ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К

іменем України

Справа № 210/7533/21

Провадження № 1-кп/210/213/24

29 серпня 2024 року

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривий Ріг обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 25 жовтня 2021 року в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001283 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, не працевлаштованого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, а саме:

- 21.12.2022 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 1 рік,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Суд визнав доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив злочин за наступних обставин.

Так, 25.10.2021 приблизно в 05 годині 25 хвилин в темний час доби, водій ОСОБА_4 керуючи технічно справним автомобілем «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_1 не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та, рухався по сухому дорожньому покриттю проїзної частини вул. Нікопольське Шосе, з боку вул. Цимлянська в напрямку вул. Стрєльникова в Металургійному районі м. Кривого Рогу, з пасажирами ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Наближаючись до електроопори №22/67 водій ОСОБА_4 рухаючись перевищуючи дозволену швидкість не впорався з керуванням, та виїхав на смугу зустрічного руху. В це же час у зустрічному напрямку рухався автомобілем «RENAULT KANGO», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В даній дорожній обстановці водій ОСОБА_4 діючи зі злочинною недбалістю, рухаючись з перевищенням дозволеної в населеному пункті швидкості руху транспортних засобів, маючи об`єктивну можливість уникнути настання ДТП та її наслідків в будь-якому вигляді, але проявив неуважність до дорожньої обстановки, чим порушив правила безпеки дорожнього руху, а саме вимоги п.п. 1.5; 2.1 а); 2.3.б), д); 12.1; 12.2; 12.4; та 12.9 б). Правил дорожнього руху України, згідно яких:

- «1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

- «2.1. Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі»:

... а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;»

- «2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

... б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

...д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

- «12.1. Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»;

-«12.2. У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги»;

-«12.4. У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год»;

-«12.9. Водієві забороняється:

б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил;

В результаті порушення вказаних правил безпеки дорожнього руху, виконання яких було необхідною умовою для запобігання події, водій ОСОБА_4 керуючи автомобілем «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_1 раптово виїхавши на зустрічну смугу для руху, допустив зіткнення з автомобілем «RENAULT KANGO», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_7 .

В наслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому правого плеча, які відповідно висновку експерта № 1781 від 08.12.2021 за своїм характером відносяться до ушкоджень СЕРЕДНЬОГО ступеня тяжкості, за ознакою тривалості розладу здоров`я (більше 21 доби).

Будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_4 , залишив місце вчинення дорожньо-транспортної пригоди, чим порушив вимоги п. 2.10. а) ПДР України, згідно якого:

-«2.10. У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний:

а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди;»

Між порушенням водієм ОСОБА_4 , правил безпеки дорожнього руху, а саме вимог п. 12.1, Правил дорожнього руху України, та настанням наслідків заподіянням потерпілому ОСОБА_5 , середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, є прямий причинний зв`язок.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Судом враховані наступні докази на підтвердження встановлених обставин.

В судовому засіданні обвинувачений свою провину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, у вчиненому розкаявся. Цивільний позов визнав в повному обсязі.

ОСОБА_4 не оспорює фактичні обставини обвинувачення та пояснив, що дійсно вчинив вказаний вище злочин за обставин, які встановлені стороною обвинувачення та зазначені в обвинувальному акті, показання дає добровільно, заяв по застосування заборонених методів зі сторони обвинувачення не надходило.

Прокурор заявив клопотання про застосування положень частини 3 статті 349 КПК України та просив не досліджувати обставини справи, оскільки обвинувачений фактичні обставини вчинення злочину визнає повністю.

Обвинувачений дане клопотання підтримав.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні просила призначити покарання на розсуд суду. Цивільний позов підтримала, просила задовольнити.

Приймаючи до уваги, що обвинувачений винним себе у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю та беззаперечно, його показання відповідають суті обвинувачення, фактичні обставини не оспорюються, суд за згодою обвинуваченого та інших учасників кримінального провадження, які вважають підтвердженими наявними в матеріалах кримінального провадження доказами фактичні обставини скоєного: дату, час, місце спосіб і інші обставини скоєння злочину, а також форму вини і спрямованість умислу; мотив злочину, його наслідки; обставини, які впливають на ступінь і характер відповідальності; обставини, які характеризують особу обвинувачуваного, визнає їх доказаними в судовому засіданні і вважає за доцільне не досліджувати у повному обсязі докази відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України, обмежившись допитом обвинувачуваного, дослідженням матеріалів, які стосуються речових доказів та вивченням даних, які характеризують особу обвинуваченого, без проведення допиту свідків, дослідження письмових матеріалів провадження в повному обсязі.

Судом встановлено, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст такого порядку та у суду не виникло сумнівів у добровільності позицій сторін, обвинувачений правильно розуміє зміст фактичних обставин, які ним не оспорюються, усвідомлює обмеження у подальшому оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Після з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, аналізуючи показання обвинуваченого, які мають логічний та послідовний характер, суд приходить до висновку про доведеність обвинувачення, яке пред`явлене ОСОБА_4 .

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за частиною 1 статті 286 КК України, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Згідно з частиною 4 статті 12 КК України вчинений ОСОБА_4 є нетяжким злочином.

Відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 Про практику призначення судами кримінального покарання, суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Як вказує законодавець у ст. 50 КК України - покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з роз`ясненнями, наведеними у постанові Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті, при призначенні покарання за відповідною частиною статті 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Відповідно до ч.1 ст.66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, є щире каяття.

Обставин, відповідно до ст. 67 КК України, які обтяжують покарання обвинуваченому судом не встановлено.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, особистість обвинуваченого, який не одружений, виховує п`ятьох неповнолітніх дітей дружини, офіційно працевлаштований, раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, вчинив злочин, який відповідно до ст. 12 КК України класифікується як нетяжкий злочин, на обліку у лікаря психіатра не перебував і не перебуває, вину визнав, щиро розкаявся.

Згідно досудової доповіді від 06.06.2024 року, складеної відносно ОСОБА_4 , орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_4 можливе без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк та не становить високої небезпеки для суспільства.

Відповідно до витягу з оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення з використанням підсистеми «Касандра» від 28.05.2024 року рівень вчинення повторного кримінального правопорушення ОСОБА_4 розцінюється як СЕРЕДНІЙ.

Враховуючи викладені дані про особу винного, усі обставини справи, суд приходить до висновку, призначити обвинуваченому покарання відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України щодо законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, при цьому враховує, що обвинувачений вчинив нетяжкий злочин, що спричинило середньої тяжкості тілесні ушкодження потерпілій, за вказаних обставин, суд, вважає необхідним призначити покарання у вигляді обмеження волі в межах санкції ч. 1 ст.286 України.

З огляду на вищевикладене суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбуття призначеного йому покарання згідно положень ст. 75 КК України, однак в умовах здійснення контролю за його поведінкою в період строку звільнення від покарання з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Розглядаючи питання про призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення обвинуваченого ОСОБА_4 права керування транспортними засобами та враховуючи положення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 зі змінами «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», суд бере до уваги, що обвинувачений залишив місце дорожньо-транспортної пригоди,внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілій ОСОБА_5 спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження, на момент винесення вироку матеріальні збитки потерпілій не відшкодовані, крім того, у суду відсутні відомості, що обвинувачений використовує транспортний засіб для роботи, тому, суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст.286 КК України у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Суд, з урахуванням обставин, встановлених в ході судового розгляду, даних про особу обвинуваченого, не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України.

Суд вважає, що призначення такого покарання є справедливим і необхідним для виправлення обвинуваченого та для запобігання скоєння ним правопорушень у сфері безпеки руху в майбутньому.

Стосовно цивільного позову потерпілої ОСОБА_5 , яка пред`явила вимоги до цивільного відповідача ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної, моральної шкоди та витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 129 ЦПК України ухвалюючи обвинувальний вирок суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Як вбачається з матеріалів справи, потерпілою ОСОБА_5 заявлений цивільний позов, в якому просить стягнути з ОСОБА_4 на її користь суму матеріального збитку у розмірі 32 650,28 грн, суму на відшкодування моральної шкоди у розмірі 150 000,00 грн та витрат на правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 , позов підтримала в повному обсязі, просила задовольнити.

Згідно ч.5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_5 вказує, що в результаті порушення ОСОБА_4 правил дорожнього руху вона отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження, крім цього, будучи причетним до ДТП ОСОБА_4 залишив місце вчинення дорожньо-транспортної пригоди. ОСОБА_4 не намагався компенсувати матеріальні витрати. Надала до позову копії квитків на поїзд та чеки на оплату медичних послуг та придбання медичних препаратів. В обґрунтування моральної шкоди потерпіла зазначає, що у зв`язку із травмою вимушена була терпіти сильний біль та обмеження фізичних можливостей, потерпіла досі проходить лікування та відчуває болі. Пережиті страждання впливають на психоемоційний стан.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі.

Щодо вимог ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди суд приходить до наступного висновку.

Згідно вимог ст.ст. 23, 1167, 1168 ЦК України, суд враховуючи, що внаслідок злочинних дій ОСОБА_4 , які полягали у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_5 середньої тяжкості тілесне ушкодження, потерпілій ОСОБА_5 заподіяно моральну шкоду порушенням звичайного порядку життя. Також судом прийнято до уваги і те, що потерпіла перенесла та переносить душевні страждання, фізичний біль, обумовлений спричиненими їй середньої тяжкості тілесними ушкодженнями, переживає емоційний стрес, що обумовлює необхідність залучення фізичних, душевних та матеріальних ресурсів на подолання негативного психологічного стану.

Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Вирішуючи розмір моральної шкоди, яка підлягає компенсації, враховуючи обставини отримання середньої тяжкості тілесних ушкоджень, потерпілою, поведінку обвинуваченого після вчиненого злочину, а саме те, що він залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, допомогу потерпілій не надавав, під час досудового розслідування та судового розгляду матеріальної допомоги потерпілій надано не було, наслідків тілесних ушкоджень, суд приходить до висновку, що сума на відшкодування моральної шкоди в розмірі 150 000 грн на користь потерпілого є обґрунтованою.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача та вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 150 000,00 грн та 32650,28 грн - суму матеріальної шкоди.

Щодо вимог ОСОБА_5 про відшкодування витрат на правничу допомогу суд приходить до наступного висновку.

Згідно до приписів ч. 1 п. 1 ст. 118 КПК України складовою процесуальних витрат по кримінальному провадженню є витрати на правову допомогу.

Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг (складений процесуальний документ, вчинена процесуальна дія (участь у слідчих (розшукових) діях чи ознайомлення із процесуальними документами тощо)).

Вищезазначене узгоджується з висновками, викладеними у постановах ККУ ВС від 05.08.2020 у справі № 753/10028/18 та від 07.09.2023 у справі №202/8301/21.

Чинне кримінальне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу, однак зобов`язує надати докази на підтвердження розміру процесуальних витрат, у тому числі на правову допомогу, що входить до предмета доказування у кримінальному провадженні, відповідно до приписів ст. 91 КПК України.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного вище Закону).

Так згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

У висновку викладеному у постанові ВП ВС від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Окрім того, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значення справи для сторони (постанова КЦС ВС від 23.06.2022 у справі 607/4341/20).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін (висновок ВП ВС викладений у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має урахувати розумність розміру витрат на професійну правову допомогу, а також пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю провадження, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності витрат.

З огляду на вищевикладене суд відмовляє потерпілій у задоволенні позовних вимог у частині вимог про стягнення витрат на правничу допомогу.

Процесуальні витрати, пов`язані із проведенням судової автотехнічної експертизи за експертною спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин дорожньо-транспортної пригоди» №СЕ-19/104-21/39273-ІТ від 16.12.2021 року у розмірі 1029,72 грн та судової трасологічної експертизи за експертною спеціальністю 4.6 «Дактилоскопічні дослідження» №СЕ-19/104-21/34753-Д від 05.11.2021 року у розмірі 1029,72 грн, відповідно до статті 124 КПК слід стягнути з обвинуваченого.

Долю речових доказів суд визначає з урахуванням ст. 100 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 квітня 2024 року ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Запобіжний захід, обраний відносно обвинуваченого особисте зобов`язання слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Захід забезпечення кримінального провадження - арешт майна, застосований ухвалою слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 листопада 2021 року, на автомобіль «RENAULT KANGO», реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 31.07.2014 року є ОСОБА_8 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом заборони власнику, уповноваженим ним особам, а також іншим особам, у користуванні яких знаходиться вказаний транспортний засіб, в тому числі за довіреністю, його відчуження, розпорядження та використання - скасувати.

Захід забезпечення кримінального провадження - арешт майна, застосований ухвалою слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 жовтня 2021 року, на транспортний засіб - автомобіль «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 06.06.2020 є ОСОБА_9 : адреса: АДРЕСА_3 ,шляхом заборони власнику, уповноваженим ним особам, а також іншим особам, у користуванні яких знаходиться вказаний транспортний засіб, в тому числі за довіреністю, його відчуження, розпорядження та використання - скасувати.

Інші заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Керуючись ст.12, ч.3 ст. 349, ч.2 ст.373, ст.374, ст. 376, п.1 ч.2 ст. 395 КПК України,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування основного покарання з випробуванням тривалістю 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 76 ч. 1 п. 1, ч. 3 п.п. 2, 5 КК України покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноважении органом з питань пробації.

Запобіжний захід, обраний відносно ОСОБА_4 особисте зобов`язання - залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду у розмірі 32650,28 (тридцять дві тисячі шістсот п`ятдесят гривень двадцять вісім копійок).

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду у розмірі 150 000,00 (сто п`ятдесят тисяч) гривень.

Захід забезпечення кримінального провадження, застосований ухвалою слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 листопада 2021 року (справа № 216/6830/21, пр. 1-кс/216/2443/21), якою накладено арешт на транспортний засіб - автомобіль «RENAULT KANGO», реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 31.07.2014 року є ОСОБА_8 , шляхом заборони власнику, уповноваженим ним особам, а також іншим особам, у користуванні яких знаходиться вказаний транспортний засіб, в тому числі за довіреністю відчуження - скасувати.

Захід забезпечення кримінального провадження, застосований ухвалою слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 жовтня 2021 року (справа № 216/6830/21, пр. 1-кс/216/2442/21), якою накладено арешт на транспортний засіб - автомобіль «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 06.06.2020 є ОСОБА_9 , шляхом заборони власнику, уповноваженим ним особам, а також іншим особам, у користуванні яких знаходиться вказаний транспортний засіб, в тому числі за довіреністю, його відчуження, розпорядження та використання - скасувати.

Речові докази:

- автомобіль «RENAULT KANGO», реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 31.07.2014 року є ОСОБА_8 , який згідно розписки від 20.12.2021 року переданий на зберігання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - після набрання вироком законної сили дозволити власнику відчужувати та розпоряджатись майном на власний розсуд;

- автомобіль «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 06.06.2020 є ОСОБА_9 , який згідно розписки від 20.12.2021 року переданий на зберігання ОСОБА_9 - після набрання вироком законної сили дозволити власнику відчужувати та розпоряджатись майном на власний розсуд;

- прозора дактилоплівка з мікрооб`єктами з водійського сидіння, два сліди папілярних ліній, які згідно квитанції № 1235-н/21 від 13.12.2021 року передані на зберігання до камери схову Криворізького районного управління поліції після набрання вироком законної сили знищити.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави в особі Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України:

- 1029,72 гривень (одна тисяча двадцять дев`ять гривень сімдесят дві копійки) за проведену судову трасологічну експертизу № СЕ-19/104-21/34753-Д від 05.11.2021 року;

- 1029,72 гривень (одна тисяча двадцять дев`ять гривень сімдесят дві копійки) за проведену судову автотехнічну експертизу № СЕ-19/104-21/39273-ІТ від 16.12.2021 року.

Матеріали кримінального провадження № 0001283 від 25.10.2021 року, залишити при обвинувальному акті з подальшим зберіганням у справі за № 210/7533/21, провадження № 1-КП/210/213/24.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти діб з дня його проголошення, а засудженим в той же строк з часу отримання копії вироку.

Подання апеляційної скарги на вирок зупиняє набрання ним законної сили та його виконання. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Вирок складено та надруковано в єдиному примірнику у нарадчій кімнаті.

Суддя: ОСОБА_1