Справа № 953/9158/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2025 р. Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження № 0001051 від 10.09.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Харкова, з середньою освітою, одруженого, працюючого водієм в КП «ХТМ», зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

10.09.2024, близько о 07:17, ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 2101», р.н. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_8 , рухався в м.Харкові по вул. Шевченко, зі сторони вул. Сидора Ковпака в напрямку вул. Тахіатаської зі швидкістю близько 70 км/год.

Під час руху по вказаній вулиці водій автомобіля «ВАЗ 2101», р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_6 , в районі перехрестя з вул. Борткевича в м. Харкові, діючи необережно, порушив вимоги п. 18.1 Правил дорожнього руху України, згідно з якими: п. 18.1 «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», проявив необачність, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу своєчасно не зменшив швидкість та не надав дороги пішоходу ОСОБА_4 , яка в цей час йшла по пішохідному переходу з права на ліво по ходу руху автомобіля, внаслідок чого допустив наїзд на неї, в результаті чого остання від отриманих тілесних ушкоджень померла в лікарні.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, згідно з висновком судово-медичної експертизи №12-17/305-А/24 від 25.09.2024 причиною смерті ОСОБА_4 явилась важка тупа сукупна травма із ушкодженням внутрішніх органів та перелом кісток скелету, яка ускладнилася безповоротнім декомпенсованим травматичним шоком.

Порушення п. 18.1 Правил безпеки дорожнього руху України ОСОБА_6 , згідно з висновком судової автотехнічної експертизи №СЕ-19/121-24/28057-ІТ від 25.09.2024 з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною подією.

Так, дотримуючись засад кримінального судочинства, а саме доступу до правосуддя і змагальності сторін та свободи в поданні ними доказів, відповідно до вимог ст. 351 КПК України, допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 , свою провину в інкримінованому йому злочині визнав повністю, пояснив суду, що скоїв злочин саме так як вказано в обвинувальному акті. При цьому, додав, що вранці 10.09.2024 приблизно о 07:15 год. рухався на автомобілі «ВАЗ 201» з боку вул. Жилярді по вул. Шевченко в бік станції метро "Київська" в другій полосі приблизно зі швидкістю приблизно 60-65 км/год., під час руху відволікся від керування автомобілем, а коли знову подивився на дорогу, перед ним знаходилася пішохід ОСОБА_4 та стався на неї наїзд. Фактичні обставини справи, кваліфікацію злочину, а також наслідки злочину не оспорює.

Потерпілий ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що загибла ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 є його донькою. Протягом всього свого життя його донька була розважливою, цілеспрямованою, старанною, активною, законослухняною, користувалася заслуженим авторитетом серед друзів, сусідів за місцем проживання, колег по роботі та дітей, яких вона вчила. Донька вела активний спосіб життя, надавала допомогу людям та військовим. Зі смертю доньки він, як батько, втратив саме рідне та близьке, що було в його житті, втратив опору, підтримку, сьогодення та майбутнє. З вини ОСОБА_6 зникло все, що було йому нескінченно дорого, єдино цінним у його житті. Обвинувачений ОСОБА_6 знехтував та грубо порушив Правила дорожнього руху України, маючи можливість бачити пішохідний перехід та пішохода на ньому, перебуваючи на значній відстані від пішохідного переходу, не вжив жодних заходів до зниження швидкості своєчасно, продовжив рух вперед, внаслідок чого здійснив наїзд на його доньку, що призвело до її смерті. З моменту дорожньо-транспортної пригоди та до направлення кримінального провадження з обвинувальним актом до суду обвинувачений ОСОБА_6 не висловив жодних слів вибачень родичам загиблої. Тільки під час розгляду справи в суді обвинувачений ОСОБА_6 забажав за необхідне щось сказати. Визнання обвинуваченим ОСОБА_6 в суді своєї провини, на його погляд, не є його каяттям, на його думку, вчинки та дії ОСОБА_6 на протязі з моменту ДТП до теперішнього часу вказують на протилежне, що він розцінює як бажання останнього уникнути відповідальності за скоєний злочин, що посилює ще більше його страждання та переживання. Вказане просив врахувати суд при ухваленні вироку та призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, пов`язане з позбавленням волі строком на 8 років, взявши його під варту в залі суду, а також застосувати додаткову міру покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на три роки.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_6 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції, роз`яснивши їм положення ст.349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченому ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються та розглядає справу на підставі ч.3 ст. 349 КПК України. Обвинувачений вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позиції.

Аналізуючи обставини, що визнаються учасниками судового провадження, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 в обсязі пред`явленого обвинувачення (ст. 337 КПК України) є доведеною.

Дії ОСОБА_6 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Така юридична оцінка дій обвинуваченого відповідає фактичним обставинам, встановленим по справі.

Вивченням даних про особу обвинуваченого судом встановлено, що ОСОБА_6 вперше притягається до кримінальної відповідальності, раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, одружений, є пенсіонером за віком, має міцні соціальні зв`язки та постійне місце проживання, працює водієм в КП «ХТМ», де характеризується позитивно. Разом з цим, постановою Київського районного суду м.Харкова від 09.10.2023 ОСОБА_6 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП до штрафу в сумі 850 грн.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 судом на підставі ст. 66 КК України визнається - щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого у відповідності до ст.67 КК України судом не встановлено.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання, обвинуваченому ОСОБА_6 суд, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості, суспільної небезпечності та наслідки вчиненого ним злочину, дані про особу обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності не притягувався, однак притягався до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. З урахуванням вказаних обставин, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, підстав застосування положень ст. 69, 69-1, 75 КК України суд не вбачає, враховуючи суспільну небезпеку інкримінованого кримінального правопорушення проти безпеки руху та експлуатації транспорту, з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та конкретних обставин вчинення протиправного діяння, відсутність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Крім того звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням суперечило б принципу справедливості покарання і не відповідають його меті - виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

Враховуючи викладене, суд вважає, що призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, справедливим і співмірним вчиненому злочину.

При вирішенні питання про призначення ОСОБА_6 додаткового покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.286 КК України - суд, вважає необхідним призначити обвинуваченому ОСОБА_6 додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

Під час розгляду кримінального провадження в суді потерпілим ОСОБА_10 подано цивільний позов, у якому останній просив суд стягнути з ОСОБА_6 моральну шкоду у розмірі 500 000 грн.; з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» майнову шкоду у розмірі 39 600 та моральну шкоду у розмірі 96 000 грн.

В ході розгляду справи судом надавався час обвинуваченому для відшкодування потерпілому цивільного позову.

28.01.2025 до суду надійшла заява потерпілого ОСОБА_9 , у якій останній просив: закрити провадження в частині розгляду цивільного позову до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» (, м.Київ, вул.Дягтярівська, 62) про стягнення на його користь майнової шкоди у розмірі 39 600 грн та моральної шкоду у розмірі 96 000 грн., у зв`язку з відшкодуванням ПрАТ СК «ПЗУ Україна» майнової та моральної шкоди у повному обсязі. Цивільний позов до ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди в розмірі 500 000 грн. просив залишити без розгляду.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 заяву підтримав у повному обсязі, при цьому пояснив, що ОСОБА_6 шкоду йому не відшкодував.

Потерпілому роз`яснені вимоги ч.2 ст.256 ЦПК України, відповідно до яких у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне провадження у справі за цивільним позовом потерпілого ОСОБА_9 до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої смертю особи, закрити на підставі п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди в розмірі 500 000 грн. суд залишає позов без розгляду та роз`яснює вимоги ч.2 ст.257 ЦПК України, відповідно до якої соба, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Враховуючи те, що під час судового розгляду кримінального провадження клопотань про зміну запобіжного заходу від сторін кримінального провадження на розгляд суду не надходило, обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід до набрання вироком законної сили підлягає залишенню без змін.

Питання про процесуальні витрати вирішити відповідно до ст.122,124 КПК України, які передбачають, що у випадку винесення обвинувального вироку, суд стягує на користь держави документально підтверджені витрати із залученням експерта.

Арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді від 12.09.2024 року, необхідно скасувати.

Долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 369, 370, 371, 373, 374, 375, 376, 392-395 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

Початок строку відбування покарання за даним вироком ОСОБА_6 рахувати з моменту його фактичного затримання, після набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід ОСОБА_6 , обраний ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 12.09.2024 у вигляді домашнього арешту до закінчення його строку залишити без змін.

Додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами обчислювати з моменту відбуття основного покарання.

Провадження за цивільним позовом ОСОБА_9 до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої смертю особи закрити.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави 7804 (сім тисяч вісімсот чотири) грн. 52 коп. витрати на залучення експерта за проведення Харківським науково - дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України судових експертиз: № СЕ-19/121-24/27593-ІТ від 20.09.2024 у розмірі 3029 грн. 12 коп.; № СЕ-19/121-24/28057-ІТ від 25.09.2024 у розмірі 4775 грн. 40 коп.

Після набрання вироком законної сили, речові докази, а саме: автомобіль «ВАЗ 2101», р.н. НОМЕР_1 , - повернути власниці ОСОБА_8 , скасувавши арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 12.09.2024.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Головуючий - суддя ОСОБА_1