Справа № 201/3141/25
Провадження № 1-кс/201/1223/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2025 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська у складі слідчого судді ОСОБА_1 за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська клопотання старшого слідчого в ОВС СВ 2 управління (з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу Донецької обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000247 від 22.05.2024 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся до суду із погодженим прокурором клопотанням про арешт майна підозрюваного.

В обґрунтування заявленого клопотання посилався на те, що слідчим відділом 2 управління (з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000247 від 22.05.2024 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 24.08.1991 Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

Положеннями статей 1 та 2 Основного Закону України - Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Відповідно до ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.

Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. До системи адміністративно-територіального устрою України входить АР Крим, області, зокрема, Донецька область, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.

Згідно з вимогами ст. ст. 72, 73 Конституції України питання про зміну території України вирішуються виключно всеукраїнським референдумом, який призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їхніх повноважень, встановлених Конституцією, та проголошується за народною ініціативою на вимогу не менш як трьох мільйонів громадян України, які мають право голосу, за умови, що підписи щодо призначення референдуму зібрано не менш як у двох третинах областей і не менш як по сто тисяч підписів у кожній області.

Всупереч нормам міжнародного гуманітарного права президент РФ ОСОБА_6 , а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади РФ, діючи всупереч вимогам п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України та віддали наказ на вторгнення підрозділів ЗС РФ на територію України.

24.02.2022, на виконання вищевказаного наказу, військовослужбовці ЗС РФ, шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в Автономній республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та окупацію частин зазначеної території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, який діє до теперішнього часу.

Відповідно до Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 27.02.2024, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 05.02.2024 № 30 Маріупольський район є тимчасово окупованою територією України з 05.03.2022 (крім с. Заїченко та с. Пікузи Маріупольського району, які окуповані з 07.04.2014).

З метою створення окупаційних адміністрацій Донецької області, за вказівки невстановлених представників рф, у районних центрах та містах на території Донецької області, де органи влади України тимчасово не здійснюють своїх повноважень, створюються не передбачені законодавством України так звані «правоохоронні органи». З метою надання вигляду законності діяльності вказаним структурним підрозділам, керівниками «ДНР» прийнято ряд документів із ознаками нормативності, проте які є нікчемними відповідно до законодавства України, зокрема:

- так званим «Указом» «Голови ДНР «Про прийняття тимчасового (типового) положення про місцеві адміністрації Донецької народної республіки» № 13 від 19.01.2015, відповідно до якого, з метою «нормального функціонування та життєдіяльності підприємств та організацій, розташованих на звільненій території», тобто території, яка перебуває під контролем учасників терористичної організації «ДНР»;

- так званим «Законом» «О полиции» № 85-ІНС від 03.11.2015, передбачені завдання, правова основа діяльності поліції «ДНР» та права поліції;

- так званим «указом главы днр» № 110 від 23.04.2020 ОСОБА_7 , яким було затверджено «положення про міністерство внутрішніх справ ДНР».

З метою сприяння насильницькій зміні меж території України, на виконання завдань силового блоку терористичної організації «ДНР» з квітня 2014 року на частині території Донецької області групами осіб, які здійснювали захоплення адміністративних будівель органів державної влади України та правоохоронних органів України на території Донецької області, після незаконного заволодіння зброєю та бойовими припасами із зазначених будівель, утворено ряд підрозділів, що увійшли до терористичної організації «ДНР».

В свою чергу у складі так званого «Министерства внутренних дел Донецкой Народной Республики» (далі - «мвд днр») представниками окупаційної влади рф на тимчасово окупованій території Донецької області створено територіальні підрозділи поліції в населених пунктах Донецьку, Горлівці, Макіївці, Амвросіївці, Дебальцеве, Докучаєвську, Єнакієве, Новоазовську, Сніжному, Старобешево, Тельманове (нині смт Бойківське), Торезі (нині м. Чистякове), Харцизьку, Шахтарську, Ясинуватій, Кіровському (нині м. Хрестівка), Володарське, тощо.

Створені структурні підрозділи «мвд днр» на тимчасово окупованій території Донецької області функціонують відповідно до нормативно правових актів рф, у тому числі, до федерального закону № 144-ФЗ «Об оперативно-розыскной деятельности» від 05.07.1995 (зі змінами від 29.12.2022).

Так, 31.05.2022, після повної окупації військовослужбовцями збройних сил російської федерації території Нікольського району (до травня 2016 року Володарський), у тому числі смт. Нікольське (кол. назва - Володарське), створено «Володарский районный отдел Министерства Внутренних Дел Донецкой Народной Республики», розташований за адресою: Донецька область, Володарський район, смт. Володарське, вул. Леніна, буд. 92.

Громадянин України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , усвідомлюючи факти збройної агресії рф проти України та окупації території Донецької області, після захоплення в березні 2022 року території Нікольського району Донецької обл. військовослужбовцями зс рф спільно з представниками «днр», діючи умисно, за власною ініціативою, добровільно залишився в тимчасово окупованому смт. Нікольське, Нікольського району Донецької області.

Після 31.05.2022 (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлений) у ОСОБА_5 , який перебував на тимчасово окупованій території Нікольського району Донецької області, виник злочинний умисел, спрямований на добровільну участь громадянина України в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території.

01.09.2022, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на добровільну участь громадянина України в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території смт. Нікольське, Нікольського району, Донецької області, ОСОБА_5 , будучи колишнім працівником правоохоронного органу України, надав згоду невстановленим досудовим розслідуванням представникам рф на добровільне зайняття посади «оперуполномоченного отделения уголовного розыска» структурного підрозділу так званого «Министерства Внутренних Дел Донецкой Народной Республики», а саме незаконного правоохоронного органу - «Володарского районного отдела министерства внутренних дел Донецкой народной республики» (далі по тексту «Володарского ро мвд днр»).

Перебуваючи на посаді «оперуполномоченного отделения уголовного розыска Володарского ро мвд днр» у період з 01.09.2022 по 25.02.2025 ОСОБА_5 , володіючи професійними навичками працівника міліції, спеціальну фізичну та оперативну підготовку, відповідно до федерального закону № 144-ФЗ «Об оперативно-розыскной деятельности» від 05.07.1995 (зі змінами від 29.12.2022) виконував наступні обов`язки: виявлення, попередження, припинення та розкриття злочинів, а також виявлення та встановлення осіб, які їх готують, вчиняють або вчинили; здійснення розшуку осіб, які переховуються від органів дізнання, слідства та суду, які ухиляються від кримінального покарання, а також розшуку зниклих безвісти; добування інформації про події або дії (бездіяльність), що створюють загрозу державній, військовій, економічній, інформаційній чи екологічній безпеці російської федерації; встановлення майна, необхідного для забезпечення виконання вироку в частині цивільного позову, стягнення штрафу, інших майнових стягнень або майна, що підлягає конфіскації.

Згідно з ч. 7 ст. 111- 1 КК України добровільне зайняття громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території, караються позбавленням волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

Відповідно до відомостей з ТСЦ 1451 РСЦ ГСЦ МВС в Донецькій, Луганській обл. Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, отримано інформацію щодо наявності майна, яке належить ОСОБА_5 на праві власності: автомобіль SMART FORTWO, 2014 року випуску, колір білий, VIN код НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 від 14.07.2020 в ТСЦ 1441.

Разом із тим, відповідно до Реєстру з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів, отримано відомості щодо майна, яке належить ОСОБА_5 на праві власності: реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 23, тип об`єкта -квартира, загальна площа 30.4 кв.м., житлова площа 15.2 кв.м., однокімнатна, за адресою: АДРЕСА_1 , тип речового права- право власності, розмір частки 1.

У поданому клопотанні слідчим також зазначено, що за таких обставин, зазначене майно підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягає конфіскації, а саме: автомобіль SMART FORTWO, 2014 року випуску, колір білий, VIN код НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 від 14.07.2020 в ТСЦ 1441; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 23 , тип об`єкта -квартира, загальна площа 30.4 кв.м., житлова площа 15.2 кв.м., однокімнатна, за адресою: АДРЕСА_1 , тип речового права- право власності, розмір частки 1.

На підставі викладеного, слідчий просив накласти арешт майно підозрюваного ОСОБА_5 з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання та проводити розгляд клопотання в порядку ч. 2 ст. 172 КПК України без участі власника цього майна.

Слідчий у судове засідання по розгляду клопотання не з`явився, про час та місце його розгляду повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд клопотання про арешт майна за його відсутності, на задоволенні наполягав, неприбуття слідчого в судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

З метою забезпечення арешту майна, клопотання розглядається без повідомлення підозрюваного.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання за відсутності осіб, що не з`явилися.

Вивчивши матеріали клопотання та долучені до клопотання матеріали, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Розглядом клопотання встановлено, що слідчим відділом 2 управління (з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000247 від 22.05.2024 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

13 лютого 2025 року ОСОБА_5 з дотриманням вимог ст. ст. 111, 135, 278 КПК України, у відповідності та у спосіб, передбачений чинним кримінальним процесуальним законодавством України повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

27 лютого 2025 року ОСОБА_5 з дотриманням вимог ст. ст. 111, 135, 278 КПК України, у відповідності та у спосіб, передбачений чинним кримінальним процесуальним законодавством України повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Доведено, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_5 на праві власності належить: реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 23, тип об`єкта -квартира, загальна площа 30.4 кв.м., житлова площа 15.2 кв.м., однокімнатна, за адресою: АДРЕСА_1 , тип речового права - право власності, розмір частки 1.

Також доведено, що відповідно до відомостей з ТСЦ 1452 РСЦ ГСЦ МВС в Донецькій, Луганській обл. Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, ОСОБА_5 на праві власності належить: автомобіль SMART FORTWO, 2014 року випуску, колір білий, VIN код НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 від 14.07.2020 в ТСЦ 1441.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання (п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України).

У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна (ч. 5 ст. 170 КПК України).

Вказана норма передбачає можливість накладення арешту на майно підозрюваного щодо якого здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.

За положеннями ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Санкція ч. 7 ст. 111-1 КК України, за якою зокрема підозрюється ОСОБА_5 , окрім іншого передбачено додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Окрім того, згідно з п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Пунктами 4, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна суд повинен враховувати розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу). У положеннях пункту 4 цієї ж статті йдеться про те, що у разі задоволення клопотання слідчий суд, застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна, суд зобов`язаний застосовувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Отже, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, за наявності усіх підстав для арешту майна, слідчий суддя прийшов до висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню, шляхом накладення арешту на зазначене в клопотанні майно.

Керуючись ст. ст.117, 170-173 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт у кримінальному провадженні № 0000247 від 22.05.2024 на майно підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 7 ст.111-1 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на: автомобіль SMART FORTWO, 2014 року випуску, колір білий, VIN код НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 від 14.07.2020 в ТСЦ 1441; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 23, тип об`єкта -квартира, загальна площа 30.4 кв.м., житлова площа 15.2 кв.м., однокімнатна, за адресою: АДРЕСА_1 , тип речового права- право власності, розмір частки 1.

Роз`яснити, що відповідно до ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1