Провадження № 1-кс/752/9488/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2024 року слідчий суддя Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Голосіївської прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному проваджені № 0000912 від 18.07.2023,

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва надійшло зазначене клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000912 від 18.07.2023, у якому прокурор просить накласти арешт на в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , майно а саме на: стартовий пакет (пластиковий тримач без сім-карт) «Київстар» НОМЕР_1 (з номером телефону НОМЕР_2 ); стартовий пакет (пластиковий тримач без сім-карт) «Київстар» НОМЕР_3 ; стартовий пакет (пластиковий тримач без сім-карт) «Київстар» НОМЕР_4 ; банківська картка АТ «Общадбанк НОМЕР_5 ; банківська картка АТ КБ «Приватбанк» НОМЕР_6 ; банківська картка АТ КБ «Приватбанк» НОМЕР_7 ; банківська картка АТ КБ «Приватбанк» НОМЕР_8 ; банківська картка АТ КБ «Приватбанк» НОМЕР_9 ; банківська картка «monobank» АТ «Універсал Банк» НОМЕР_13; ноутбук «Lenovo», s/n: WB04454168, із зарядним пристроєм 11S36001929ZZ2001C45LJ; мобільний телефон «Samsung», IMEI1: НОМЕР_10 , IMEI2: НОМЕР_11 .

Клопотання обґрунтоване тим, що слідчим відділом Голосіївського УП ГУНП в місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 000912 від 18.07. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.358, ч.4 ст.190 КК України (в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018), ч.3 ст.15 ч.4 ст.190 КК України (в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018), ч.3 ст.15 ч.5 ст.190, ч.2 ст.309 КК України, з приводу вчинення шахрайських дій відносно банківських установ.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 в групі з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та невстановленими особами вчинили ряд шахрайських дій відносно банківських установ.

Так, 11.10.2021 вказана група в складі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та невстановлених осіб заволоділи грошовими коштами АТ «Банк Кредит Дніпро» на суму 4 млн. грн., використовуючи статутні документи ТОВ «Будівеліс», надаючи недостовірну інформацію щодо господарської діяльності підприємства та підроблений паспорт на ім`я ОСОБА_10 .

Крім того встановлено, що вказана група в складі ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та невстановлених осіб намагались заволодіти грошовими коштами АТ КБ «ПриватБанк» на суму 7,5 млн. грн. в червні 2022 року, також надаючи недостовірну інформацію щодо господарської діяльності підприємства ТОВ «Будівеліс», підроблені техпаспорта на техніку та підроблений паспорт на ім`я ОСОБА_10 . Однак співробітниками банку було виявлено недостовірність техпаспортів у зв`язку з чим їм було відмовлено в наданні кредиту.

Крім того встановлено, що вказана група в складі ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та невстановлених осіб 21.02.2023 використовуючи статутні документи ТОВ «Будівеліс», надаючи недостовірну інформацію щодо господарської діяльності підприємства, підроблені техпаспорта на техніку та підроблений паспорт на ім`я ОСОБА_10 заволоділи грошовими коштами АТ КБ «ПриватБанк» на суму 25 млн. грн.

Також встановлено, що вказана група в складі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та невстановлених осіб намагались заволодіти грошовими коштами АТ «Банк Кредит Дніпро» на суму 25 млн. грн., використовуючи статутні документи ТОВ «Кракен Шелл» та ТОВ «Віп Агро Дніпро», надаючи недостовірну інформацію щодо господарської діяльності вказаних підприємств, підроблені техпаспорта на сільгосптехніку та підроблений паспорт на ім`я ОСОБА_11 .

26.04.2024 ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були затримані в порядку ст. 208 КПК України та останнім повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190 КК України (в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018) тач.3 ст.15 ч.5 ст.190 КК України в рамках вчинення шахрайських дій відносно АТ «Банк Кредит Дніпро».

В ході досудового розслідування проведено обшук за місцем мешкання ОСОБА_5 в ході якого виявлено та вилучено мобільний телефон, яким користувалася остання. Під час проведення огляду інформації, яка була вилучена з мобільного телефону при проведенні негласної слідчої (розшукові) дії - зняття інформації з електронних інформаційних мереж було встановлено причетність до вчинення шахрайських дій, крім ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , ще певне коло осіб, серед яких ОСОБА_4 .

03.12.2024, проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого вилучено: стартові пакети, банківські картки, ноутбук «Lenovo», s/n: НОМЕР_12 , із зарядним пристроєм 11S36001929ZZ2001C45LJ, мобільний телефон «Samsung», IMEI1: НОМЕР_10 , IMEI2: НОМЕР_11 .

Постановою слідчого від 03.12.2024 вилучене під час обшуку майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000912 від 18.07.2023.

Прокурор зазначає, що незастосування такого заходу забезпечення як арешт майна може призвести до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі такого майна, а настання цих наслідків перешкоджатиме встановленню істини у даному кримінальному провадженню.

На підставі зазначеного прокурор просив про задоволення клопотання.

Учасники кримінального провадження в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду клопотання про арешт майна повідомлялись належним чином.

Від прокурора надійшло клопотання про проведення судового засідання без його участі, у якому прокурор клопотання про арешт майна підтримав, зазначив, що метою арешту майна є збереження речових доказів. Клопотання просив задовольнити.

Від представника власника майна ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_12 надійшли заперечення на клопотання про арешт майна, в яких адвокат просив відмовити в задоволенні клопотання, пославшись на таке. ОСОБА_4 не має статусу підозрюваної у кримінальному провадженні, в рамках розслідування якого було проведено обшук, є третьою особою щодо майна якої вирішується питання про арешт майна. Вилучене майно не відповідає критеріям, визначеним в ст. 98 КПК України. Клопотання про арешт майна не обґрунтоване, не містить правової підстави для його задоволення. Письмові заперечення представника власника майна долучено до матеріалів клопотання.

Також представник власника майна ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_12 подав письмову заяву про розгляд клопотання про арешт майна без його участі та без участі власника майна.

В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників кримінального провадження, відповідно до положень ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до висновку про його часткове задоволення з таких підстав.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділом Голосіївського УП ГУНП в місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 000912 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.358, ч.4 ст.190 КК України (в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018), ч.3 ст.15 ч.4 ст.190 КК України (в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018), ч.3 ст.15 ч.5 ст.190, ч.2 ст.309 КК України, з приводу вчинення шахрайських дій відносно банківських установ.

003.12.2024, на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 04.11.2024 у справі №752/17309/23, провадження №1-кс/752/8633/24, проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого вилучено: стартовий пакет (пластиковий тримач без сім-карт) «Київстар» НОМЕР_1 (з номером телефону НОМЕР_2 ); стартовий пакет (пластиковий тримач без сім-карт) «Київстар» НОМЕР_3 ; стартовий пакет (пластиковий тримач без сім-карт) «Київстар» НОМЕР_4 ; банківська картка АТ «Общадбанк НОМЕР_5 ; банківська картка АТ КБ «Приватбанк» НОМЕР_6 ; банківська картка АТ КБ «Приватбанк» НОМЕР_7 ; банківська картка АТ КБ «Приватбанк» НОМЕР_8 ; банківська картка АТ КБ «Приватбанк» НОМЕР_9 ; банківська картка «monobank» АТ «Універсал Банк» НОМЕР_13; ноутбук «Lenovo», s/n: WB04454168, із зарядним пристроєм 11S36001929ZZ2001C45LJ; мобільний телефон «Samsung», IMEI1: НОМЕР_10 , IMEI2: НОМЕР_11 .

Постановою слідчого від 03.12.2024 вилучене під час обшуку майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000912 від 18.07.2023.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Правовою підставою арешту майна є положення ст. 170 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, що передбачено п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України. У цьому випадку за правилами ч. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У статті 98 КПК України визначені такі критерії щодо речових доказів: матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Матеріалами клопотання обґрунтовано, щовилучений під час обшуку ноутбук та мобільний телефон містять чи можуть містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, яке розслідується у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, зазначене майно відповідає ознакам, зазначеним в ч.1 ст. 98 КПК України, і має значення речових доказів.

Слідчим суддею встановлено, що заявлена прокурором мета щодо збереження речових доказів (щодо ноутбука та мобільного телефону), може бути досягнута шляхом застосування саме такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Щодо розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя враховує, що вказані критерії є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді.

Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. Водночас, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Beyeler проти Італії (Рішення Великої Палати від 5 січня 2000 року, заява № 33202/96, параграф 107). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (серед інших, James та інші проти Сполученого Королівства (Рішення від 21 лютого 1986 року, заява № 8793/79, параграф 50).

Слідчим доведено, що вилучений під час обшуку ноутбук та мобільний телефон можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а застосування такого заходу забезпечення, як арешт майна, сприятиме досягненню мети щодо всебічного, повного та неупередженого досудового розслідування та забезпечення збереження речових доказів.

Накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, а носить тимчасовий характер застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, тому відповідні обмеження є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження.

Слідчий суддя дійшов висновку про достатність підстав вважати, що в разі не застосування запобіжного заходу у виді арешту майна, існують ризики приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна, яке має значення для досудового розслідування.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна слідчий суддя не встановив.

Отже, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки, завдяки цьому заходу забезпечення кримінального провадження може бути виконане завдання, для виконання якого прокурор звернувся із клопотанням.

З огляду на викладене клопотання прокурора в частині арешту вилученого під час обшуку мобільного телефону та ноутбуку підлягає задоволенню.

Що стосується клопотання в частині арешту стартових пакетів та банківських карток, слід зазначити таке.

При вирішенні питання про арешт майна з метою збереження речових доказів слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб (ч. 2 ст. 173 КПК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Матеріалами, доданими до клопотання, стороною обвинувачення не було доведено, що стартові пакети та банківські карткивідповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Так, протокол обшуку не містить відомостей щодо підстав чи розумних підозр для висновку про те, що стартові пакети та банківські картки є доказом будь-якого кримінального правопорушення, а також відомостей про наявність підстав вважати, що зазначене майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Постанова слідчого від 03.12.2024, якою вказане майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні також не містить обґрунтування того, яким саме ознакам ст. 98 КПК України відповідає вказане майно, яке конкретно значення має це майно для кримінального провадження, як саме це майно буде використано під час досудового розслідування.

За таких обставин, слідчий суддя не вбачає підстав для задоволення клопотання прокурора в частині арешту стартових пакетів та банківських карток, оскільки прокурором у клопотанні не доведено наявність обґрунтованих підстав і мети, відповідно до положень статті 170 цього Кодексу, а також не доведено необхідності такого арешту та наявності ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

З огляду на викладене клопотання прокурора підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 132, 170-173, 175, 309, 395, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт на вилучене 03.12.2024 під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , майно, а саме на: ноутбук «Lenovo», s/n: WB04454168, із зарядним пристроєм 11S36001929ZZ2001C45LJ; мобільний телефон «Samsung», IMEI1: НОМЕР_10 , IMEI2: НОМЕР_11 .

В іншій частині клопотання відмовити.

Ухвала про арешту майна підлягає негайному виконанню після її оголошення прокурором, слідчим у кримінальному провадженні.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1