г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/2440/24
Номер провадження 1-кп/213/249/24
У Х В А Л А

Іменем України

13 грудня 2024 року Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинувачених: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , захисників: адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому дистанційному судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Кривому Розі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000003, за звинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу, громадянин України, не одружений, дітей не має, не працює, не судимий, зареєстрований у АДРЕСА_1 ,

за ч.1,2 ст 255, ч.4 ст 28, ч.3 ст 307, ч.4 ст 28, ч3 ст 311, ч.4 ст 28, ч.2 ст 317 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, офіційно не працюючого, з середньою освітою, не судимий, зареєстрований у АДРЕСА_2 ,

за ч.2 ст 255, ч.4 ст 28, ч.3 ст 307 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець с. Новоолександрівка Долинського району Кіровоградської області, громадянин України, освіта професійно-технічна, не одружений, дітей не має, працював охоронцем ТОВ Охоронний холдинг-Славутич», не судимий, зареєстрований у АДРЕСА_3 ,

за ч.2 ст 255, ч.4 ст 28, ч.3 ст 307, ч.4 ст 28, ч3 ст 311, ч.4 ст 28, ч.2 ст 317 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки м. Кривого Рогу, громадянка України, не заміжня, дітей не має, не працює, не судима, зареєстрована у АДРЕСА_4 ,

за ч.2 ст 255, ч.4 ст 28, ч.3 ст 307, ч.4 ст 28, ч.2 ст 317 КК України,

неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця с. Червоний Ранок Широківського району Дніпропетровської області, громадянин України, не одружений, дітей не має, не працює, навчається, раніше не судимий, зареєстрований у АДРЕСА_5 ,

за ч.2 ст 255, ч.4 ст 28, ч.3 ст 307, ч.4 ст 28, ч3 ст 311, ч.4 ст 28, ч.2 ст 317 КК України,

В С Т А Н О В И В :

В провадженні суду перебуває дане кримінальне провадження, в якому ОСОБА_6 обвинувачується за ч.1,2 ст 255, ч.4 ст 28, ч.3 ст 307, ч.4 ст 28, ч3 ст 311, ч.4 ст 28, ч.2 ст 317 КК України, запобіжний захід обрано у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні Прокурор заявив клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , зазначив, що продовжують існувати ризики які були на досудовому слідстві, та неможливо змінити запобіжний захід на більш м`який.

Обвинувачений та захисники заперечували, просили обрати більш м`який запобіжний захід, або ж визначити альтернативний запобіжний захід заставу, зменшивши її розмір, про що надали письмове клопотання. Також заявили клопотання змінити обов`язок покладений на обвинуваченого в разі внесення застави, змінивши обов`язок залишати місце проживання без дозволу суду на обов`язок не відлучатися із населеного пункту в якому зареєстрований, проживає чи перебуває без дозволу суду, та скасувати обов`язок носити електронний браслет.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу судом враховуються вимоги ст.178 КПК України, особа обвинуваченого, який раніше не судимий, інкриміновані злочини тяжкі та особливо тяжкий; обвинувачений не працює, не одружений, дітей не має.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання підозрюваного під вартою, судом враховані вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Крім того, судом врахована практика Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Судом встановлено, що продовжують існувати та не зменшились ризики за п. 1,3,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України, які були встановлені слідчими суддями та судом при обранні та продовженні запобіжного заходу ОСОБА_6 .

Наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України переховування від органів досудового розслідування та суду, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого та тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі до 12 років з конфіскацією майна, а тому у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованих злочинів, це може спонукати останнього до переховування від суду з метою уникнення зазначеного вище покарання.

З правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної в справі «W проти Швеції» від 26 січня 1993 року, слідує, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпеки цієї особи та не дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірність її поведінки, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитися від суду.

Наявний ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України незаконно впливати на свідків чи інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні, обґрунтовується тим, що обвинувачений знає особисто інших обвинувачених та свідків, які є його знайомими та може вчинити дії щодо уникнення кримінальної відповідальності.

Ризик, передбачений п.4 ч. 1 ст. 177 КПК України перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, також продовжують існувати з підстав вказаних при обранні та продовженні запобіжного заходу, а саме створення обвинуваченим штучних доказів та підбурення осіб, які не були свідками кримінального правопорушення до дачі завідомо неправдивих свідчень по даному провадженню.

Наявний ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, обґрунтовується тим, що обвинувачений може і надалі вчиняти кримінальні правопорушення, так як не має постійного місця роботи, а отже, сталого джерела доходів, необхідних для забезпечення його життєдіяльності, що може стати підставою для продовження вчинення вказаних кримінальних правопорушень.

У відповідності до ч.3 ст 199 КПК України, судом встановлено, що ризики не зменшились та продовжують діяти.

Стороною захисту не надано до суду доказів того, що вказані в клопотанні ризики суттєво зменшились чи взагалі перестали існувати.

Відповідно до п.4 ч.2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосовано до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Таран проти України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою повинен бути необхідним за конкретних обставин. Тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення.

Відповідно до рішення ЄСПЛ Тимошенко проти України, для того, щоб позбавлення свободи вважалося несвавільним - запобіжний захід повинен бути необхідним за даних обставин.

Суд зазначає, що на даний час, коли по справі не допитані обвинувачені, свідки, не досліджені всі докази, та за існування вказаних ризиків, наявні аргументи тільки "проти" звільнення, тобто "за" продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки даний захід є необхідним за вказаних обставин.

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і особистого зобов`язання не зможуть запобігти вказаним ризикам, що посилюється введенням в країні воєнного стану. Особиста порука не може бути застосована, оскільки суду не повідомлено про наявність осіб, які б заслуговували на довіру та поручились за обвинуваченого.

Згідно з п.5 ч.1 ст. 176 КПК України тримання під вартою є запобіжним заходом, який у відповідності до ч.1 ст. 183 КПК України є винятковим, та застосовується лише в разі неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Враховуючи вказане, суд вважає клопотання сторони обвинувачення підлягає задоволенню, слід продовжити запобіжний захід тримання під вартою. Враховуючи строк перебування під вартою обвинуваченого, суд вважає можливим визначити альтернативний запобіжний захід заставу, підстав для зменшення розміру суд не вбачає, оскільки вже було зменшено її розмір. Щодо зміни обов`язку покладеного на обвинуваченого при внесенні застави, - суд вважає можливим змінити на обов`язок не відлучатися із населеного пункту в якому зареєстрований, проживає чи перебуває без дозволу суду. Щодо скасування обов`язку носити електронний засіб контролю, суд не вбачає підстав не застосовувати даний обов`язок.

Керуючись ст. ст. 314-316,343,371,372 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Продовжити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 10.02.2025 року включно.

Визначити розмір застави в розмірі 110 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 333080 гривень, в разі сплати якого вважати обраним ОСОБА_6 запобіжний захід заставу.

В разі внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язки:

- не відлучатися із населеного пункту в якому зареєстрований, проживає чи перебуває без дозволу суду;

-повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками та іншими обвинуваченими у кримінальному проваджені;

- здати на зберігання до суду свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України;

- носити електронний засіб контролю.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, протягом дії цієї ухвали.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Роз`яснити обвинуваченому, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, застава звертається в дохід держави, а до нього може бути застосовано інший запобіжний захід.

Строк дії ухвали та термін дії покладених на обвинуваченого обов`язків визначити до 10.02.2025р. включно.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення, для осіб, що перебувають під вартою з моменту отримання копії.

Дата складання та проголошення повного тексту ухвали - 13.12.2024р.

Суддя ОСОБА_1