Справа № 592/421/25
Провадження № 1-кп/592/327/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2025 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми клопотання прокурора Окружної прокуратури м. Суми ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження № 0000167, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.11.2012 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2, 3 ст. 190 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора Окружної прокуратури м. Суми ОСОБА_3 ,

установив:

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою розглядається.

10.01.2025 прокурор Окружної прокуратури м. Суми ОСОБА_3 звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з клопотанням про закриття кримінального провадження № 0000167, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.11.2012 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2, 3 ст. 190 КК України, в якому просить закрити кримінальне провадження, з підстави, передбаченої п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Клопотання мотивовано тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що у період з 2011 по 2013 роки, невстановлені особи, зловживаючи довірою, під приводом продажу автомобілів, заволоділи грошовими котами мешканців міста Суми, а саме ОСОБА_4 в сумі 19000 доларів США, ОСОБА_5 в сумі 25000 доларів США, ОСОБА_6 в сумі 20000 доларів США, ОСОБА_7 в сумі 80000 грн., ОСОБА_8 в сумі 98000 грн., а також під приводом зайняття підприємницькою діяльністю, шахрайським шляхом заволоділи грошовими коштами ОСОБА_9 , чим спричинили останньому матеріальні збитки у великих розмірах. В ході проведення досудового розслідування проведено комплекс слідчих (розшукових) та процесуальних дій, спрямованих на повне та об`єктивне дослідження обставин вчиненого правопорушення, однак особу, яка вчинила дане кримінальне правопорушення встановлено не було.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 10.01.2025 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 подане клопотання підтримав з мотивів, викладених у ньому, просив задовольнити.

Інші учасники кримінального провадження у судове засідання не з`явились.

Встановлені судом обставини. Мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов такого висновку.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ч. 1-2 ст. 1 КПК України, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України, а згідно ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження, крім іншого, є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження, зокрема, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини.

Згідно ч. 1 ст. 5 КПК України процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Частиною 2 ст. 7 КПК України передбачено, що зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом.

Стаття 8 КПК України встановлює, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Положеннями ст. 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Статтею 91 КПК України визначені обставини, які підлягають доказуванню.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів, з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Стаття 25 КПК України передбачає, що прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

У п.42 рішення Європейського суду з прав людини від 13.01.2011 року у справі «Михалкова та інші проти України» розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Як зазначив Європейський суд з прав людини по справі «Євген Петренко проти України» (заява №55749/08 від 29.01.2015р.) п. 65 «…для того, щоб розслідування могло вважатися «ефективним», воно має в принципі призвести до встановлення фактів у справі та встановлення і покарання винних. Державні органи повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для збереження доказів, що стосуються події, включаючи показання свідків, висновки судових експертиз тощо. Будь-які недоліки розслідування, які підривають його здатність до встановлення причин заподіяння ушкоджень або винних осіб, ставлять під сумнів дотримання цього стандарту та вимог оперативності й розумної швидкості».

Як вбачається з п. 40 рішення Європейського суду з прав людини «Юрій Іларіонович Щокін проти України» від 03.10.2013 року, заява № 4299/03 «…державні органи мають вживати усіх заходів, які було б розумно від них очікувати, для зібрання доказів щодо ходу подій. Якщо розслідування містить недоліки, які не дозволяють встановити причину смерті або визначити винних осіб, які є безпосередніми виконавцями злочину або особами, які його фінансували чи організовували, то таке розслідування може не відповідати вимозі ефективності (див. вищезгадані рішення у справах «Начова та інші проти Болгарії» (Natchova et autres c. Bulgarie), пункт 113, та «Рамсахай та інші проти Нідерландів» (Ramsahai et autres c. Pays-Bas), пункт 324).Відповідно до ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом. Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Крім того, в ч. 5 ст. 38 КПК України вказано, що орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що у провадженні, де потерпілий вказує на конкретну особу як на таку, що вчинила кримінальне правопорушення щодо нього, орган досудового розслідування за результатами всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження має вирішити питання про наявність чи відсутність події кримінального правопорушення, а за її встановлення - про наявність або відсутність ознак кримінального правопорушення в діянні конкретної особи, про достатність доказів для доведення винуватості конкретної особи в суді, про наявність/відсутність підстав до звільнення від кримінальної відповідальності конкретної особи (постанова Верховного Суду від 15.02.2024 у справі № 687/1066/22).

Суд під час вирішення питання про закриття кримінального провадження має враховувати, чи дотримано органом досудового розслідування вимоги кримінального процесуального закону щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, що є необхідною умовою належного вирішення завдань кримінального провадження (ст. 2 КПК України).

Така позиція узгоджується з практикою Касаційного кримінального суду, відображеною, зокрема, у постановах від 25 серпня 2021 року (справа № 142/536/20, провадження № 51-1546км21), від 29 червня 2022 року (справа № 725/3569/21, провадження № 51-1061км22), від 07 червня 2023 року (справа № 545/51/22, провадження № 51-2327км23), від 18 жовтня 2023 року (справа № 750/1575/23, провадження № 51-4007км23).

Суд зазначає, що закриття кримінального провадження - це закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності. Подальше розслідування, після закриття кримінального провадження, є неможливим до того часу, коли постанова про закриття кримінального провадження не буде скасована в установленому КПК порядку.

Слідчий/дізнавач є основним виконавцем роботи з досудового розслідування кримінальних правопорушень і несе відповідальність за законність та своєчасність проведення слідчих (розшукових) і негласних слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій, і прийняття законних і обґрунтованих поточних і підсумкових процесуальних рішень.

Також слід зазначити, що нагляд за законністю порушення та закриття справи здійснює прокурор. Завдання нагляду прокурора за додержанням законів при проведенні досудового розслідування, відповідно до ст. 29 Закону України "Про прокуратуру", полягає у сприянні: 1) розкриттю злочинів, захисту особи, її прав, свобод, власності, прав підприємств, установ, організацій від злочинних посягань; 2) виконання вимог закону про невідворотність відповідальності за вчинений злочин; 3) запобіганню незаконному притягненню особи до кримінальної відповідальності; 4) охороні прав і законних інтересів громадян, які перебувають під слідством; 5) здійсненню заходів щодо запобігання злочинам, усунення причин та умов, що сприяють їх вчиненню.

Здійснюючи нагляд за додержанням законів під час досудового розслідування, прокурор має виконувати завдання кримінального провадження, передбачені ст. 2 КПК України, зокрема, в частині забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування. Виконанню цих завдань прокурора і має сприяти здійснення ним наданих йому процесуальних повноважень, передбачених ч. 2 ст. 36 КПК України.

Статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд.

Відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 190 КК України (станом на 2011 2013 роки) є тяжким злочином.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 49 Кримінального кодексу України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло 10 років у разі вчинення тяжкого злочину.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що органом досудового розслідування не встановлено особу, яка вчинила вказане кримінальне правопорушення, підозра жодній особі повідомлена не була.

Відповідно до п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 3-1 частини першої цієї статті, здійснюється судом за клопотанням прокурора (ч. 4 ст. 284 КПК України).

Клопотання прокурора про закриття кримінального провадження на підставні п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України обґрунтовано тим, що строк давності притягнення до кримінальної відповідальності закінчився, особу, яка вчинила дане кримінальне правопорушення в ході досудового розслідування не встановлено, а тому дане кримінальне провадження підлягає закриттю.

Суд з даним твердженням погодиться не може з таких підстав.

Наведені норми кримінального процесуального закону пов`язують можливість закриття кримінального провадження із наявністю декількох обов`язкових умов, а саме:

1) доведеності самої події злочину, тобто діяння, передбаченого Особливою частиною КК України;

2) доведеності всіх об`єктивних та суб`єктивних ознак відповідного складу злочину;

3) відсутності відомостей про особу, яка вчинила злочин;

4) об`єктивної неможливості встановити особу, яка вчинила злочин;

5) закінчення визначених у ст. 49 КК України строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

При цьому відсутність будь-якої з цих умов виключає можливість закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 3-1 ч. 1ст. 284КПК України.

З матеріалів клопотання та долучених до нього матеріалів кримінального провадження, зокрема Витягу з ЄРДР вбачається, що 29.11.2012 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне провадження № 0000167 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 290 КК України (потерпілий ОСОБА_4 ).

20.05.2013 внесено відомості про кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 190 КК України (потерпілий ОСОБА_7 ).

17.07.2013 внесено відомості про кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 190 КК України (потерпілий ОСОБА_8 ).

21.10.2013 внесено відомості про кримінальне правопорушення за ч. 3 ст. 190 КК України (потерпілий ОСОБА_5 ).

07.12.2013 внесено відомості про кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 190 КК України (потерпілий ОСОБА_10 ).

12.12.2013 внесено відомості про кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 190 КК України (потерпілий ОСОБА_10 ).

18.07.2013 внесено відомості про кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 190 КК України (потерпілий ОСОБА_6 ).

18.07.2013 внесено відомості про кримінальне правопорушення за ч. 3 ст. 190 КК України (потерпілий ОСОБА_6 ).

10.09.2013 внесено відомості про кримінальне правопорушення за ч. 3 ст. 190 КК України (потерпілий ОСОБА_11 ).

22.06.2015 внесено відомості про кримінальне правопорушення за ч. 3 ст. 190 КК України (к.п. 000118, потерпілий ОСОБА_9 том 2 а.с. 196)

Постанова про об`єднання кримінальних проваджень в матеріалах кримінального провадження №0000167 відсутня.

Постановою слідчого від 11.03.2022 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000167 від 29.11.2012, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1, 2, 3 ст. 190 КК України закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Постановою про скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження прокурора Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_12 скасовано постанову слідчого від 11.03.2022 у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000167 від 29.11.2012, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1, 2, 3 ст. 190 КК України в зв`язку з тим, що прийняття рішення про закриття кримінального провадження прийнято безпідставно. Органом досудового розслідування не вжито всіх необхідних заходів, направлених на забезпечення всебічного, повного та неупередженого дослідження обставин вчинення злочину, а достовірність зібраних під час слідства доказів, не повністю перевірена можливими слідчими (розшуковими) та процесуальними діями. Висновок про відсутність складу кримінального правопорушення є необґрунтованим і не підтвердженим даними, зібраними в ході досудового розслідування.

Матеріали досудового розслідування кримінального провадження за № 000167 від 29.11.2012, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1, 2, 3 ст. 190 КК України надіслано до СВ Сумського РУП ГУНП в Сумській області для подальшого розслідування.

11.05.2023 слідчим у кримінальному провадженні подано процесуальному керівнику прокурору Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_13 клопотання про вирішення питання щодо звернення до суду з клопотанням про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 3-1 частини 1 статті 284 КПК України.

Органом досудового розслідування після скасування прокурором постанови про закриття кримінального провадження 11.03.2022 і аж до дня звернення прокурором до суду з клопотанням про закриття кримінального провадження жодних реальних слідчих (розшукових) дій з метою встановлення обставин кримінального провадження не вчинялось. Відтак, враховуючи таку тривалу пасивність досудового розслідування, висновок про дотримання вимог всебічності, повноти і об`єктивності при дослідженні обставин кримінального провадження не може вважатися обґрунтованим, а доводи прокурора, що викладенні в клопотанні, є такими, що суперечать матеріалам кримінального провадження.

В той же час, без проведення всіх необхідних слідчих та процесуальних дій для встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення, передчасно було направлено до суду клопотання про закриття кримінального провадження з підстав п. 3-1 ч. 1ст. 284 КПК України.

Внесення змін до КПК України і, зокрема, доповнення ч. 1 ст. 284 КПК України пунктом 3-1 не звільняє слідчого, дізнавача та прокурора від виконання завдань кримінального провадження та виконання обов`язків, визначених загальними засадами ст. ст. 9, 25 КПК України.

Отже, органом досудового розслідування не дотримано приписи ст. 2 КПК України у частині повного розслідування з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини.

При цьому, суд зауважує, що правова норма, передбачена п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, не надає автоматично прокурору право на звернення до суду з клопотанням про закриття кримінального провадження, у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та не звільняє прокурора від виконання завдань кримінального провадження та виконання обов`язків, визначених ст. 9, 25 КПК України під час здійснення досудового розслідування кримінальних правопорушень.

Враховуючи дані, які містяться в матеріалах кримінального провадження № 20000167 від 29.11.2012, суд дійшов висновку, що органом досудового розслідування не було вжито всіх належних заходів для встановлення осіб причетних до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2, 3 ст. 190 КК України, а тому є передчасним твердження прокурора, про те, що у кримінальному провадженні не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення.

Суд вважає, що таке використання норми, що була запроваджена Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих положень кримінального процесуального законодавства» та введена в дію 17 жовтня 2019 року, як можливості закінчити досудове розслідування кримінального провадження № 20000167 від 29.11.2012, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2, 3 ст. 190 КК України, шляхом його закриття судом на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, суперечить завданням та загальним засадам, встановленим чинним КПК України.

Керуючись , ст 26, п. 3-1 ч. 1 ст. 284, ст. ст. 369, 372, 376, 392, 395 КПК України, суд,

постановив:

В задоволенні клопотання прокурора Окружної прокуратури м. Суми ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження № 0000167, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.11.2012 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2, 3 ст. 190 КК України відмовити.

Матеріали кримінального провадження № 0000167, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.11.2012 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2, 3 ст. 190 КК України повернути прокурору для забезпечення проведення досудового розслідування.

Копію ухвали вручити прокурору.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1