ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 634/799/21 Номер провадження 11-кп/814/728/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000119 за апеляційними скаргами прокурора Красноградської окружної прокуратури ОСОБА_9 та захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Диканського районного суду Полтавської області від 27 грудня 2022 року,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Красна Гірка Сахновщинського району Харківської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, особу з інвалідністю ІІІ групи, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Строк покарання вирішено рахувати з 29.04.2021.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь Комунального некомерційного підприємства «Красноградська центральна районна лікарня» 7 175 грн. 92 коп. витрат на стаціонарне лікування потерпілого.

Вирішено питання щодо запобіжного заходу, процесуальних витрат, речових доказів.

Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

29.04.2021 близько 12 год., ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп?яніння, знаходячись в магазині «Продукти» за адресою: вул. Шкільна, с. Аполлонівка Сахновщинської селищної ради Красноградського району Харківської області, з мотивів особистої неприязні, наніс ОСОБА_10 ножем, який зберігав при собі та тримав правою рукою, один удар в область грудної клітини зліва, чим спричинив потерпілому тяжкі тілесні ушкодження. Далі, потерпілий відштовхнув ОСОБА_8 та втік, після чого потерпілому було надано невідкладну медичну допомогу.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду змінити та призначити ОСОБА_8 більш м?яке покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 4 років позбавлення волі та звільнити від його відбування на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що обвинувачений шкодує про вчинене діяння, потерпілий не має до нього претензій та просив його суворо не карати.

Крім того просить визнати обставинами, які пом?якшують покарання щире каяття, повне визнання вини, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, незадовільний стан здоров?я ОСОБА_8 , позитивну характеристику обвинуваченого та те, що він раніше не судимий.

Вважає, що зазначені обставини дають підстави для застосування при призначенні покарання ОСОБА_8 ст. 69 та ст. 75 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати у зв?язку із невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, виключити з мотивувальної частини вироку щире каяття, як обставину, що пом?якшує покарання, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України та призначити йому покарання у виді 10 років позбавлення волі.

Вважає, що у ОСОБА_8 був умисел на вбивство потерпілого. Про що свідчать знаряддя злочину у виді ножа, локалізація поранення в область грудної клітини зліва, де знаходиться серце, зі значною силою, поведінка обвинуваченого після діяння, а саме факт його втечі. Вважає, що обвинувачений розумів небезпечність свого діяння, передбачав суспільно-небезпечні наслідки у виді смерті потерпілого та бажав їх настання, проте не довів злочин до кінця з причин, які від нього не залежали.

Звертає увагу, що місцевий суд послався на показання обвинуваченого, які він постійно змінював та які не узгоджуються з показаннями потерпілого та свідків щодо замаху ножем вдруге та не спричинення удару внаслідок втечі ОСОБА_10 . Також місцевий суд не врахував, що ОСОБА_8 мав намір помститися за смерть родички, у зв?язку з чим приїхав у село та, не знайшовши вбивцю, наніс тілесні ушкодження його товаришу.

Також суд не зазначив у чому саме полягає щире каяття ОСОБА_8 , оскільки він свою вину у вчиненому злочині не визнав та не відшкодував завдані збитки.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника в підтримку апеляційної скарги адвоката, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Факт спричинення ОСОБА_8 удару ножем потерпілому ОСОБА_10 за обставин, викладених у вироку, ніким із учасників провадження не оспорюється.

Доводи прокурора щодо безпідставної перекваліфікації дій обвинуваченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 121 КК України є слушними, з огляду на таке.

Відповідно до усталеної судової практики, викладеної у п.п. 4, 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», закінчений замах на умисне вбивство особи вчиняється з прямим умислом, коли винна особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання. При вирішенні питання про наявність у діях особи умислу на вбивство суд повинен виходити із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховуючи спосіб, знаряддя злочину, локалізацію поранень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного, що передувала події, їх стосунки. При відмежуванні замаху на вбивство від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: якщо особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, умисел є прямим, а якщо не бажає, хоча й свідомо припускає їх настання, умисел є непрямим.

ОСОБА_8 у судовому засіданні в апеляційній інстанції зазначив, що не мав умислу на спричинення смерті потерпілому. Розповів, що у день події він разом з ОСОБА_11 поїхав до магазину у с. Апполонівка Сахновщинської селищної ради Красноградського району Харківської області, де перебували ОСОБА_10 разом з ОСОБА_12 . При цьому ОСОБА_8 взяв з собою ніж з лезом довжиною близько 15-20 см, який раніше знайшов на подвір?ї, з метою налякати потерпілого та дізнатися від нього подробиці загибелі племінниці. Підійшовши до потерпілого, обвинувачений неочікувано для себе спричинив йому один удар ножем в ліву частину грудної клітини, та вимагав від ОСОБА_10 розповісти правду. Потерпілий у цей час підвівся та побіг, після чого ОСОБА_8 наказав викликати швидку та пішов геть.

Обвинувачений звертає увагу, що не побіг наздоганяти потерпілого з метою спричинення йому смерті, оскільки не мав на це умислу. Зазначає, що попросив вибачення у ОСОБА_10 та щиро кається у вчиненому.

Потерпілий ОСОБА_10 повідомив, що у день події він разом з ОСОБА_12 перебували біля магазину, коли повз них проїздили ОСОБА_11 та ОСОБА_8 на мопеді. Побачивши потерпілого, обвинувачений зістрибнув з мопеда та підбіг до нього. Потерпілий подався назустріч і у цей час ОСОБА_8 дістав ніж та спричинив йому із значною силою удар ножем у грудну клітину. При цьому обвинувачений був дуже розгніваний та прокоментував, що це за племінницю. Після чого замахнувся ще раз, але ОСОБА_10 відштовхнув обвинуваченого і втік.

Свідок ОСОБА_12 у апеляційному суді підтвердив, що ОСОБА_8 одразу після приїзду підійшов до потерпілого та вдарив його ножем по тулубу, вказавши, що це за племінницю. Потім замахнувся ще раз, але потерпілий зміг відштовхнути обвинуваченого і втекти.

Потерпілий ОСОБА_10 та свідок ОСОБА_12 розповіли про обставини нанесення обвинуваченим потерпілому тілесного ушкодження також під час проведення слідчих експериментів 18.05.2021 та 03.06.2021. Показання ОСОБА_10 згідно з висновком експерта «12-14/47-КР/21 від 27.05.2021 не суперечать даним, отриманим при проведенні судово-медичної експертизи.

Свідок ОСОБА_13 , чиї показання в суді першої інстанції були досліджені апеляційним судом, вказав, що він надав потерпілому першу медичну допомогу. Зазначив, що рана у потерпілого була серйозна і в разі ненадання кваліфікованої медичної допомоги одразу після події велика ймовірність настання смерті потерпілого.

Допитані місцевим судом свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_11 вказали, що не були очевидцями спричинення потерпілому тілесних ушкоджень та дали показання щодо обставин події до вчинення злочину та після нього. Вказані обставини у апеляційному порядку ніким із учасників не оспорювались, а тому апеляційним судом не досліджувались.

Показання потерпілого та свідків, надані ними під час судового розгляду, є логічними, послідовними, узгоджуються між собою та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами.

Зазначені вище докази, досліджені під час судового розгляду, здобуті у передбачений законом спосіб, є належними, допустимими та достовірними, а тому підстав не брати їх до уваги колегія суддів не вбачає.

Отже, як встановлено апеляційним судом, ОСОБА_8 , будучи агресивно налаштованим по відношенню до потерпілого, бажаючи йому помститись через смерть родички, наніс ОСОБА_10 із значною силою удар ножем з довжиною леза близько 15-20 см у життєво важливий орган - грудну клітку зліва, та намагався нанести ще один. Після чого, обвинувачений пішов з місця події, при цьому не вчинивши жодних дій, щоб надати допомогу постраждалому. Все це свідчить, що ОСОБА_8 діяв із прямим умислом на позбавлення життя потерпілого та вчинив для цього всі необхідні дії, які були для нього завідомо такими, що потягнуть смерть, однак смертельний наслідок не настав лише через обставини, які не залежали від його волі.

З огляду на наведене, колегія суддів встановила, що ОСОБА_8 вчинив злочин за таких обставин.

29.04.2021 близько 12 год., ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп?яніння, знаходячись поблизу магазину «Продукти» за адресою: вул. Шкільна, с. Аполлонівка Сахновщинської селищної ради Красноградського району Харківської області, з мотивів особистої неприязні, умисно, з метою спричинення смерті потерпілому, наніс ОСОБА_10 ножем, який завчасно зберігав при собі, один удар в область грудної клітки зліва, та намагався спричинити ще один удар ножем в область грудної клітки ОСОБА_10 , проте потерпілий відбив удар.

Своїми діями ОСОБА_8 спричинив потерпілому тяжкі тілесні ушкодження у виді проникаючого ножового поранення грудної клітки на рівні третього ребра по передній підмишечній лінії зліва, колотої рани перенхіми легені ліворуч, косного перелому сьомого ребра, чим виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки потерпілий відштовхнув нападника та почав тікати, після чого ОСОБА_10 було надано невідкладну медичну допомогу.

Дії ОСОБА_8 колегія суддів кваліфікує за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки обвинувачений здійснив замах на умисне вбивство потерпілого.

Отже, висновок місцевого суду про перекваліфікацію дій ОСОБА_8 на ч. 1 ст. 121 КК України є неправильним.

Є слушними і доводи прокурора про відсутність в діях ОСОБА_8 обставини, що пом?якшує покарання, - щирого каяття.

Виходячи із системного тлумачення законодавства та із судової практики Верховного Суду, щире каяття, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілим, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Враховуючи викладене вище та те, що обвинувачений не визнав вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, не надав допомоги потерпілому після вчиненого діяння та не намагався відвернути наслідки вчиненого ним кримінального правопорушення, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у діях обвинуваченого щирого каяття.

Вирішуючи питання про призначення покарання, суд відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким; особу обвинуваченого, який не судимий, працює, не одружений, позитивно характеризується за місцем проживання, є особою з ІІІ групою інвалідності, думку потерпілого який не має до обвинуваченого претензій та просив його суворо не карати, у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; відсутність обставин, що пом?якшують покарання, та обставину, що його обтяжує, - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції інкримінованої статті у розмірі, наближеному до мінімального.

Таке покарання відповідатиме вимогам ст. 65 КК України, буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження нових злочинів.

Всупереч апеляційним доводам захисника, підстав для застосування ст. 69 та ст. 75 КК України під час призначення покарання ОСОБА_8 , колегія суддів не вбачає.

Згідно зі ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності збільшення обсягу обвинувачення та у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Отже, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині кваліфікації дій та призначеного покарання в зв`язку з необхідністю збільшення обсягу обвинувачення та необхідністю застосування більш суворого покарання з ухваленням в цій частині нового вироку, а тому апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а підстави для задоволення апеляційної скарги захисника відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Апеляційну скаргу адвоката захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Диканського районного суду Полтавської області від 27 грудня 2022 року, щодо ОСОБА_8 скасувати в частині засудження ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 121 КК України.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, та призначити покарання у виді 8 років позбавлення волі.

В іншій частині залишити вирок без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - з моменту отримання його копії.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4