Провадження №11-кп/801/471/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 06.02.2025 року у кримінальному провадженні, відомості по якому внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000054 від 22.01.2024 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Авдіївка Донецької області, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 357, ч.5 ст. 361 КК України,

за участю сторін кримінального провадження

прокурора : ОСОБА_8

захисника: ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

Захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, просив вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 06.02.2025р. відносно ОСОБА_7 щодо його засудження до позбавлення волі терміном на 6 (шість) років змінити через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Пом`якшити покарання ОСОБА_7 та застосувати до нього вимоги ст.69 КК України з призначенням йому більш м`якого покарання та застосувати до нього вимоги ст.75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 06.02.2025 року визнано ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 357 та частиною п`ятою статті 361 Кримінального кодексу України, та призначено покарання:

- за частиною першою статті 357 Кримінального кодексу України у виді одного року обмеження волі;

- за частиною п`ятою статті 361 Кримінального кодексу України з урахуванням приписів частини першої статті 69 Кримінального кодексу України у виді шести років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, які пов`язані з роботою інформаційних, електронних, комунікаційних, інформаційно-комунікаційних систем, електронних комунікаційних мереж строком на три роки.

Відповідно до частини першої статті 70 Кримінального кодексу України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді шести років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, які пов`язані з роботою інформаційних, електронних, комунікаційних, інформаційно-комунікаційних систем, електронних комунікаційних мереж строком на три роки.

Строк відбування покарання у виді позбавлення волі рахувати з дня затримання на виконання вироку.

Початок строку відбування додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади, які пов`язані з роботою інформаційних, електронних, комунікаційних, інформаційно-комунікаційних систем, електронних комунікаційних мереж, рахувати з моменту відбуття основного покарання.

Згідно з частиною сьомою статті 72 Кримінального кодексу України строк перебування ОСОБА_7 під цілодобовим домашнім арештом з 28.03.2024 по 13.05.2024 зараховано до строку призначеного йому покарання з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.

Вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку суду обвинувачений вчинив кримінальні правопорушення за наступних обставин.

ОСОБА_7 13.01.2024 приблизно о 18:10 год., точний час не встановлено, перебуваючи на зупинці громадського транспорту «вул. Гетьмана Мазепи» по вул. Немирівське шосе в м. Вінниці, помітив біля зупинки рюкзак невідомої марки, належний ОСОБА_9 , в якому знаходились її особисті речі та документи, а саме мобільний телефон марки «Махсоm» моделі «ММ814», гаманець чорного кольору, паспорт громадянина України, виданий на ім`я ОСОБА_9 , пенсійне посвідчення, видане на ім`я ОСОБА_10 , платіжна банківська картка АТ КБ «Приватбанк» рахунку НОМЕР_1 , видана на ім`я ОСОБА_10 , яка згідно зі статтею 1 Закону України «Про інформацію», пунктами 4, 14, 27, 31 частини першої статті 1, частиною другою статті 15 Закону України «Про платіжні послуги», статті 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність», частиною першою статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» та примітки до статті 358 Кримінального кодексу України (далі КК) є офіційним документом, оскільки перебуває в офіційному обігу, має необхідні реквізити установи банку АТ КБ «ПриватБанк» і містить інформацію, яка засвідчує (підтверджує) факти, котрі мають юридичне значення, та на якій зберігались грошові кошти.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на викрадення чужого майна, з корисливих спонукань, ОСОБА_7 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій та настання небезпечних наслідків, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, 13.01.2024 приблизно о 18:10 год. викрав належну ОСОБА_11 платіжну банківську картку АТ КБ «Приватбанк» рахунку НОМЕР_1 для подальшого викрадення з банківського рахунку грошових коштів потерпілої.

Після чого, ОСОБА_7 з місця вчиненого кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Крім того, ОСОБА_7 в період дії воєнного стану 13.01.2024 близько 18:42 год., перебуваючи у приміщенні магазину «Грош-Експрес» за адресою: вул. Олега Антонова, 48-а в м. Вінниці, з метою отримання доступу до банківського рахунку АТ КБ «ПриватБанк» рахунку № НОМЕР_1 , держателем якого є ОСОБА_9 , вирішив здійснити несанкціонований вхід до автоматизованої системи банкомату АТ КБ «ПриватБанк», яка дозволяє користувачу здійснити платіжну операцію за допомогою платіжного застосунку, а саме програмного забезпечення, та є автоматизованою системою, що здійснює передачу розпоряджень банку про банківські операції, а також згідно із Законом України «Про платіжні послуги» є програмно-технічним комплексом, та відповідно до Закону України «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах» є інформаційною (автоматизованою) системою.

Реалізовуючи свій протиправний умисел, спрямований на здійснення несанкціонованих дій у сфері інформаційних (автоматизованих) систем, ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів та метою незаконного збагачення, за допомогою раніше викраденого телефону «Махсоm» моделі «ММ814», абонентський номер якого є фінансовим номером банківського рахунку АТ КБ «ПриватБанк» потерпілої ОСОБА_9 , скористався сервісом АТ КБ «ПриватБанк» - «відновлення паролю», та отримав на цей телефон оновлений пароль до банківської картки АТ КБ «ПриватБанк» рахунку № НОМЕР_1 .

У подальшому ОСОБА_7 , скориставшись викраденою банківською карткою АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_10 , ввів отриманий ним пароль, та без дозволу потерпілої, незаконно здійснив несанкціонований вхід до інформаційної (автоматизованої) системи банкомату АТ КБ «Приват Банк». Після чого, о 18:43 год. ОСОБА_7 , перевіривши залишок коштів на банківському рахунку, здійснив банківську операцію по зняттю коштів в сумі 1800 грн. з банківського рахунку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 ОСОБА_9 , що призвело до витоку інформації про наявні грошові кошти на банківському рахунку потерпілої, яка обробляється у вказаній автоматизованій системі.

Вимоги апеляційної скарги захисника мотивовано тим, що обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненому повністю визнав, щиро розкаявся, просив вибачення у потерпілої ОСОБА_9 , відшкодував їй завдану шкоду у повному розмірі, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліках у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, є внутрішньо переміщеною особою з міста Авдіївки Донецької області.

За місцем його теперішнього проживання в м.Вінниці скарг на нього не надходило, ОСОБА_7 має на утриманні малолітню дитину 2023 р.н., що підтверджено характеристикою, виданою в.о. директора ВПУ №1 м.Вінниці, працевлаштований, обставин, які, згідно ст.67 КК України, обтяжують покарання ОСОБА_7 судом не встановлено,обставинами, що пом`якшують покарання є його щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.

З огляду на вказане, захисник вважпє, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення ОСОБА_7 слід оцінювати як низький, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, слід також оцінювати як низький.

Виправлення ОСОБА_7 з відповідним пом`якшенням його покарання та в подальшому застосуванні відносно нього покарання без позбавлення волі з випробуванням можливе і цілком достатнє.

За таких обставин, вирок суду щодо ОСОБА_7 не відповідає вимогам ст.50 КК України, ч.2 ст.65 КК України, є надмірно суворим, так як призначення йому менш суворого покарання без ізоляції від суспільства буде достатнім для його виправлення.

Обвинувачений ОСОБА_7 , потерпіла ОСОБА_9 в судове засіданні не з`явилися, повідомлялися належним чином про час та місце апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 , який просив вирок суду першої інстанції залишити без змін, відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника, захисника ОСОБА_6 , який просив задоволити апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що слід відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.5 ст. 361 КК України в апеляційній скарзі захисника не оспорюється.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого ОСОБА_7 є безпідставними.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

За змістом ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню ним нових злочинів.

Згідно ст.65 КК України суд призначає покарання у межах установлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції в дотримання вимог ст. 65 КК України, керуючись роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7від 24.10.2003року «Про практику призначення судами кримінального покарання» врахував ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, які згідно ст.12 КК України є нетяжким та тяжким злочинами, обставини їх вчинення, особу винного, те, що обвинувачений раніше не судимий, є внутрішньо переміщеною особою, за місцем проживання скарг на останнього не надходило, відшкодував шкоду завдану потерпілій, та те, що в судовому засіданні не доведено, що ОСОБА_7 має на утриманні дитину, обставини, які згідно ст. 66 КК України пом`якшують покарання щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку, відсутність обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання та визначив покарання у вигляді позбавлення волі.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що обвинуваченому ОСОБА_7 можливо призначити покарання за ч.5 ст. 361 КК України із застосування ст.69 КК України за наявності обставин, що пом`якшують покарання, а саме щирого каяття та добровільного відшкодування завданого збитку.

Проаналізувавши обставини, які мають значення при призначенні покарання, перевіривши дотримання судом першої інстанції вимог ст. 50, ст. 65 КК України, суд апеляційної інстанції вважає, що визначене судом першої інстанції покарання, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

На переконання апеляційного суду призначене на підставі ст.70 КК України остаточне покарання відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, а також принципам «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

При цьому суд апеляційної інстанції керується правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 09.10.2018 у справі № 756/4830/17-к, що визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

В апеляційній скарзі захисник, викладаючи свої доводи, посилається на обставини, які були належним чином досліджені та враховані судом першої інстанції при прийнятті рішення відносно ОСОБА_7 .

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що суд першої інстанції належним чином умотивував свої висновки щодо відсутності підстав для застосування ст. 75 КК України.

Апеляційний суд, враховуючи тяжкість вчинених злочинів, особу обвинуваченого, наявність кількох обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання, вважає, що призначене покарання у виді позбавлення волі із застосуванням положень ст. 69 КК України відносно ОСОБА_7 буде достатнім для його виправлення.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що врахування одних і тих же обставин як таких, що дають підстави для одночасного застосування до обвинуваченого як положень ст. 69 КК України і призначення обвинуваченому покарання нижчого від найнижчої межі санкції статті, так і положень ст. 75 КК України є недопустимим.

Одночасне застосування двох різних інститутів, пов`язаних із пом`якшенням покарання та звільненням особи від його відбування за вчинення злочинів, має мати для цього достатні підстави, яких у даному кримінальному провадженні не встановлено.

Апеляційний суд вважає, що призначене судом першої інстанції покарання буде відповідати загальним засадам призначення покарання, є законним та справедливим, сприятиме виправленню винного, а також не буде становити "особистий надмірний тягар для особи", адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для застосування ст. 75 КК України відносно ОСОБА_7

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника щодо зміни вироку в частині призначеного покарання

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції ,

постановив :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 06.02.2025 року щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст. 357, ч.5 ст. 361 КК України залишити без змін.

Судове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення до Верховного Суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4