У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000840 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 грудня 2024 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого

-обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України, -

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

обвинувачений ОСОБА_6

захисник ОСОБА_5

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду змінити. Визнати винуватим ОСОБА_6 за ч.4 ст. 185 КК України, перекваліфікувавши його дії з ч.4 ст. 186 КК України. Закрити кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, звільнивши ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч.4 ст. 185 КК України.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.

На підставі ч.1 ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 18.02.2022 р. та остаточно ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 1 місяць.

Зараховано у строк відбутого покарання строк тримання під вартою ОСОБА_6 з 29.06.2023 р. до 07.07.2023 р. Стягнуто з ОСОБА_6 в доход держави процесуальні витрати, пов`язані із проведенням експертизи № СЕ-19/115-23/7151 ТВ від 24.05.2023 р., у сумі - 1912,00 грн. Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник вважає, що вирок суду підлягає зміні, оскільки висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні, судом не взяті до уваги докази, які могли вплинути на його висновки та останні містять істотні суперечності, у зв`язку з чим висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, внаслідок чого судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність.

Вказує, що протокол впізнання особи від 18.05.2023, проведено без участі понятих, а тому є явно недопустимим доказом і тягне за собою недопустимість показань свідка ОСОБА_8 ,як похідного доказу. Зазначає, що інші докази у справі, в тому числі показання потерпілого, письмові докази та відеозапис доводять лише факт таємного викрадення ОСОБА_6 телефону у потерпілого, яке не переросло у відкрите заволодіння майном. На думку сторони захисту, дії ОСОБА_6 мають кваліфікуватися за ч.4 ст. 185 КК України, однак вказаний кримінальний закон судом першої інстанції застосований не був.

Зауважує, що оскільки ОСОБА_6 вчинено крадіжку майна потерпілого, а не його відкрите викрадення, розмір крадіжки, який інкриміновано обвинуваченому на момент вчинення злочину складав менше 2 НМДГ, кримінальне провадження щодо нього підлягає закриттю у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння (декриміналізацією).

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та визнано доведеним, що ОСОБА_6 13.05.2023 приблизно о 18:00 годині, більш точного часу під час проведеного досудового розслідування встановити не представилось можливим, перебуваючи на території двору, за адресою: АДРЕСА_2 , побачив громадянина ОСОБА_9 , у якого в кишені піджаку знаходився мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 9А» та у нього виник раптовий, злочинний, корисливий умисел, направлений на викрадення вказаного мобільного телефону. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , діючи умисно, із корисливих спонукань, підійшов зі спини до ОСОБА_9 та із кишені піджаку потерпілого викрав мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 9А» вартістю 2400 гривень та утримуючи викрадене майно при собі, почав тікати з місця вчинення кримінального правопорушення у бік проспекту Центрального. Така його злочинна діяльність була помічена потерпілим ОСОБА_9 , який почав кричати, щоб ОСОБА_6 зупинився та повернув викрадене майно та намагався наздогнати останнього. В свою чергу ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що діє відкрито для потерпілого, із викраденим мобільним телефоном втік з місця кримінального правопорушення та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальний збиток на загальну суму 2400 гривень.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 судом кваліфіковані ч. 4 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, заперечення прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону.

Висновок суду, щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за який його засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджений зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Виходячи з системного аналізу вказаних норм, підставами для скасування чи зміни судового рішення є такі порушення норм кримінального процесуального закону, які шляхом позбавлення чи обмеження гарантованих КПК України прав учасників кримінального провадження, недотримання процедури судочинства чи іншим шляхом вплинули чи могли вплинути на винесення законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення.

При цьому, конкретне порушення кримінального процесуального закону може бути визнано істотним чи неістотним залежно від обставин кримінального провадження.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень, які наведені в апеляційній скарзі захисника та які перешкодили суду всебічно розглянути матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_6 .

В судовому засіданні суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчинені інкримінованого злочину визнав частково, однак відмовився надавати суду показання.

Незважаючи на часткове визнання вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, така повністю доводиться зібраними та дослідженими доказами, зокрема: показами потерпілого ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_10 , протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 13.05.2023 р., відповідно до якого потерпілий просить вжити заходів до невідомої особи, яка 13.05.2023р. приблизно о 18.00 год., перебуваючи за адресою: м. Миколаїв, пр. Центральний 24, відкрито заволоділа належним йому мобільним телефоном марки «Xiaomi Redmi 9А», чим заподіяла матеріальну шкоду на суму 2500 грн., відповіддю від ПТ «Ломбард «Перший» ТОВ «Мікрофінанс» і компанія» в якій зазначено, що перевіркою облікових та реєстраційних даних відокремлених підрозділів ломбарду в період часу з 14.05.2023 року по дату запиту встановлено факт надання фінансового кредиту під заставу майна громадянину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: 14.05.2023 року за Договором фінансового кредиту та застави позичальник ( ОСОБА_6 ) отримав грошові кошти в розмірі 2360,00 грн. під заставу мобільного телефону марки «Xiaomi Redmi 9А», 2/32GВ, ІМЕІ: НОМЕР_1 , строком застави до 14.05.2023 року, протоколом зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису від 16.05.2023 року на наданий носій інформації слідчому здійснено копіювання показань технічних приладів та технічних засобів камер відеоспостереження, розміщених в ломбарді «Перший» за адресою: м. Миколаїв, вул. 3-а Слобідська буд. 51/3, а саме: записів з камер відеоспостереження у період часу з 9:30 по 10:30 години, яке мало місце 14.05.2023 року, та іншими доказами дослідженими в судовому засіданні.

Допитаній в судовому засіданні суду першої інстанції потерпілий ОСОБА_9 суду показав, що 13.05.2023 р., приблизно о 18.00 год., він йшов біля зупинки біля 24 будинку по проспекту Центральному, де він проживає. В районі аптеки поклав телефон у кишеню. Він зайшов за кут будинку. Вирішив зірвати для кішки рослини та нахилився, в цей момент відчув поштовх у правий бік і відчув пропажу мобільного телефону. Зазначив, що особа, яка викрала телефон, почала бігти від нього. Він почав кричав цій особі « ОСОБА_11 , віддай телефон», але ця особа втекла. Зазначив, що обвинувачений схожий на цю особу.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні показав, що у 2023 році навесні приблизно о 18.00-18.30 год. він перебував на зупинці Центрального ринку, стояв, чекав маршрутку та спілкувався з товаришем. Вибіг зі сторони АТБ з провулку на проспект чоловік. Цей чоловік був збентежений, не знав куди бігти. Через 5 хвилин з цього провулку вибіг дідусь та просив допомоги, сказав, що його пограбували, та просив викликати поліцію. Дідусь описав чоловіка, який його пограбував та вони зрозуміли, що це той чоловік, який вибіг та був збентежений. Зазначив, що чоловік побіг у сторону ОСОБА_12 кільця. Він викликав поліцію, а друг, який був на велосипеді, поїхав у сторону ОСОБА_12 кільця знайти даного чоловіка, який здійснив напад на дідуся. Пояснив, що він запам`ятав як виглядав цей чоловік, зріст 170-175 см., той був у темно-зеленому спортивному костюмі. У судовому засіданні свідок ОСОБА_10 зазначив, що цей чоловік є обвинуваченим, він впевнений у цьому.

Наведені свідком ОСОБА_10 у судовому засіданні обставини подій повністю узгоджуються (відповідають) із протоколом огляду від 19.05.2023 р., в ході якого оглянуто DVD-R диск, на який здійснено копіювання показань технічних приладів та технічних засобів камер відеоспостереження, розміщених ззовні Бізнес центру «Респект», що розташований за адресою: м. Миколаїв, вул. проспект Центральний буд. 24/6. Також, узгоджуються (відповідають) із самим відеозаписом, що наявний на даному диску.

В апеляційній скарзі захисник зауважує, що протокол впізнання особи від 18.05.2023, проведено без участі понятих, а тому є явно недопустимим доказом і тягне за собою недопустимість показань свідка ОСОБА_8 , як похідного доказу.

Так, дійсно в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 зазначив, що раніше з ним проводилося впізнання. Йому надали аркуш паперу, на якому були 4 фотографії різних чоловіків, серед яких він впізнав обвинуваченого. Впізнав за рисами обличчя. Зазначив, що понятих при впізнанні не було.

Разом з тим, суду першої інстанції наданий протокол пред`явлення особи впізнання за фотознімками від 18.05.2023 р., згідно якого ОСОБА_10 впізнав ОСОБА_6 ,. як чоловіка, який із-за будинку вибіг біля Центрального ринку та побіг у бік Пушкінського кільця. У даному протоколі зазначено, що впізнання проведено у присутності понятих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , зазначені їх конкретні відомості, адреси проживання. Протокол підписаний цими понятими та ОСОБА_10 . Проте, забезпечити явку цих понятих до суду не вдалося можливим, у зв`язку із тим, що згідно отриманих відомостей ОСОБА_13 на даний час перебуває за кордоном, а ОСОБА_14 помер.

Колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції та вважає, що лише самі по собі пояснення ОСОБА_10 (без підтвердження іншими доказами) про те, що понятих при впізнанні не було, не є достатніми для висновку про відсутність понятих при впізнанні. У протоколах наявні конкретні дані понятих, їх місце проживання, наявні їх підписи, а також підпис самого ОСОБА_10 .

Крім того, в апеляційній скарзі захисник вважає, що письмові докази та відеозапис доводять лише факт таємного викрадення ОСОБА_6 телефону у потерпілого, яке не переросло у відкрите заволодіння майном. На думку сторони захисту, дії ОСОБА_6 мають кваліфікуватися за ч.4 ст. 185 КК України. Разом з тим, колегія суддів, вважає дану думку захисника хибною, яка має суто суб`єктивний та безпідставний характер, пов`язаний з обраним способом захисту.

Так, згідно із п. 3, п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» №10 від 06.11.2009 року, крадіжка (таємне викрадення чужого майна) це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.

Грабіж - це відкрите викрадення у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу, усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення.

Дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовженні винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж.

На переконання колегії суддів вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, повністю підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який підтвердив, що 13.05.2023 р., приблизно о 18.00 год., біля зупинки біля 24 будинку по проспекту Центральному, що він, відчувши, як у нього з кишені викрали мобільний телефон, помітив викрадача, який став від нього утікати. Потерпілий кричав у слід викрадачу, вимагав повернути йому телефон, однак обвинувачений втік на його вимоги не реагував. Зазначені обставини також підтвердив свідок ОСОБА_10 , який послідовно, детально розповів про події, які мали місце 13.05.2023р, а саме те, що зі сторони АТБ з провулку на проспект вибіг чоловік, який був збентежений, не знав куди бігти, а через 5 хвилин з цього провулку вибіг дідусь та просив допомоги, сказав, що його пограбували, та просив викликати поліцію. Пояснив, що він запам`ятав як виглядав цей чоловік.

Вказані покази суд першої інстанції правильно визнав достовірними та правдивими. Свідок ОСОБА_10 з обвинуваченим не знайомий, доказів того, що він перебуває з ОСОБА_6 у неприязних стосунках немає, як і підстав обмовляти останнього.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_6 вчинив відкрите викрадення чужого майна у потерпілого ОСОБА_9 . Оскільки, потерпілий усвідомлюючи протиправний характер дій обвинуваченого, почав кричати та побіг за ним з метою припинити його злочинні дії та повернути своє майно. В свою чергу, ОСОБА_6 усвідомлював, що його дії, щодо викрадення мобільного телефона у ОСОБА_9 , помічені потерпілим та свідком ОСОБА_10 , проте продовжив відкрито вчиняти злочинні дії з метою заволодіння майном.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов правильно висновку, що дії ОСОБА_6 підлягають кваліфікації за ч. 4 ст. 186 КК України.

Щодо призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , то воно призначено згідно з вимогами ст.65 КК України. При цьому враховано дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, має на утриманні двох дітей не працевлаштований, вчинив тяжкий злочин, відсутність обставин, що пом`якшує покарання, обставиною, що обтяжує покарання, суд визнав вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку та дійшов до правильного висновку про можливість призначення покарання ОСОБА_6 в межах розміру та виду покарання, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України із врахуванням вимог ст. 71 КК України, остаточно визначивши покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 1 місяць.

Зважаючи на викладене, рішення суду є законним і обґрунтованим, оскільки постановлене згідно норм матеріального права з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження апелянта, про які йдеться в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, в зв`язку з чим приходить до остаточного висновку про залишення апеляційної скарги захисника без задоволення.

Керуючись статтями 376, 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 листопада 2024 року, стосовно ОСОБА_6 , залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді