ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/646/25 Справа № 202/2230/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2025 року про обрання запобіжного заходу щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця України, громадянина України, адвоката (свідоцтво про право займатися адвокатською діяльністю № 4879 від 31.07.2020), який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2025 року частково задоволено клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 та обрано відносно останнього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 05 травня 2025 року з визначенням застави у розмірі 2 246 776 грн.

Слідчий суддя в обґрунтування свого рішення послався на те, що обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується низкою доказів, наявних в кримінальному провадженні.

Зазначає, що слідчим та прокурором доведено існування ризиків, передбачених п.п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні.

Вказує, що заявлені ризики, передбачені п.п. 2, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України щодо можливості підозрюваного перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення, стороною обвинувачення не доведений та наразі нічим не підтверджений.

Також зазначає, що з урахуванням особи підозрюваного, який раніше не судимий, але ж підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, неможливим є застосувати до підозрюваного жодного більш м`якого запобіжного заходу, оскільки застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, фактично не зможе запобігти встановленим ризикам, передбаченим ч.ч. 1,3 ст. 177 КПК України.

Також вказує, що враховуючи виключний випадок, оскільки ОСОБА_7 інкримінується вчинення тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, що він в умовах воєнного стану, в час, коли громадяни України захищають територіальну цілісність та суверенітет держави від російської воєнної агресії, ОСОБА_7 підозрюється у тому, що він з метою збагачення, з корисливих мотивів організував незаконне переправлення особи через державний кордон України, з метою уникнення від мобілізації, слідчий суддя вважає, що застосування такого альтернативного запобіжного заходу, як застава визначена у розмірі, встановленому п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, тобто у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не здатна забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків, а тому розмір застави у даному випадку слід визначити у розмірі, який значно перевищує верхню межу розміру визначеної законом для даного виду злочину. Вирішуючи питання щодо розміру вказаної застави, маючи на меті дотримання розумного балансу між інтересами кримінального провадження, метою запобіжного заходу та посильності його розміру для підозрюваного, застава у межах визначених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України не здатна забезпечити виконання ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків, в зв`язку з чим, користуючись правом, передбаченим ч. 5 ст. 182 КПК України, доцільним є визначити розмір застави у розмірі 742 (сімсот сорок два) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 2 246 776 (два мільйона двісті сорок шість тисяч сімсот сімдесят шість) грн. 00 коп., оскільки саме такий розмір застави, з урахуванням відомостей про особу підозрюваного, характеру інкримінованого кримінального правопорушення, здатна забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків. Про наявність у ОСОБА_7 або його родичів можливості сплатити таку заставу свідчать наявні в матеріалах клопотання дані про перебування в його власності автомобілів преміум класу, об`єктів нерухомості, які мають значну вартість й, відповідно, ОСОБА_7 та його близькі родичі мали можливість їх придбати. Саме вказаний розмір застави буде стримуючим фактором для належної процесуальної поведінки в разі його звільнення з-під варти у разі внесення застави.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або визначити заставу у розмірі 300 прожиткових мінімумів.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що будь-яких відомостей про організацію ОСОБА_7 незаконного переправлення через державний кордон України, керівництво його діями а також сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, вчиненими з корисливих мотивів матеріали справи не містять.

Зазначає, що органом обвинувачення не надано жодних доказів наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. ОСОБА_7 офіційно працевлаштований, має місце реєстрації та постійне місце проживання, раніше не судимий, має на утриманні двох малолітніх дітей, є учасником бойових дій, має міцні соціальні зв`язки, раніше не судимий.

Вказує, що визначена слідчим суддею сума застави є завідомо непомірною для пдіозрюваного, його родини та його батьків.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши головуючого суддю, пояснення учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги та надані до клопотання слідчого матеріали, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

За змістом ч. ч. 1, 4 ст. 196 КПК України в ухвалі про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зазначає відомості, зокрема про обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, посилання на докази, які обґрунтовують ці обставини.

Перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчим суддею не дотримані належним чином, а доводи захисника, викладені в судовому засіданні та в апеляційній скарзі щодо необґрунтованості та невмотивованості ухвали слідчого судді, апеляційний суд вважає частково обґрунтованими з огляду на таке.

Щодо вмотивованості судового рішення про тримання підозрюваного під вартою.

Апеляційний суд вважає, що ухвала слідчого судді не відповідає вимогам статей 196, 370 КПК України про обґрунтованість і вмотивованість судового рішення, а висновки слідчого судді про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України за обставин, викладених у повідомленні про підозру є загальними та абстрактними твердженнями, що у даному випадку є підставою для скасування ухвали слідчого судді.

У рішення Конституційного Суду України (Велика палата) у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини третьої статті 315 Кримінального процесуального кодексу України від 23 листопада 2017 року № 1-р/2017 акцентовано увагу на наступному.

Обмеження конституційного права на свободу та особисту недоторканність має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина (друге речення абзацу четвертого підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини).

…зважаючи на положення частини другої статті 29 Конституції України, Конституційний Суд України вважає, що слід визначити такі обов`язкові вимоги до правомірного арешту або тримання під вартою: по-перше, арешт чи тримання під вартою має здійснюватися виключно на підставі належним чином вмотивованого рішення суду; по-друге, підстави та порядок застосування цих запобіжних заходів мають бути визначені в законі та повинні відповідати конституційним гарантіям справедливої судової процедури та принципу верховенства права. (абзац восьмий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини).

Конституційний Суд України виходячи з положень частин першої, другої статті 29 Основного Закону України та сформульованих ним юридичних позицій, а також беручи до уваги наведені положення міжнародних правових актів щодо захисту права людини на свободу та особисту недоторканність, вважає, що право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, визначених законами України. Обмеження конституційного права на свободу та особисту недоторканність має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина та виключно на підставі вмотивованого рішення суду (абзац тринадцятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини).

…продовження дії заходів забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжних заходів у виді домашнього арешту та тримання під вартою, обраних під час досудового розслідування, без перевірки судом обґрунтованості підстав для їх застосування, суперечить вимогам обов`язкового періодичного судового контролю за застосуванням запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, закріпленого у частині другій статті 29 Конституції України, згідно з якою „ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом (абзац четвертий пункту 4 мотивувальної частини).

Щодо обґрунтованості повідомлення про підозру.

Повідомлення про підозру має містити відомості, зокрема зміст підозри, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру.

Системний аналіз норм КПК та практики ЄСПЛ дозволяє прийти до висновку, що КПК України оперує поняттями, які відповідають декільком різним стандартам доказування (переконання) - стандарт «обґрунтованої підозри», переконання (доведення) «поза розумним сумнівом» та стандарти «достатніх підстав (доказів)» тощо.

Рівень обґрунтованості, доведеності підозри (обвинувачення) має корелювати зі ступенем обмеження прав і свобод підозрюваного, що випливають із прийняття відповідного процесуального рішення (вчинення процесуальної дії): чим більшим є втручання в права, свободи і законні інтереси людини, тим більшою має бути «вага» і «якість» доказів, якими обґрунтовується її причетність до скоєння відповідного кримінального правопорушення. При цьому стандарти доказування поступово зростають з перебігом ефективного розслідування та потребують більш глибокого обґрунтування, що повного мірою узгоджується із об`єктивним розширенням можливостей сторони обвинувачення в цьому напрямку.

Таким чином, рівень такого стандарту доказування і відповідно його перевірки слідчим суддею залежить від (1) рівня обмеження прав, свобод та інтересів людини внаслідок повідомленням її про підозру та (2) терміну здійснення ефективного розслідування.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частини 5 статті 9 КПК).

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom», заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86 рішення від 30.08.1990, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (справа «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, пункт 175 рішення від 21.04.2011).

Стандарт «обґрунтованої підозри» є вищим ніж стандарт «достатніх підстав (доказів)», оскільки пов`язаний з обмеженням прав, свобод та інтересів людини, в даному випадку права на свободу.

За змістом ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

На даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду обвинувачення по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину.

Проте саме на слідчого суддю покладається обов`язок, як суб`єкта судового контролю за законністю та пропорційністю обмеження конституційних прав людини на цій стадії кримінального провадження, який на підставі правової оцінки сукупності наданих доказів, має встановити, що причетність підозрюваної особи до вчинення інкримінованих злочинів певного ступеня тяжкості є достатньо обґрунтованою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Так, органом досудового розслідування ОСОБА_7 висунуто підозру у вчиненні умисних дій, які виразились у організації незаконного переправлення ОСОБА_9 через державний кордон України, керівництві його діями, а також сприянні їх вчиненню порадами, вказівками, вчиненої з корисливих мотивів, що кваліфікуються за ч. 3 ст. 332 КК України.

В свою чергу, вищезазначена підозра, органом досудового розслідування ґрунтується виключно на таких долучених до клопотання про обрання запобіжного заходу доказах, як: заява ОСОБА_9 (а.с. 13); пояснення ОСОБА_9 (а.с. 14); роздруківкою запису телефонної розмови (а.с. 15); протокол допиту свідка ОСОБА_9 (а.с. 26-28).

Проаналізувавши зміст вищезазначених доказів, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_10 , у звязку з навчанням на денній формі у ВНЗ, потрібна була допомога з оформлення тимчасової відстрочки від мобілізації, в результаті чого останній звернувся за правовою допомогою до адвоката ОСОБА_7 . В свою чергу, адвокат ОСОБА_7 запропонував ОСОБА_10 повне зняття його з військового обліку за певну грошову суму.

Вищенаведені докази не вказують на те, що ОСОБА_7 вчинив умисні дій, які виразились у організації незаконного переправлення ОСОБА_9 через державний кордон України, керівництві його діями, а також сприянні їх вчиненню порадами, вказівками, вчиненої з корисливих мотивів, що кваліфікуються за ч. 3 ст. 332 КК України.

Апеляційний суд зазначає, що долучені до клопотання слідчого докази є достатніми для переконання, що в діях ОСОБА_7 є ознаки складу інших злочинів, передбачених КК України, однак, в даному випадку, при визначенні запобіжного заходу останньому слід враховувати, що пред`явлена підозра за ч. 3 ст. 332 КК України є завищеною.

Стосовно наявності ризиків, передбачених пунктами 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Висновок слідчого судді про доведеність прокурором ризику, у вигляді переховування від органу досудового розслідування та суду, ґрунтується на твердженні, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Тобто сторона обвинувачення та слідчий суддя вважали доведеним цей ризик, виключно враховуючи тяжкість кримінального правопорушення за яким ОСОБА_7 повідомлено про підозру, що не є достатнім для висновку про реальність існування такого ризику.

Зважаючи на те, що підозра ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 332 КК України є завищеною, ризик у вигляді переховування від органу досудового розслідування та суду апеляційний суд вважає не доведеним і ймовірність його настання є досить низькою.

Ризики, передбачені п.п. 2, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України стороною обвинувачення не доведені та нічим не підтверджені.

В свою чергу, ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України щодо незаконного впливу, зокрема на свідка, колегія суддів вважає доведеним, оскільки він обумовлений тим, що підозрюваний ОСОБА_11 знає анкетні данні Григор ОСОБА_12 .

Встановлені вище обставини справи, наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України вказують, що органом досудового розслідування було доведено підстави, передбачені ст. 194 КПК України, та необхідність застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу для забезпечення належної процесуальної поведінки останнього під час досудового розслідування даного кримінального провадження.

У відповідності до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

На думку апеляційного суду, прокурором доведені обставини, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 194 КПК України, однак, обставини, передбачені п. 3 ч. 1 цієї статті є недоведені.

Так, апеляційним судом встановлено, що підозрюваний ОСОБА_7 , раніше не судимий, офіційно працевлаштований - є адвокатом, має постійне місце реєстрації та проживання, має на утриманні двох малолітніх дітей, є учасником бойових дій.

Вищенаведені характеризуючі дані про особу підозрюваного вказують на наявність у ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків, що, з урахуванням встановлених апеляційним судом обставин пред`явленої підозри за ч. 3 ст. 332 КК України, наявності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, вказують на недоведеність прокурором недостатності застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Оцінюючи можливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленому ризику, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, апеляційний суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Апеляційний суд вважає, що для запобігання встановленому ризику, передбаченому п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, необхідним та достатнім є обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням на останнього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

За таких обставин, виходячи з вимог п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу захисника необхідно задовольнити частково, ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням на останнього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2025 року про обрання запобіжного заходу щодо щодо підозрюваного ОСОБА_7 скасувати.

Постановити нову постанову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 .

Обрати підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 05 травня 2025 року.

Відповідно до ст. 194 КПК України покласти на підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на строк до 05 травня 2025 року наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

- цілодобово не відлучатися з місця фактичного проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора або суду.

- утримуватись від спілкування зі свідками по даному кримінальному провадженню;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Контроль за поведінкою підозрюваного ОСОБА_7 , який перебуває під домашнім арештом, покласти на процесуального керівника у даному кримінальному провадженні.

Виконання ухвали покласти на відповідний ВП ГУНП в Дніпропетровській області за місцем проживання підозрюваного.

Звільнити ОСОБА_7 з-під варти.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4