Справа № 175/1965/25
Провадження № 1-кп/175/205/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року селище Слобожанське Дніпровського

району Дніпропетровської області

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

за участю обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № № 0004373 від 27.01.2025 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Полтава, громадянин України, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, який перебуває на посаді стрільця-помічника гранатометника 3 аеромобільного відділення 1 аеромобільного взводу 4 аеромобільної роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», освіта професійно-технічна, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

24.02.2022 Президент України видав Указ «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022, затверджений Законом № 2 102-1X від 24.02.2022, у зв`язку з чим на території України запроваджено правовий режим воєнного стану, який діє до цього часу.

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.07.2024 № 224 (по стройовій частині) майор ОСОБА_5 призначений на посаду заступника командира з психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.10.2024 № 289 (по стройовій частині) солдат ОСОБА_4 призначений на посаду старшого стрільця 3 аеромобільного відділення 3 аеромобільного взводу 3 аеромобільної роти військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» воєнний стан - це особливий правовий режим, шо вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав, і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Закону України Про Національну гвардію України, обвинувачений під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України, не допускати негідних вчинків та стримувати від них інших. Крім цього, згідно вищевказаних положень нормативно-правових актів, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 28 Статуту, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази, а також в забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Статтею 29 Статуту також передбачено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців.

Згідно з ч. 2 ст. 5 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звання майор належать до старшого офіцерського складу, звання старший солдат належить до рядового складу.

Статтею 32 Статуту передбачено, що військовослужбовці старшого офіцерського складу є начальниками для військовослужбовців рядового складу однієї з ними військової частини.

Статтею 31 Статуту передбачено, що начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців.

Поряд із цим, статтею 35 Статуту, серед іншого, передбачено, що накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості, наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.

Згідно ст. 36 Статуту, командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень.

Стаття 37 Статуту визначає, що військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь» і далі виконує його, військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання.

Таким чином, заступника командир з психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 майор ОСОБА_5 по відношенню до стрільця-помічника гранатометника 3 аеромобільного відділення 1 аеромобільного взводу 4 аеромобільної роти військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_4 є прямим начальником за військовим званням та посадою, а останній підлеглим майора ОСОБА_6 .

В свою чергу, солдат ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку, проходження військової служби і підлеглості, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши в умовах воєнного стану, військовий злочин за наступних обставин.

Так, 08.01.2025 близько 09 год. 27 хв., перебуваючи за місцем тимчасової дислокації підрозділу 3 аеромобільної роти військової частини НОМЕР_1 , на території АДРЕСА_2 , отримав усний наказ свого начальника заступника командира військової частини НОМЕР_1 з психологічної підтримки персоналу майора ОСОБА_6 , відданий на підставі бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 : № 49 ОКП 07.30 від 07.01.2025 про здійснення маршу за маршрутом н.п. Краматорськ Слов`янськ Райгородок Закітне Серебрянка Білогорівка та зайняття позиції в районі зосередження н.п. Білогорівка позиція відділення «БАБАЙ», із подальшим завданням не допустити втрати займаного положення, просування противника в глибину районів оборони, оточення підрозділів.

Продовжуючи свої кримінальні протиправні дії, спрямовані на підрив установленого в Збройних Силах України порядку підлеглості і принципу єдиноначальності, солдат ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації та проходячи її на посаді стрільця-помічника гранатометника 3 аеромобільного відділення 1 аеромобільного взводу 4 аеромобільної роти військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 6, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 35, 36, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником, 08.01.2025 близько 09 год. 27 хв., перебуваючи за місцем тимчасової дислокації підрозділу 3 аеромобільної роти військової частини НОМЕР_1 , на території АДРЕСА_2 , отримавши усний наказ свого начальника заступника командира військової частини НОМЕР_1 з психологічної підтримки персоналу майора ОСОБА_6 , відданий на підставі бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 : № 49 ОКП 07.30 від 07.01.2025 про здійснення маршу за маршрутом н.п. Краматорськ Слов`янськ Райгородок Закітне Серебрянка Білогорівка та зайняття вогневих позицій в районі зосередження н.п. Білогорівка позиція відділення «БАБАЙ», із подальшим завданням не допустити втрати займаного положення, просування противника в глибину районів оборони, оточення підрозділів, відкрито відмовився виконати зазначений наказ начальника, чим підірвав бойову готовність та боєздатність підрозділу, що могло призвести до прориву російсько-окупаційними військами оборони Збройних Сил України на зазначеній ділянці оборони.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 402 КК України як непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника, вчинену в умовах воєнного стану.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою провину в повному обсязі, підтвердив той факт, що будучі військовослужбовцем за мобілізацією, 08.01.2025 відмовився від виконання наказу свого начальника заступника командира військової частини НОМЕР_1 з психологічної підтримки персоналу майора ОСОБА_7 . Щиро кається в скоєному.

Враховуючи те, що обвинувачений визнав свою вину у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення в повному обсязі, в також те, що ним не оспорюються фактичні обставини справи, які зазначені в обвинувальному акті, обвинувачений вірно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів по кримінальному провадженню, у суду відсутні сумніви в добровільності та істинності позиції обвинуваченого, тому відповідно ч. 3 ст. 349 КПК України, суд обмежився поясненнями обвинуваченого та вивченням даних про його особу, без дослідження інших письмових доказів, які стосуються фактичних обставин справи.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Також суд враховує й участь обвинуваченого у відсічі збройної агресії рф.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, суд не встановив.

Мотиви призначення покарання

Суд враховує дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він на диспансерному обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, сприяв органам досудового слідства і суду у розкритті кримінального правопорушення, проходить військову службу, бажання довести те, що він виправився і бажає стати гідним членом суспільства і ці обставини суд визнає такими, що пом`якшують покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Згідно роз`яснень п. 8 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначення основного покарання, нижче від нижчої межі, встановленої в санкції статті, може мати місце за наявності кількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Виходячи зі змісту ст. 69 КК України, призначення більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції відповідної норми, можливе лише у тому випадку, коли встановлені по справі обставини, що пом`якшують покарання, настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим.

На підставі викладеного, враховуючи засади законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, конкретні обставини вчинення злочину, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують покарання, суд приходить до переконання про можливість при призначенні покарання, застосувати положення ч. 1 ст. 69 КК України та призначення ОСОБА_4 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст. 402 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі.

На переконання суду, призначення обвинуваченому такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення, запобігання вчинення нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

На підставі ч.ч. 1, 5 ст. 72 КК України, суд вважає необхідним зарахувати у строк призначеного ОСОБА_4 покарання строк попереднього ув`язнення з 23 січня 2025 року із розрахунку - один день попереднього ув`язнення за один день тримання у дисциплінарному батальйоні.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд

Обраний обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили слід залишити без змін.

Судові витрати та речові докази по справі відсутні, цивільний позов не заявлено.

Керуючись статтями 349, 367-370, 373-376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 12 березня 2025 року.

На підставі ч.ч. 1, 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 в строк відбуття покарання - строк попереднього ув`язнення за період з 23 січня 2025 року по 11 березня 2025 року, включно.

Запобіжний захід застосований до ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити попередній - тримання під вартою.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України. Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1