Справа № 467/479/25
Провадження № 1-кп/467/90/25
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.04.2025 року Арбузинський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в с-щі Арбузинка Первомайського району Миколаївської області клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0001065, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.12.2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Тарасівка Первомайського району Миколаївської області, громадянина України, з середньою освітою, проживає по АДРЕСА_1 , зареєстрований по АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.286-1, ч.1 ст.135 КК України

в с т а н о в и в :

На розгляді Арбузинського районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.286-1, ч.1 ст.135 КК України.

В судовому засіданні прокурор звернувся з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 на два місяці без права внесення застави. Підставами щодо необхідності застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.286-1, ч.1 ст.135 КК України, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави стороні обвинувачення вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені п.п. 1,3,4 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховуватись від органі досудового розслідування та/або суду, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, отже тяжкість ймовірного покарання може спонукати обвинуваченого до втечі, крім того, після вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 самовільно залишив місце пригоди та вживав заходи щодо переховування від працівників поліції з метою уникнути кримінальної відповідальності; незаконно впливати на свідків, які є односельчанами ОСОБА_4 шляхом схилення до дачі завідомо неправдивих показів, чим перешкоджатиме встановленню істини у кримінальному провадженні. Менш суворі заходи ніж тримання під вартою не здатні запобігти ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого. Також прокурор просив врахувати наслідки, які настали від злочинних дій підозрюваного у виді загибелі людини, ОСОБА_8 .

Захисник ОСОБА_5 проти задоволення клопотання прокурора заперечувала, вважаючи ризики, на існування яких посилається прокурор формальними та такими, що не підтверджені жодними доказами, крім того прокурором в клопотанні не враховано стадію кримінального провадження, яке перебуває на розгляді в суді, отже, ризик переховування від органів досудового розслідування вже не є актуальним. ОСОБА_4 під час досудового розслідування надавав покази, чим навпаки, сприяв встановленню істини у кримінальному провадженні, тож ризик незаконного впливу на свідків відсутній. Матеріальний стан не дозволяє йому переховуватись, при тому що він має стійкі соціальні зв`язки, проживає з жінкою без укладення шлюбу, має з нею спільну малолітню дитину, мати проживає з ними поряд. ОСОБА_4 не отримував паспорт для виїзду за кордон. Вважала за можливе застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, зазначив, що не планує переховуватись від суду, просив застосувати до нього більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Потерпіла ОСОБА_6 та її представник ОСОБА_7 підтримали клопотання прокурора.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, його захисника, потерпілої, її представника, суд зробив наступний висновок.

Згідно вимог ч. 3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 176 КПК України запобіжні заходи застосовуються під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Стаття 177 КПК України, встановлює, що наряду з іншим, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігання, зокрема, спробам переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків чи потерпілих, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може вчинити перелічені дії.

Разом з цим, ст.178 КПК України передбачає, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винною у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність постійного місця роботи та репутацію обвинуваченого, його майновий стан та наявність судимостей, дотримання умов попередньо застосованих запобіжних заходів, розмір майнової шкоди та інше.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігати ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Згідно п.4 ч.2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років;

Згідно ч.4 ст.199 КПК України суд повинен розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно із правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У даному кримінальному провадженні обвинуваченому ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 23.12.2024 року обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дію якого продовжено ухвалою від 14.02.2025 року до 21.04.2025 року.

Надаючи оцінку наявності обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення, суд враховує, що на розгляд суду надійшов обвинувальний акт з додатками відповідно до положень ч.4 ст.291 КПК України, у справі призначене підготовче судове засідання, докази не досліджені. На даній стадії розгляду кримінального провадження суд позбавлений права надавати оцінку доказам, отриманим під час досудового розслідування, що можуть свідчити про обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення. Відтак, щодо обґрунтованості підозри на даному етапі кримінального провадження суд виходить зі змісту обвинувального акту, затвердженого прокурором та реєстру матеріалів досудового розслідування.

Щодо доводів сторони захисту про недоведеність існування ризиків, що обвинувачений переховуватиметься від суду, або буде впливати на свідків, суд зазначає наступне.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України», заява № 37466/04, від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказував, що необхідність забезпечити належний хід провадження (зокрема, для отримання показань свідків) також є достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою. Суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Відтак, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України та тяжкого, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років. Відтак, тяжкість покарання, яке може бути призначене обвинуваченому в разі доведення його винуватості у вчиненні зазначених злочинів можна законно розглядати як таку, що може спонукати до втечі.

Оцінюючи наявність ризику, що обвинувачений незаконно впливатиме на свідків у кримінальному провадженні, суд виходить з встановленого КПК України порядку отримання показань зазначених осіб у кримінальному провадженні на різних його етапах, та вважає, що ризик такого впливу зберігається до отримання показань свідків безпосередньо судом під час розгляду справи по суті. Тим самим, не виключена ймовірність того, що обвинувачений не будучи обмеженими у спілкуванні із свідками може здійснювати на них вплив шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, підкупу, з метою їх спонукання до ненадання в суді показів, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності. Таким чином ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та їх дослідження.

Оцінюючи можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, суд зробив висновок, що для застосування запобіжного заходу у вигляді особистої поруки відсутні передумови, оскільки жодна особа не висловила бажання поручитись за обвинуваченого, особисте зобов`язання не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого, заставу суд не визначає, оскільки обвинуваченому інкриміновано злочин, який спричинив загибель людини. Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не виключить ризику впливу на свідків, крім того, за існування ризиків, передбачених п.п. 1,3 ч.1 ст.177 КПК України, такий запобіжний захід на даному етапі провадження є недостатнім.

Наявність тих обставин, що обвинувачений має певні соціальні зв`язки, постійне місце проживання хоча і мають місце, однак не є безумовною підставою для відмови в продовженні дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Крім того, ці обставини в даному випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами для подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Відомостей про неможливість утримання обвинуваченого в установі попереднього ув`язнення за станом здоров`я матеріали справи не містять.

Беручи до уваги мету застосування заходів забезпечення кримінального провадження, яка передбачає досягнення дієвості цього провадження (стаття 131 КПК України), з огляду на необхідність попередження ризиків переховування обвинуваченого від суду під тиском тягаря можливого відбування покарання, призначеного вироком суду, незаконного впливу з його боку на свідків у кримінальному провадженні, наявний у цьому кримінальному провадженні суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони як інтересів суспільства, так і прав потерпілої особи, є необхідним клопотання прокурора задовольнити та обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, ізолювавши обвинуваченого від суспільства, що відповідає вимогам кримінального процесуального закону та ґрунтується на наявних матеріалах кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 3, 177, 178, 183, 314, 331, 369-372, 376, 395 КПК України, суд -

у х в а л и в:

Клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.

Обрати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 15.06.2025 року включно, без визначення розміру застави.

Копію ухвали негайно вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити начальнику ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» для відома та виконання.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена обвинуваченим та захисником в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Повний текст ухвали проголошено 22.04.2025 року о 12-45 годині.

Суддя ОСОБА_1