Справа № 367/956/25
Провадження №1-кс/367/159/2025
УХВАЛА

Іменем України

24 січня 2025 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ірпені Київської області клопотання слідчого СВ ВП № 1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 , про арешт майна за матеріалами досудового розслідування в кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесено 20.01.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000028, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Ірпінського міського суду Київської області надійшло клопотання слідчого СВ ВП № 1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 , про арешт майна за матеріалами досудового розслідування в кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесено 20.01.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000028, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, в якому він просив накласти арешт на майно, яке вилучене в ході огляду місця події від 20.01.2025 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: металічний предмет, обмотаний тканиною із плямами РБК; змив РБК з підлоги.

У клопотанні слідчий зазначає, що слідчим відділенням ВП №1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000028 від 20.01.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 20.01.2025 приблизно о 17 год. 20 хв. (точний час не встановлено) у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який правомірно перебував у приміщенні кімнати АДРЕСА_2 , виник прямий умисел, спрямований на відкрите викрадення майна ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , поєднаного із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого в умовах воєнного стану.

Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_5 , перебуваючи у тому ж місці, в той же час, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді майнової шкоди потерпілому та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, підійшов ззаду до ОСОБА_6 , який сидів на ліжку, та наніс один удар обмотаним тканиною металевим предметом, внаслідок чого потерплий впав на підлогу та перестав чинити опір ОСОБА_5 .

Продовжуючи реалізовувати свій умисел, ОСОБА_5 , користуючись безпорадним станом потерпілого, дістав із його кишені гаманець, із якого відрито викрав грошові кошти в сумі 6 700 грн. 00 коп., після чого з викраденими грошовими коштами покинув місце події та розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду в сумі 6 700 грн. 00 коп.

20.01.2025 у період часу з 18:45 год. по 19:50 год. проведено огляд місця події за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкає потерпілий ОСОБА_6 , під час якого виявлено та вилучено металевий предмет, обмотаний тканиною із плямами РБК; змиви РБК з підлоги.

21.01.2025 вилучені речі в ході проведення огляду місця події визнані та приєднанні до матеріалів кримінального провадження як речовий доказ.

Слідчим зазначено, що в органу досудового розслідування наявні достатні підстави вважати, що у разі не накладення арешту на зазначене майно існує загроза можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення та відчуження, зокрема, з метою уникнення кримінальної відповідальності, що в свою чергу свідчить про наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

24 січня 2025 року слідчим подано заяву, в якій просив розгляд клопотання про арешт майна проводити без його участі, вимоги клопотання підтримав.

Дослідивши матеріали клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя вважає, що заявлене клопотання підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, підшукані, виготовлені, пристосовані, чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; одержанні внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, ч. 3 ст. 170 КПК України зазначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення та достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Витягом з кримінального провадження №0000028 підтверджується факт внесення 20.01.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення за ч. 4 ст. 186 КК України, а саме відносно того, що 20.01.2025 о 17:20 год. за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем проживання іншою особою заподіяно удар по голові металевим предметом (схожий на арматуру), який у подальшому відкрито викрав грошові кошти в сумі 6 700,00 грн.

Відповідно до протоколу огляду місця події, 20.01.2025 в період часу з 18:45 год. по 19.50 год. проведено огляд місця події за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкає потерпілий ОСОБА_6 , під час якого виявлено та вилучено металевий предмет, обмотаний тканиною із плямами РБК; змиви РБК з підлоги.

21.01.2025 постановою слідчого СВ ВП № 1 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області капітана поліції ОСОБА_3 виявлені та вилучені в ході проведення огляду місця події речі визнано речовими доказами у цьому кримінальному провадженні.

Ухвалою слідчого судді від 23.01.2025 у справі № 367/656/25 (провадження № 1-кс/367/161/25) надано дозвіл на проведений 20.01.2025 слідчим СВ ВП № 1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_3 огляд місця події.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів

Статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар.

Відповідно до пунктів 69,73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя вважає, що на виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий довів необхідність накладення арешту на вилучене майно з метою збереження речових доказів.

На підставі викладеного, керуючись ст. 170, 172, 173, 175 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на майно, яке було виявлене та вилучене 20.01.2025 у період часу з 18.45 год. по 19.50 год. під час проведення огляду місця події, за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкає потерпілий ОСОБА_6 , а саме: металічний предмет обмотаний тканиною із плямами РБК; змив РБК з підлоги.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвалу слідчого судді може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1