Справа № 455/666/19
Провадження № 1-кп/455/20/2025
ВИРОК

Іменем України

17 лютого 2025 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , одруженого, має на утриманні малолітню дитину, з професійно-технічною освітою, непрацюючого, військовозобов`язаного, раніше неодноразово судимого, останній раз 11.02.2025 року Самбірським міськрайонним судом Львівської області за ч.3 ст.185 КК України до остаточного покарання у виді 3 років 9 місяців позбавлення волі,-

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України,

за участю: сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_4 ,

сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , 30.04.2019 року, приблизно о 20:00 годині, з корисливих мотивів, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з метою протиправного збагачення повторно, незаконно проник через двері в житловий будинок, що належить ОСОБА_5 , в АДРЕСА_1 , звідки таємно викрав грошові кошти, які знаходились в гаманці належному ОСОБА_6 , а саме: 100 доларів США, що згідно курсу валют НБУ станом на 30.04.2019 року становить 2661,00 грн., 400 польських злотих, що згідно курсу валют НБУ станом на 30.04.2019 року становить 2756,00 грн. та золоті вироби: ланцюжок вагою 4,23 грам вартістю 5047,19 грн., підвіску вагою 1,04 грам вартістю 1240,91 грн., колечко вагою 1,6 грам вартістю 1909,10 грн., які знаходились в шкатулці в шафі кімнати та належали ОСОБА_6 , яка проживає в будинку ОСОБА_5 , чим заподіяв потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 13614,20 грн.

Таким чином, ОСОБА_3 обгрунтовно обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Крім цього, ОСОБА_3 , 08.06.2019 року, приблизно о 23:00 годині, перебуваючи в с.Торчиновичі Старосамбірського району Львівської області, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з метою протиправного збагачення, повторно, зайшов на територію будинкового володіння, що розташоване за адресою АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_7 , де шляхом відчинення металевого засуву проник в приміщення гаражу, звідки таємно викрав вепосипед марки «Benetti-Virtu», чорно-зеленого кольору, чим заподіяв ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 6400,00 грн.

Таким чином, ОСОБА_3 обгрунтовно обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Допитаний ОСОБА_3 у судовому засіданні свою вину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях по двох епізодах визнав повністю, пояснив, що він повністю погоджується із обставинами, викладеними в обвинувальних актах, оголошеними прокурором з обвинувальних актів.

Додатково пояснив, що:

30.04.2019 року о 20:00 годині, він проник в будинок сусіда ОСОБА_8 через задні двері. Із сумочки в кухні викрав грошові кошти та із шафи золоті речі. Ці кошти і золоті речі належали ОСОБА_9 , дочці сусіда. Шкоду потерпілій він повністю відшкодував.

08.06.2019 року о 23:00 годині, з гаража в с.Торчиновичі викрав велосипед, який потім залишив у м.Самбір. Шкоду потерпілому він не відшкодував. Про вчинене шкодує.

Обвинувачений ОСОБА_3 просив його суворо не карати та визнати недоцільним дослідження доказів стосовно обставин справи та обмежити обсяг дослідження доказів.

Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 20.12.2024 року подала в канцелярію суду заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, претензій до обвинуваченого у неї не має, щодо міри покарання покладається на думку суду (а.с.84, справа №455/666/19).

Потерпілий ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 27.01.2025 року подав в канцелярію суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, щодо міри покарання покладається на думку суду (а.с.113, справа №455/666/19).

З врахуванням наведених показань, наданих у судовому засіданні обвинуваченим, та відсутності заперечень учасників судового провадження, суд на підставі ч.3 ст.349 КПК визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин події кримінальних правопорушень (часу, місця, способу), вчиненого обвинуваченим, винуватості в цьому обвинуваченого, форми вини, мотиву, мети вчинення кримінального правопорушення, обмежив дослідження обставин справи допитом обвинуваченого, оглядом матеріалів справи, які характеризують обвинуваченого як особу та стосуються речових доказів по справі, та визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Сумнівів у добровільності позиції учасників судового провадження немає. При цьому судом роз`яснено, що у такому разі учасники судового провадження будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За таких обставин, суд доходить висновку про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні злочинів при обставинах, викладених в обвинувальних актах, і вважає, що його дії вірно кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) поєднана з проникненням у житло вчинена повторно, а також таємне викрадення чужого майна (крадіжка) поєднана з проникненням у інше приміщення вчинена повторно.

Приймаючи таке рішення, суд керується критеріями доведення винуватості поза розумним сумнівом, наведених у висновках Європейського суду з прав людини, яких суд дійшов у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» (рішення від 21 квітня 2011 року) та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» (рішення від 06.12.1988 року). Так, у цих рішеннях зазначено, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, особу винного, який по місцю проживання характеризується негативно, в психіатричному чи наркологічному кабінетах на обліку не перебуває, раніше неодноразово судимий.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст.66 КК України, по епізоду таємного викрадення чужого майна в ОСОБА_6 суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_3 відповідно до ст.66 КК України, по епізоду таємного викрадення чужого майна в ОСОБА_7 суд визнає активне сприяння розкриттю злочину.

Заявлене щире каяття по епізоду викрадення чужого майна у ОСОБА_7 не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки саме по собі визнання вини ОСОБА_3 , не свідчить про наявність зазначеної обставини. Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані кримінальним правопорушенням збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого.

Також, суд не вбачає підстав для визнання обтяжуючою обставиною по вище вказаних епізодах рецидив злочину, оскільки, як роз`яснено в п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про повторність, сукупність та рецидив злочину та їх правові наслідки» №7 від 04.06.2010 року, якщо рецидив злочину утворює одночасно і повторність, що передбачена у статті чи частині статті Особливої частини КК України, як ознака злочину, що впливає на кваліфікацію, то за ч.4 ст. 67 КК України суд не може при призначенні покарання ще раз враховувати повторність або рецидив злочину як обставину, що обтяжує покарання.

Оскільки прокурором не надано суду відомостей про визнання обвинуваченого винним у вчиненні інших злочинів, окрім тих, які утворюють повторність, то таку обтяжуючу обставину слід виключити.

Відтак, обставин, які обтяжують обвинуваченому ОСОБА_3 , відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Аналізуючи вимоги ст.ст. 50, 65 КК України при призначенні покарання, суд враховує чи відповідатиме покарання за своїм розміром та ступеню тяжкості вчинених злочинів, а також особу винного.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, тобто при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання, визначенні «інших обставин справи», індивідуалізацію покарання - конкретизацію виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта, вказане повністю узгоджується з висновком викладеним у постанові ККС ВС від 13.10.2020 року по справі № 645/10158/14-к.

Обираючи ОСОБА_3 міру примусу, суд зважає на тяжкість вчинених злочинів, даних про його особистість й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання враховуючи розмір викраденого, те, що тяжких наслідків від вчинених злочинів не настало, однак, враховуючи те, що ОСОБА_3 раніше неодноразо притягався до кримінальної відповідальності, але на шлях виправлення не став суд приходить висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише за умов ізоляції його від суспільства.

Окрім того, при призначенні покарання ОСОБА_3 , суд бере до уваги те, що вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 11.02.2025 року ОСОБА_3 визнано винним та призначено йому остаточне покарання у виді 3 років 9 місяців позбавлення волі.

А відтак, ОСОБА_3 , слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі, у межах, визначених санкцією ч.3 ст.185 КК України та за правилами ч.4 ст.70 КК України.

Речові докази по справі відсутні.

Витрат на залучення експерта немає. Цивільний позов не заявлено.

Запобіжний захід ОСОБА_3 в даному кримінальному провадженні не обирався.

Керуючись ст.ст.370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді 3 (трьох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарань, відповідно до вироку Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 11.02.2025 року, призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту його затримання по виконанню вироку Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 15.10.2019 року, а саме із 08.11.2024 року.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 в даному кримінальному провадженні не обирався.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Старосамбірський районний суд Львівської області на протязі 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику провадження, який не був присутній в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1