УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 686/32821/23

провадження № 51-7604ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 квітня 2024 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 05 березня 2025 року у кримінальному провадженні № 0003721 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Комсомольськ Полтавської обл., жителя АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 квітня 2024 року ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за ч. 3 ст. 307 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією належного йому на праві власності майна.

Також місцевий суд вирішив питання щодо початку строку відбування покарання, запобіжного заходу, арешту майна, речових доказів та відшкодування процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком місцевого суду ОСОБА_4 у жовтні 2023 року в невстановлені досудовим розслідуванням час, день та місці за допомогою мобільного застосунку «Телеграм» замовив у невстановленої досудовим розслідуванням особи особливо небезпечну психотропну речовину, з метою отримання незаконного прибутку від протиправної подальшої її реалізації, після чого на власний мобільний телефон отримав повідомлення в мобільному додатку «Телеграм» із координатами місцезнаходження особливо небезпечної психотропної речовини.

Надалі 20 жовтня 2023 року в невстановлені досудовим розслідуванням час та місці ОСОБА_4 виявив поліетиленовий пакунок, всередині якого були 32 поліетиленові згортки, у яких знаходилась особливо небезпечна психотропна речовина, обіг якої заборонено - «PVP», загальною масою 16,1235 г. Надалі помістив їх до сумки, чим умисно, незаконно придбав особливо небезпечну психотропну речовину, після чого перемістив до місця свого тимчасового проживання, а саме до кімнати АДРЕСА_2 , таким чином умисно незаконно зберігав її з метою збуту.

Надалі ОСОБА_4 21 жовтня 2023 року в період часу приблизно з 10:35 до 10:44, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на незаконне зберігання з метою збуту особливо небезпечної психотропної речовини, діючи умисно, перебуваючи неподалік кінно-спортивного клубу «Тамерлан» (вул. Нижня Берегова, 2/4, м. Хмельницький), у різних місцях заховав пакетики із особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено- «PVP», масою 0,8171 г, 0,9159 г, 0,7824 г, 0,7863 г. Так він зберігав указану речовину з метою збуту до моменту її виявлення та вилучення працівниками поліції під час огляду місця події 23 жовтня 2023 року в період часу з 11:00 до 13:10.

Крім того, ОСОБА_4 за допомогою свого мобільного телефону марки «Iphone» фотографував місця, де залишав указану вище особливо небезпечну психотропну речовину, з метою пересилання за допомогою мобільного застосунку «Телеграм» невстановленим під час досудового розслідування особам.

Цього ж дня з 14:38 до 15:16 неподалік будинку № 2/2 М, що розташований на вул. Нижня Берегова в м. Хмельницький під час проведення особистого обшуку ОСОБА_4 працівники поліції вилучили 28 поліетиленових згортків, у яких містилася особливо небезпечна психотропна речовина, обіг якої заборонено - «PVP», загальною масою 12,8218 г.

Таким чином, ОСОБА_4 зберігав із метою збуту особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - «PVP», загальною масою 16,1235 г, тобто в особливо великих розмірах.

Хмельницький апеляційний суд ухвалою від 05 березня 2025 року вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_4 залишив без змін.

Вимоги, викладені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник просить змінити вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 квітня 2024 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 05 березня 2024 року, призначити ОСОБА_4 покарання із застосуванням приписів ст. 69 КК (призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом), від відбування якого звільнити з випробуванням на підставі ст. 75 КК.

Обґрунтовуючи вимоги, касатор стверджує, що суди попередніх інстанцій не повною мірою врахували наявність обставин, які пом`якшують покарання, а також особу засудженого.

Крім того, захисник звертає увагу Суду, що ОСОБА_4 раніше не судимий; особа молодого віку; під час досудового розслідування сприяв розкриттю кримінального правопорушення; щиро розкаявся та визнав свою вину; через скрутне матеріальне становище і тяжкі сімейні обставини був змушений погодитися на сумнівний заробіток; висловлював бажання після набрання рішенням законної сили проходити військову службу в Збройних Силах України.

Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду

Відповідно до ч. 2 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Доведеності винуватості засудженого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень за обставин, установлених місцевим судом, а також правильності кваліфікації діяння ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 307 КК Верховний Суд не перевіряє, оскільки захисник не оскаржує законності й обґрунтованості судових рішень у цій частині.

Водночас безпідставними, на переконання колегії суддів Верховного Суду, є твердження захисника про наявність підстав для застосування як положень ст. 69 КК, так і ст. 75 цього Кодексу з огляду на таке.

Як визначено частинами 1, 2 ст. 50 КК, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з положеннями ст. 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, згідно з положеннями статей 66, 67 КК.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, який би ґрунтувався на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяв досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини й захистом інтересів держави та суспільства.

Частиною 1 ст. 69 КК (у редакції Закону на час вчинення діяння) передбачено, зокрема, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків, визначених цим Кодексом, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 75 КК (у редакції Закону на час вчинення діяння), якщо суд, крім випадків, визначених цим Кодексом, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років, ураховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Статті 65 - 75 КК є кримінально-правовими нормами, що встановлюють загальні засади та правила призначення покарання, звільнення від його відбування.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винуватого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Статтею 414 КПК встановлено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання й тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

Як убачається з долучених до касаційної скарги копій судових рішень, призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд першої інстанції згідно з указаними нормами закону врахував: тяжкість кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким злочином; відомості про особу засудженого, який не працює, одружений, утриманців не має, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, згідно з висновком експерта № 776 від 22 листопада 2023 року ОСОБА_4 на час вчинення діяння та на теперішній час виявляв (виявляє) психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання канабіноїдів, синдром залежності, проте він усвідомлював свої дії, міг передбачати їхні наслідки та керувати ними, усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує; наявність обставин, які пом`якшують покарання, а саме те, що засуджений раніше не судимий, особа молодого віку, сприяв розкриттю кримінального правопорушення та відсутність обставин, які його обтяжують.

Урахувавши вказані вище обставини, суд дійшов висновку, що справедливим, необхідним та достатнім для попередження нових кримінальних правопорушень, як винуватим, так і іншими особами буде призначення покарання в межах санкції ч. 3 ст. 307 КК у виді позбавлення волі з конфіскацією належного йому на праві власності майна. Крім того, місцевий суд зауважив про відсутність підстав для застосування приписів статей 69 та 75 КК.

Отже, суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, установлених КК, і дійшов обґрунтованого рішення про необхідність призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років, яке необхідно відбувати реально з конфіскацією належного йому на праві власності майна.

Не погоджуючись із вироком місцевого суду, засуджений та його захисник подали апеляційні скарги.

Апеляційний суд під час перегляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_4 не встановив підстав, зокрема, для зміни вироку місцевого суду в частині призначеного покарання шляхом застосування приписів ст.ст. 69, 75 КК через надмірну суворість, як про це зазначено в апеляційних скаргах сторони захисту, з огляду на ступінь тяжкості вчиненого умисного злочину, який є особливо тяжким, та підвищену суспільну небезпеку вчинених дій.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

На переконання Суду, викладене вище свідчить, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, зокрема, щодо необхідності призначення засудженому покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, встановленому санкцією ч. 3 ст. 307 КК - 9 років. Саме таке покарання забезпечить дотримання засад призначення покарання, у тому числі його індивідуалізацію, буде справедливим, адекватним і співмірним, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових кримінальних правопорушень. З огляду на зазначене твердження захисника в касаційній скарзі, які фактично зводяться до того, що суди попередніх інстанцій не повною мірою врахували обставини, які, на їх думку, є достатніми для застосування положень статей 69, 75 КК, не є слушними.

Також Суд зауважує, що обставини, про які захисник вказує у касаційній скарзі та які, на його думку, не врахували суди попередніх інстанцій, не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, та не є достатніми для призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом з огляду на встановлені судами попередніх інстанцій обставини вчинення кримінальних правопорушень. Так, суд касаційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що ОСОБА_4 вчинив умисний особливо тяжкий злочин, який становить велику суспільну небезпеку та пов`язаний із незаконним обігом особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено - РVР, в особливо великому розмірі, яку планував збути невизначеному колу осіб. Крім того, протиправні діяння були припинені лише за втручання працівників поліції, які вилучили психотропну речовину загальною масою 16,1235 г.

Не є слушними і твердження захисника про наявність у засудженого інших обставин, які, на його переконання, слугували підставою для застосування судами попередніх інстанції положень ст.ст. 69, 75 КК - щире каяття, визнання вини, скрутне матеріальне становище і тяжкі сімейні обставини, через які засуджений був змушений погодитися на сумнівний заробіток.

Так, з огляду на системне тлумачення законодавства і судової практики, щире каяття означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює кримінальне правопорушення, бажає виправити ситуацію, що склалася, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання своєї вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації.

Щире каяття фактично передбачає та включає повне визнання особою своєї вини (наприклад, див. постанови Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду від 13 квітня 2021 року справа № 505/2096/19 та від 01 лютого 2022 року справа № 161/4501/19).

Водночас, як установили суди попередніх інстанцій, ОСОБА_4 частково визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення, а тому немає підстав для твердження про наявність у нього щирого каяття та визнання вини.

Крім того, посилання захисника на скрутне матеріальне становище та тяжкі сімейні обставини Верховний Суд вважає неспроможними, оскільки ці обставини не є виправданням для вчинення особливо тяжкого кримінального правопорушення у сфері незаконного обігу психотропної речовини в особливо великих розмірах. Указане, на переконання Суду, свідчить про бажання засудженого швидко в незаконний спосіб покращити своє матеріальне становище шляхом вчинення кримінального правопорушення, а не шляхом законного заробітку.

Таким чином, доводи захисника в касаційній скарзі не спростовують правильності висновків, викладених у судових рішеннях, і не містять вагомих аргументів, що свідчили б про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, чи про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим немає підстав для сумнівів у законності й обґрунтованості оскаржуваних судових рішень. З огляду на зазначене вище відсутні підстави для задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_5 .

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для її задоволення немає.

Ураховуючи викладене, Верховний Суд згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовляє у відкритті касаційного провадження.

На цих підставах Верховний Суд постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 квітня 2024 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 05 березня 2025 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3