Справа № 303/1970/25
Провадження №1-кп/303/247/25
Номер рядка статистичного звіту 93
вирок

Іменем України

26 березня 2025 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі: головуючої ОСОБА_1

секретар ОСОБА_2

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в місті Мукачеві кримінальне провадження №0000015 стосовно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (уродженця місто Ужгород), мешканця АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, громадянина України, раніше не судимого,

- обвинуваченого за частиною 4 статті 185 КК України,-

з участю сторін та учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

19 березня 2025 року до суду звернувся прокурор з обвинувальним актом, затвердженим в порядку статті 291 КПК України, щодо якого ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України. Сторони кримінального провадження звернулися з угодою про визнання винуватості, згоду на укладення якої надали потерпілі.

Встановлено, що ОСОБА_3 , 27 лютого 2025 року о 19 годині 00 хвилин прямував по вулиці Галаська у селі Великі Лучки, Мукачівського району, підійшовши до магазину «АМБАР» по вулиці Галаська в селі Великі Лучки, Мукачівського району, діючи умисно, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок викраденого, користуючись тим, що за його діями ніхто з сторонніх осіб не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрав належний потерпілій ОСОБА_6 бувший у користуванні велосипед сталевого кольору марки «Batavus Future», вартість якого з урахуванням ознак зносу становить 4200 гривень.

Своїми діями ОСОБА_3 і в результаті крадіжки заподіяв потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 4200 гривень.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив таємне викрадення чужого майна, вчинене в умовах воєнного стану.

Крім цього, ОСОБА_3 , 28 лютого 2025 року, приблизно о 03 годині 00 хвилин, діючи умисно в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок викраденого, користуючись тим, що за його діями ніхто з сторонніх осіб не спостерігає, повторно, шляхом вільного доступу, через відчинені двері проник в середину будинку АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав зварювальний апарат Дніпро-М, моделі САБ-250H, на 5.5 кВт., чорного кольору, вартість якого з урахуванням ознак зносу становить 3200 гривень, і в результаті крадіжки заподіяв потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 3200 гривень.

Своїми діями ОСОБА_3 і в результаті крадіжки заподіяв потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 3200 гривень.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, вчинене повторно в умовах воєнного стану.

При цьому, обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненому.

19 березня 2025 року сторонами була укладена угода про визнання винуватості відповідно до якої обвинувачений повністю визнав себе винним і сторони дійшли згоди щодо призначення йому покарання у виді позбавлення волі, із застосуванням статей 75,76 КК України.

Прокурор в судовому засіданні не заперечив проти затвердження угоди про визнання винуватості, зазначивши що така угода відповідає положенням статей 468-471 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснив, що права, надані йому законом у зв`язку з укладенням угоди про визнання винуватості розуміє, з наслідками укладення та затвердження угоди обізнаний, характер обвинувачення та його суть йому зрозумілі, обраний вид покарання, який застосовується до нього у разі затвердження угоди, з ним узгоджено та є цілком зрозумілим, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, визнав у повному обсязі, щиро покаявся і дав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінального правопорушення.

У судовому засіданні захисниця обвинуваченого просила затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між стороною обвинувачення та обвинуваченим.

Потерпілі в судове засідання не з`явилися, звернулася з відповідними заявами в порядку частини 4 статті 469 КПК України, підтвердили, що надали згоду прокурору на укладення угоди про визнання винуватості.

Суд вважає необхідним затвердити умови угоди і ухвалити вирок на підставі такої угоди відповідно до положення статті 475 КПК України з наступних мотивів.

Матеріали кримінального провадження, надані стороною обвинувачення, свідчать про наявність події кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , в його діях, є склад кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України.

Кваліфікація дій обвинуваченого стороною обвинувачення, визначена правильно.

Згідно положень статті 12 КК України кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений беззастережно визнав себе винуватим, відноситься до категорії тяжкого злочину. Угода, сторонами укладена на стадії підготовчого судового засідання.

Статтею 474 КПК України визначено, що в разі досягнення угоди під час досудового розслідування, обвинувальний акт з підписаною сторонами угодою невідкладно надсилається до суду. Розгляд щодо угоди проводиться судом під час підготовчого судового засідання за обов`язкової участі сторін угоди з повідомленням інших учасників судового провадження. Відсутність інших учасників судового провадження не є перешкодою для розгляду. Якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.

У відповідності до пункту 2 частини 1 статті 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

За частиною 4 статті 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 , згідно статті 66 КК України, суд визнає щире каяття в скоєному, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , згідно статті 67 КК України, судом не встановлено.

Умови угоди щодо міри кримінального покарання відповідають положенням санкції передбаченої частиною 4 статті 185 КК України, а застосування до обвинуваченого покарання у виді позбавленні волі із застосуванням статей 75,76 КК України допускається, і таке покарання, відповідає обставинам справи і даним про особу обвинуваченого.

Крім того, угода про визнання винуватості укладена добровільно і відсутні підстави, передбачені частиною 7 статті 474 КПК України, які б суд міг використати для відмови в затвердженні такої угоди.

Встановлено, що укладання угоди є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, умови угоди не суперечать вимогам КПК України, інтересам суспільства та не порушують права, свободи та інтереси сторін та інших осіб, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.

Також судом встановлено, що обвинувачений розуміє наслідки укладення та затвердження даної угоди, визначені статтею 473 КПК України.

Зазначене узгоджується із положеннями статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог частини 1 статті 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

При цьому суд враховує, що відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27 лютого 1980 року (скарга № 6903/75) Девеер проти Бельгії (Deweer v. Belgium) держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури та не привертаючи уваги громадськості та засобів масової інформації, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, заручившись підтримкою прокурора щодо отримання менш суворого покарання або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами справи.

Виходячи з обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, з урахуванням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , конкретних обставин справи, суд вважає за необхідне ухвалити в даному провадженні вирок згідно положень угоди про визнання винуватості та призначити обвинуваченому узгоджену сторонами угоди, мінімальну міру покарання у виді позбавлення волі. На підставі статті 75 КК України його звільнити від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, визначені статтею 76 КК України

Запобіжний захід стосовно обвинуваченого не застосовувався.

Долю речових доказів вирішити в порядку статті 100 КПК України.

Процесуальні витрати відсутні.

Цивільний позов у провадженні не заявлено.

З урахуванням наведеного та керуючись ст.ст. 373-376 та ст.ст.468,471,473474 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 19 березня 2025 року між прокурором Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_3 , з участю захисника ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000015.

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України.

ОСОБА_3 призначити покарання за частиною 4 статті 185 КК України 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі статті 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку в 1(один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності до частини 1 статті 76 КК України на період іспитового строку покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази : велосипед сталевого кольору марки «Batavus Future» - повернути власнику ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтями 394,473 КПК України, до Закарпатського апеляційного суду через Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуюча ОСОБА_9