Провадження №11-кп/801/488/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із секретарем ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Вінниці в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 02.12.2024 року, якою частково задоволено клопотання засудженого ОСОБА_7 про приведення вироку Погребищенського районного суду від 25.08.2021 у відповідність до вимог чинного законодавства, -

встановив:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 народження про приведення вироку Погребищенського районного суду Вінницької області від 25.08.2021 у відповідність до вимог чинного законодавства, яке мотивоване наступним.

Вироком Погребищенського районного суду Вінницької області від 25.08.2021 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 185, ст. 395 КК України, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень призначено покарання у виді одного року позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань призначеного остаточне покарання у виді п`яти років двох місяців позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 27 вересня 2021 року.

Враховуючи набуття чинності Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», засуджений ОСОБА_7 просив суд привести вказаний вирок у відповідність до нового законодавства та звільнити його від покарання.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02.12.2024 року частково задоволено клопотання засудженого ОСОБА_7 про приведення вироку у відповідність до чинного законодавства та звільнення від призначеного судом покарання. На підставі ч. 2 ст. 74 КК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнено від покарання, призначеного за вироком Погребищенського районного суду Вінницької області від 25.08.2021 року, в частині засудження за ч. 2 ст. 185 КК України, у зв`язку з усуненням законом караності діяння. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворих покарань більш суровим вважати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 засудженим до покарання у виді обмеження волі строком на два роки. В решті вирок суду залишено без змін.

Не погодившись з ухваленим рішенням, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання. Згідно п. 13 ч. 1 ст. 537 КК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України. Просить скасувати ухвалу суду, ухваливши нове рішення, яким привести вказаний вирок у відповідність до нового законодавства та звільнити його від покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ засудженого ОСОБА_7 на підтримку своїх вимог, прокурора ОСОБА_6 , який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги засудженого, просив залишити її без задоволення, дослідивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

За правилами ч.ч. 1-4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Апеляційний суд вважає, що вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався у повному обсязі, а доводи апеляційної скарги засудженого є неспроможними.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти мають зворотну дію в часі, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Такий же принцип гарантований і ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Цей принцип втілюється в правилі про те, що, якщо існують відмінності між кримінальним законодавством, чинним на момент вчинення злочину, та наступними кримінальними законами, прийнятими до винесення остаточного рішення, суди повинні застосовувати закон, положення якого є найбільш сприятливими для обвинуваченого.

За приписами ч. 6 ст. 3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

09.08.2024 набув чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 № 3886-IX (далі - Закон № 3886-IX).

Вказаним Законом № 3886-IX внесені зміни у ст. 51 КУпАП, якою передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якими підвищена верхня межа вартості майна, викрадення якого охоплюється цим положенням, з 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, статті 185, 190, 191 КК фактично містять відсилку до ст. 51 КУпАП, яка, встановлюючи верхню межу вартості викраденого майна для кваліфікації його як дрібного викрадення, тим самим визначає нижню межу цього параметра для кримінальної відповідальності за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна.

Отже, із часу набуття 09.08.2024 чинності Законом № 3886-IX кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191 КК може настати, лише якщо розмір викраденого майна перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Унаслідок цієї зміни частина діянь, які на час їх вчинення передбачали кримінальну відповідальність, після цього охоплюється диспозицією ст. 51 КУпАП.

При цьому апеляційний суд враховує висновок Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладений у постанові від 07.10.2024 у справі № 278/1566/21, провадження № 51-2555кмо24, відповідно до якого Закон № 3886-IX, яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП. Зміни, внесені Законом № 3886-IX, мають зворотну дію в часі.

Під час з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозд. 1 розд. ХХ та пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розд. IV Податкового кодексу України.

Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом № 3886-IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.

Пунктом 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України встановлено, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Станом на 01 січня 2019 року 50 відсотків розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи становили 1051 грн. (2102 : 2), таким чином 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян для кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень станом на 01 січня 2019 року становили 2102 грн.

Як убачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_7 засуджений вироком Погребищенського районного суду Вінницької області від 25.08.2021 року за яким його визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 185, ст. 395 КК України, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень призначено покарання у виді одного року позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань призначеного остаточне покарання у виді п`яти років двох місяців позбавлення волі.

Згідно з цим вироком ОСОБА_7 засуджено за скоєння крадіжки велосипеда в грудні 2019 року. Сума викраденого майна станом на момент вчинення крадіжки становить 732 грн, що складає суму менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Таким чином, за вказаною крадіжкою велосипеда від 02 грудня 2019 року на засудженого ОСОБА_7 розповсюджується дія Закону України № 3886-ІХ від 18.07.2024, який набрав чинності 09.08.2024, яким усунена караність діяння за викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

Крім того, відповідно до вироку суду ОСОБА_7 визнаний винним, також у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162 КК України та ст. 395 КК України, а остаточне покарання призначене із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України та ч. 4 ст. 70 КК України.

Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18.07.2024, який набрав чинності 09.08.2024, не поширюється на скоєння кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 162 КК України та ст. 395 КК України.

За таких обставин, Вінницький міський суд дійшов до правильного висновку про часткове задоволення клопотання ОСОБА_7 та звільнення його від покарання, призначеного за вироком Погребищенського районного суду Вінницької області від 25.08.2021 року, в частині засудження за ч. 2 ст. 185 КК України, у зв`язку з усуненням законом караності діяння; на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворих покарань більш суровим засудив ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до покарання у виді обмеження волі строком на два роки, в решті вирок суду залишив без змін.

З огляду на викладене, доводи засудженого ОСОБА_7 про неправомірність прийнятого рішення, на переконання апеляційного суду, є безпідставними.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування або зміну оскаржуваної ухвали, під час розгляду апеляційної скарги не вбачається, а відтак її слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 02.12.2024 року, якою частково задоволено клопотання засудженого ОСОБА_7 про приведення вироку Погребищенського районного суду від 25.08.2021 у відповідність до вимог чинного законодавства, - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3