідок якого голосно розмовляє, але ознак агресії не проявляв, та ні кому не погрожував. Після з`ясування обставин поліцейські проводять його до квартири АДРЕСА_6 , двері якої відкрив ОСОБА_12 , який також за ознаками перебуває в стані алкогольного сп`яніння, негативно висловлюється про ОСОБА_13 та не бажає його впускати до квартири; поліцейські пропонують всім зайти до квартири, де також знаходиться ОСОБА_7 , яка також за ознаками перебуває в стані алкогольного сп`яніння, але поводиться спокійно. Поліцейські попереджають про необхідність дотримуватись порядку та тиші, після чого їдуть з місця події о 02:31 годині.

06.09.2022 року о 03:27 годині поліцейські знов під`їжджають до під`їзду будинку АДРЕСА_5 де стоїть ОСОБА_13 , який повідомив, що йому завдали ушкоджень ножем, та показав порізи. Всі піднімаються до квартири АДРЕСА_6 , двері якої відкрила ОСОБА_7 , до квартири відразу заходить ОСОБА_13 з вимогою: « где мой кошелек, в нем права», в квартирі також знаходиться ОСОБА_12 , який негативно висловлюється у відношення ОСОБА_13 , погрожує його вбити. О 03:40 годині ОСОБА_13 разом з лікарями «швидкої медичної допомоги» їде до лікарні. Під час очікування слідчого ОСОБА_7 надає поліцейським пояснення з приводу обставин зазначеної події, які є аналогічними до її показань в суді. О 04:21 годині приїхала слідчо оперативні група.

В судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України визнала частково посилаючись на те, що вона дійсно завдала потерпілому ОСОБА_13 зазначених ножових поранень, але вона не мала умислу на вбивство потерпілого, а лише намагалася припинити його протиправні дії по відношенню до ОСОБА_12 , на якого напав потерпілий, який за віком значно старший за потерпілого, та який під час таких дій потерпілого відпочивав на дивані. При цьому обвинувачена повідомила, що вона дійсно 05.09.2022 року, в період часу з 08.00 години, перебувала в гостях у свого знайомого ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_3 , з яким на кухні зазначеної квартири разом вживали спиртні напої. Під час вживання спиртних напоїв вона по телефону запросила в гості свого знайомого ОСОБА_13 , який приїхав приблизно о 16:00 годині та вони втрьох продовжили вживати спиртні напої та разом вжили близько 1 літру горіли. Під час спільного вживання алкогольних напоїв ОСОБА_13 приревнував її до ОСОБА_12 , але ОСОБА_12 ні став брати участі у конфлікті, та пішов у кімнату спати. ОСОБА_13 маючи з цього приводу претензії до ОСОБА_12 пішов до кімнати де спав ОСОБА_12 , наніс йому удар кулаком в обличчя та почав його душити, в наслідок чого між ними виникла бійка. Вона вимагала від ОСОБА_13 припинити бійку, але він не реагував, тому вона з метою допомогти ОСОБА_12 , який значно старший за віком по відношенню до ОСОБА_13 , взяла ніж та стоячи зліва від нього декілька разів вдарила ножем ОСОБА_13 , після чого останній зупинився, відштовхнув її від себе ногами та пішов з квартири, а вона зачинила за ним двері на замок.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_7 підтримала свого захисника та просила задовольнити апеляційну скаргу захисника, пояснила, що конфлікт тривав приблизно 5 хвилин, вона знаходилась обличчям до потерпілого, швидку допомогу викликали сусіди, яка приїхала через 10-15 хвилин. Вона у цей час була у квартирі. На запитання суду надала додаткові пояснення, що вона раніше зустрічалася з потерпілим. Того дня вона прийшла до приміщення свого знайомого, а згодом туди прийшов ОСОБА_13 , коли почався конфлікт вони билуу трьох. ОСОБА_13 образився на ОСОБА_12 , оскільки той пішов спати в іншу кімнату. Конфлікт розгорівся саме там, коли ОСОБА_13 почав трясти ОСОБА_12 , намагаючись його розбудити. Вона почула суперечку в сусідній кімнаті, зайшла туди й побачивши як ОСОБА_13 тримав за шию лежачого ОСОБА_12 у стані сильного алкогольного сп`яніння, який спав та від дій ОСОБА_13 почав прокидатись, але не розумів, що коїться. ОСОБА_13 його бив кулаком в обличчя, а вона намагалася відтягнути ОСОБА_13 та просила припинити, але він її не слухав. У якийсь момент ОСОБА_12 відштовхнув ОСОБА_13 ногою, від чого той упав, після чого ОСОБА_12 та ОСОБА_13 зціпились ногами та почали один одного бити. ОСОБА_12 не кликав на допомогу. Вона самостійно вирішила втрутитися, взяла ніж, який лежав на столі за пів метра від потерпілого, щоб налякати ОСОБА_13 . Підійшовши, вона почала завдавати удари ножем, не усвідомлюючи, що саме робить. Вона зазначила, що в кімнаті було темно, працював телевізор. Удари наносила швидко, у напівсидячому положенні, в верхню частину тулуба ОСОБА_13 , але з якою силою не пам`ятає. ОСОБА_13 відштовхнув її, самостійно піднявся, після чого вона вигнала його з квартири й зачинила двері. У цей час ОСОБА_12 продовжив спати на підлозі. Вона також наголосила, що під час конфлікту ОСОБА_13 її не чіпав, лише відштовхнув після того, як вона вдарила його ножем.

Потерпілий у судовому засіданні першої інстанції ОСОБА_13 , суду пояснив, що 05.09.2022 року, після 17.00 години, на запрошення ОСОБА_7 , яка йому зателефонувала, він прибув до квартири АДРЕСА_4 , попередньо купивши спиртні напої, де залишився та разом з ОСОБА_7 , ОСОБА_12 вживав спиртні напої. Пізніше, того ж дня, він ходив до супермаркету «Варус» за продуктами, після чого вони разом продовжили вживати спиртні напої, в наслідок чого, погано пам`ятає події, які там відбувалися, але пам`ятає, що коли повернувся з «Варуса» до вказаної квартири, не міг знайти свої документи, у зв`язку з чим виник конфлікт та він викликав поліцію, співробітники якої поїхали, коли він знайшов свої документи. Після цього пам`ятає, що перебуваючи в зазначеній квартирі, стояв весь у крові, а ОСОБА_7 стояла поряд з ножем в руках, та нічого при цьому не говорила, тому він відразу вибіг з квартири, потім пам`ятає «швидку медичну допомогу», лікарню, де йому зробили операцію, де він перебував з 06.09.2022 року по 15.09.2022 року. Після цих подій до нього в лікарню приходив ОСОБА_12 , який повернув йому гаманець.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні першої інстанції пояснив, що 05.09.2022 року він знаходився за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_3 . Зранку до нього в гості прийшла ОСОБА_7 , з якою вони разом вживали алкогольні напої, та яка близько 16:00 години запросила до нього в гості свого знайомого ОСОБА_13 , якого він раніше не знав. ОСОБА_13 приніс з собою спиртні напої, тому вони втрьох продовжили вживати алкоголь на кухні його квартири. Від вжитого алкоголю він сильно сп`янів, тому пішов до кімнати та ліг спати, але через деякий час прокинувся від того що йому по обличчю було нанесено удар, коли відкрив очі, то побачив, що це був ОСОБА_13 , який як йому здалося приревнував до нього ОСОБА_7 , та який після нанесення ударів по обличчю почав його душити. Він намагався розтиснути руки ОСОБА_13 та встати, а ОСОБА_7 намагалась зупинити ОСОБА_13 , але він не реагував, та коли він зміг вивернутися від ОСОБА_13 та залишаючись на дивані він привстав, то побачив ОСОБА_7 , яка вже тримала в руках ніж, яким декілька разів ударила ОСОБА_13 , який після цього втік з квартири.

Свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні першої інстанції пояснив, що він проживає в одному під`їзді з ОСОБА_12 та 06.09.2022 року вночі, приблизно о 03:00 години, до нього в квартиру подзвонили, коли він відкрив двері, то побачив потерпілого ОСОБА_13 , якого він раніше не знав та не бачив. При цьому потерпілий попросив викликати «швидку медичну допомогу» посилаючись на те, що його «порізали» та вказував на квартиру ОСОБА_12 , а на футболці потерпілого були видні плями крові.

Свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , у судовому засіданні першої інстанції надали однакові, аналогічні пояснення, що потерпілий ОСОБА_13 є їх сином, який за характером неконфліктний, коли отримує заробітну плату вживає алкогольні напої, після чого в разі сильного сп`яніння лягає спати. 06.09.2022 року близько 09:00 години, з лікарні за телефоном повідомили, що їх син ОСОБА_13 перебуває у лікарні у зв`язку з ножовим пораненням, коли прибули до лікарні дізналися, що сину зробили операцію, але коли вони з ним пізніше спілкувалися він не хотів розказував про те, що з ним трапилося.

На думку колегії суддів, вказані докази доводять провину ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, оскільки ОСОБА_7 та потерпілий ОСОБА_13 стояли обличчям до обличчя на відстані витягнутої руки, ОСОБА_7 застосувала предмет для заподіяння уражень ніж, яким цілеспрямовано, умисно і нанесла поранення ОСОБА_13 7 ударів ножем в ділянку грудної клітини, тулубу та верхніх кінцівок, у життєво важливі ділянки тіла. Коли ОСОБА_7 наносила ОСОБА_13 ножові поранення він був у напівсидячому положенні, захищався виставляючи руку вперед та ухиляючись від ударів повернувся до неї боком, через що отримав удар в задню ділянку тулубу. Що свідчить про намір ОСОБА_7 позбавити життя ОСОБА_13 .

При визначенні спрямованості умислу обвинуваченої ОСОБА_7 саме на скоєння умисного вбивства потерпілого ОСОБА_13 , колегія суддів враховує, що для злочину було використано предмет небезпечний для життя людини ніж, характер і локалізацію поранень, 7 ударів ножем, три з яких хоча завдали непроникаючі поранення, про усі удари були завдані в місця розташування життєво важливих органів, а саме: в ділянку грудної клітини, тулубу та верхніх кінцівок. Апеляційний суд зазначає, що згідно висновку експерта ОСОБА_7 завдала ОСОБА_13 проникаючі поранення грудної клітини та черевної порожнини. Проникаюче колото-різане поранення грудної клітини справа, яке проникло у плевральну порожнину, класифікується як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя. А проникаюче поранення черевної порожнини з ушкодженням круглої зв`язки печінки також належить до тяжких тілесних ушкоджень. Хоча внутрішні органи не були серйозно пошкоджені, будь-яке проникаюче поранення черевної порожнини є потенційно небезпечним для життя, пошкодження життєво важливих структур.

Характер та послідовність дій, вчинених ОСОБА_7 у своїй сукупності свідчить про те, що вона мала прямий умисел на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_13 , з мотивів гострої неприязні до нього, ОСОБА_7 не довела свій умисел до кінця, з причин, що не залежали від її волі, так як потерпілий ОСОБА_13 відштовхнув потерпілу рятуючи своє життя, покинув місце події, де йому своєчасно було надано невідкладну медичну допомогу.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п.п. 4, 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», при відмежуванні умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винуватого до наслідків своїх дій: якщо особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, - умисел є прямим, а якщо не бажає, але свідомо припускає їх настання, - умисел є непрямим. Вирішуючи питання про те, з яким (прямим чи непрямим) умислом діяв винуватий, тобто для з`ясування змісту і спрямованості умислу, необхідно зважати на сукупність всіх обставин учиненого діяння і враховувати не тільки поведінку винуватого до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, кількість, характер і локалізацію поранень (поранення життєво важливих органів) заподіяних потерпілому, причини припинення злочинних дій, а й спосіб учинення злочину, засоби і знаряддя злочину. При цьому якщо винувата особа відмовилась від убивства потерпілого вже після вчинення дій, які вважала за необхідне виконати для доведення злочину до кінця, але його не було закінчено з причин, що не залежали від її волі, діяння належить кваліфікувати як закінчений замах на умисне вбивство, яке може бути вчинено лише з прямим умислом.

Суд наведених вище вимог належним чином не дотримав.

Як слідує із матеріалів провадження, встановлені органом досудового слідства фактичні обставини кримінального провадження, у тому числі викладені в обвинувальному акті насильницькі дії обвинуваченої, які становлять об`єктивну сторону складу злочину, були підтверджені сукупністю належним чином досліджених у суді першої інстанції доказів і наведені у вироку першої інстанції.

Однак, надаючи оцінку діям обвинуваченої, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність у ОСОБА_7 умислу на спричинення смерті потерпілого.

Та обставина, що отримані потерпілим 7 ударів ножем в ділянку грудної клітини, тулубу та верхніх кінцівок, тільки 2 проникаючих, які мають неглибокий рановий канал, при цьому не було видно слідів крові. А також, те що потерпілий відштовхнув обвинувачену та покинув квартиру і продовжував діяти активно гучно розмовляв та не відходив далеко від квартири де вживав спиртні напої, після приїзду працівників поліції він спілкувався з поліцейськими та лікарями, не можуть бути підставою для висновку про іншу спрямованість умислу ОСОБА_7 та давати підставу для надання іншої юридичної кваліфікації дій обвинуваченої зокрема, за ст.124 або ч.1 ст.121 КК України, про що слушно зазначає у своїй апеляційній скарзі прокурор.

Зазначені вище обставини вчинення злочину свідчать про те, що ОСОБА_7 усвідомлювала суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачала суспільно небезпечні наслідки у виді смерті потерпілого і бажала їх настання, однак не довила задумане до кінця, з причин, що не залежали від її волі, оскільки потерпілому було надано своєчасно фахову медичну допомогу.

Зазначене свідчить про те, що обвинувачена виконала всі дії які вважала необхідні для доведення злочину до кінця.

Таким чином, сукупністю вищенаведених допустимих, достатніх, достовірних доказів, які узгоджуються між собою та не викликають сумніву в їх об`єктивності, підтверджується винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.

Тому рішення суду першої інстанції про перекваліфікацію дій ОСОБА_7 з ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України на ч.1 ст.121 КК України є передчасним.

З урахуванням викладеного, дії ОСОБА_7 колегія суддів кваліфікує за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, за ознаками закінченого замаху на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

Щодо доводів сторони захисту, що обвинувачена ОСОБА_7 під час наведених подій діяла в стані необхідної оборони є безпідставними.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 36 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Частиною 3 ст. 36 КК України передбачено, що перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у статтях 118 та 124 цього Кодексу.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 26.04.2002 року «Про судову практику у справах про необхідну оборону» щоб установити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, суди повинні враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищається, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини.

Під час судового розгляду як у суді першої так і апеляційної інстанції, з показань обвинуваченої ОСОБА_7 встановлено, що будь - якої загрози її життю або здоров`ю під час наведених в обвинуваченні подій, з боку потерпілого ОСОБА_13 , не було, що також підтверджується висновком експерта № 1247 від 07.09.2022 року, проведеної відносно обвинуваченої.

Та обставина, що з показань обвинуваченої ОСОБА_7 випливає, потерпілий ОСОБА_13 напав на свідка ОСОБА_12 під час його сну, завдавав йому ударів та душив, сама по собі не свідчить про вчинення ним замаху на заподіяння тяжкої шкоди здоров`ю та загрози життю ОСОБА_12 , оскільки згідно висновку експерта № 1245 від 07.09.2022 року, при його огляді виявлено синець на верхньому та нижньому повіках правого ока в області зовнішнього кута. За своїм характером виявлене 1 ушкодження відноситься до легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки. У потерпілого малася 1 ділянка прикладання фізичної сили в обличчя.

З показань обвинуваченої та потерплого також встановлено, що ножові поранення потерпілому нею були нанесені вже після того, як ОСОБА_12 зкинув з себе потерпілого.

Апеляційний суд вважає твердження обвинуваченої про існування такого суспільно небезпечного посягання потерпілого на свідка ОСОБА_12 , яке б вимагало застосування з її боку необхідної оборони, є надуманим та голослівним, та наданим з метою захисту від висунутого обвинувачення, тому підстав для задоволення вимог апеляційної скарги сторони захисту про кваліфікацію дій обвинуваченої за ст. 124 КК України, суд не вбачає.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_7 припинила наносити удари ножем по тулубу ОСОБА_13 після того як він припинив бити ОСОБА_12 , спростовуються матеріалами справи як показами самої ОСОБА_7 так і потерпілого, згідно яких ножові поранення потерпілому нею були нанесені вже після того, як ОСОБА_12 зкинув з себе потерпілого.

Колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги щодо неврахування усіх пом`якшуючих обставин у виді щирого каяття, активного сприяння у розкриттю кримінальних правопорушень є необґрунтованими. Апеляційним судом проаналізовано ставлення ОСОБА_7 до вчиненого нею кримінального правопорушення та її поведінку після вчинення кримінального правопорушення і обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 не встановлено.

Відповідно до правової позиції висловленої в постанові ВС/ККС № 166/1065/18 від 18 вересня 2019 року. Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному кримінальному правопорушенні, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків кримінального правопорушення для потерпілої особи. Намаганні особи відшкодувати завдані кримінальним правопорушенням збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні кримінального правопорушення повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

На підставі викладеного апеляційний суд вважає, що щире каяття, про яке заявляє сторона захисту є спробою домогтися у такий спосіб пом`якшити покарання за вчинене кримінальне правопорушення, а не справжнє каяття у скоєному.

Оскільки, у матеріалах кримінальної справи стосовно обвинуваченої відсутні дані на підтвердження того, що ОСОБА_7 намагалась будь-яким чином допомогти потерпілому оговтатись від пережитого, компенсувати перенесені страждання.

Також апеляційний суд не може погодитись з твердженням сторони захисту, що при призначенні покарання ОСОБА_7 можливо також визнати одну із додаткових пом`якшуючих обставин, як неправомірна та протиправна поведінка потерпілого ОСОБА_13 , оскільки як зазначалось раніше у ОСОБА_12 виявлено синець на верхньому та нижньому повіках правого ока в області зовнішнього кута. За своїм характером виявлене 1 ушкодження відноситься до легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки. У потерпілого малася 1 ділянка прикладання фізичної сили в обличчя, а також встановлено, що ножові поранення потерпілому ОСОБА_7 були нанесені вже після того, як ОСОБА_12 зкинув з себе потерпілого.

Оскільки суд першої інстанції застосував закон який не підлягає застосуванню, на підставі п.п.2, 4 ч.1 ст.409, ч.2 ст.409, п.2 ч.1 ст.413 КПК України, вирок суду першої інстанції, в частині кваліфікації дій обвинуваченої та призначеного за цим законом покарання, колегія суддів скасовує у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Відповідно до вимог п.п.1, 2 ч.1 ст.420 КПК України колегія суддів ухвалює вирок та кваліфікує дії ОСОБА_7 за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, як закінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

При призначенні ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, відповідно до положень ст.65 КК України, колегія суддів враховує, що ОСОБА_7 скоїла особливо тяжке кримінальне правопорушення, дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, позитивно характеризується за місцем проживання, має постійне місце роботи, де характеризується позитивно; на обліку у лікаря психіатра не перебуває, з грудня 1999 року по серпень 2006 року зверталась за медичною допомогою до лікаря нарколога з приводу вживання алкоголю зі шкідливими наслідками; відповідно до висновку судово психіатричної експертизи № 430 від 03.10.2022 року, ОСОБА_7 на хронічне психічне захворювання, недоумство, тимчасовий розлад психічної діяльності або інший хворобливий стан психіки в період інкримінованого їй діяння не страждала і в теперішній час не страждає. Під час інкримінованого їй діяння вона могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Іспитована у теперішній час також може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати нами. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (т.2а.к.п.3-6), враховуючи її поведінку після викриття, яка беззастережно виконувала вимого запобіжного заходу, з`являлася в судові засідання, продовжувала працювати; враховуючи позицію потерпілого, який претензій до обвинуваченої не має та просить призначити обвинуваченій покарання не пов`язане з позбавленням волі, враховуючи наслідки кримінального правопорушення,

Обставинами, які пом`якшують покарання, колегія суддів не встановлено.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченої ОСОБА_7 , відповідно до ст.67 КК України, колегія суддів визнає вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком медичного огляду № 2530 від 06.09.2022 року, відповідно до якого, під час огляду проведеного 06.09.2022 року об 11:00 годині, було встановлено, що ОСОБА_7 перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Сукупність зазначених вище обставин колегія суддів вважає такими, що дають підставу для призначення ОСОБА_7 покарання у мінімальних межах санкції ч.1 ст.115 КК України, з урахуванням положень ч.3 ст.68 КК України і такий вид та розмір покарання є достатнім для виправлення та попередження вчинення обвинуваченою нових злочинів та відповідатиме принципам справедливості та співмірності.

При цьому враховуючи встановлені по справі обставини, враховуючи кількість завданих потерпілому тілесних ушкоджень та факт спричинення таких тілесних ушкоджень ножем, позицію обвинуваченої, яка під час судового розгляду не висловлювала жаль щодо скоєного, не піддала критичній оцінці свої дії, не в повній мірі розкрила послідовність своїх дій, колегія суддів не вбачає підстав для застосування ст. 75 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.404,405,409,411,420 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_11 задовольнити.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.06.2024 року у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за № 0000732 за обвинуваченням ОСОБА_7 , за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України в частині кваліфікації та призначеного покарання скасувати.

Ухвалити у цій частині новий вирок.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

У відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати в строк відбування покарання досудове тримання під вартою з 06.09.2022 року по 08.09.2022 року день за день.

У відповідності до ч. 7 ст. 72 КК України, зарахувати в строк відбування покарання строк перебування під цілодобовим домашнім арештом з 08.09.2022 року по 28.12.2022 року три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту її фактичного затримання в порядку виконання цього вироку.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок апеляційного суду може бути оскаржений в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим у той самий строк з моменту отримання копії вироку.

Судді