ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 646/3782/24 Номер провадження 11-сс/814/557/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання - ОСОБА_5 ,

за участі:

скаржника- ОСОБА_6 ( в режимі відеоконференції )

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Полтаві матеріали провадження за апеляційною скаргою скаржника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Червонозаводського районного суду м.Харкова від 03 травня 2024 року, -

ВСТАНОВИЛА :

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб Харківської обласної прокуратури у зв`язку з невнесенням до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей за його заявою від 29 березня 2024 року.

В обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя дійшов висновку, що доводи, викладені у заяві ОСОБА_6 , не є відомостями про можливе вчинення кримінальних правопорушень у розумінні ст.214 КПК України, а свідчать про наявність цивільно-правового спору з приводу участі у вихованні дитини та спілкуванні з дитиною.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та ухвали нову, якою призначити новий розгляд скарги у суді першої інстанції.

Вказує про те, що слідчий суддя розглянув його скаргу необ`єктивно та вказав про наявність цивільно-правового спору, що не відповідає дійсності.

На переконання скаржника, змінювати встановлену адресу мешкання дитини матір одноосібно не має права, що є кримінальним злочином відповідно до статті 356 КК України.

До початку апеляційного розгляду справи від прокурора відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_7 надійшло клопотання про проведення судового засідання в суді апеляційної інстанції за відсутності прокурора, вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши ОСОБА_6 в підтримку доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За змістом ст. 26 КПК України слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України, при цьому сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, що визначені КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Кримінальний процесуальний кодекс України однаково зобов`язує і слідчого, дізнавача і прокурора під час кримінального провадження неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана ВР України, вимог інших актів законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

До ЄРДР вносяться не будь-які заяви, які надходять до органів досудового розслідування, а лише відомості про кримінальне правопорушення, коли такі відомості викладені особою в заяві чи повідомленні про кримінальне правопорушення.

Згідно ч.4 ст.214 КПК України слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Згідно ч.1 ст.11 КК України кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

При цьому, основним критерієм, що дає змогу вважати заяву про злочин такою, що підлягає внесенню до ЄРДР, є наявність в ній об`єктивних даних, які дійсно свідчать про вчинення кримінального правопорушення. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

Крім того, основним елементом об`єктивної сторони будь-якого злочину є його суспільна небезпечність. Злочин серед інших правопорушень характеризується найвищим ступенем суспільної небезпечності і саме це дозволяє відмежовувати його від близьких за об`єктивними і суб`єктивними ознаками інших правопорушень.

Як убачається з матеріалів провадження, 02 квітня 2024 року ОСОБА_6 звернувся до Харківської обласної прокуратури із заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст. 126-1, 356, ч.1 ст. 382 КК України громадянкою ОСОБА_8 , зокрема вчинення домашнього насильства над малолітнім сином ОСОБА_9 , 2015 року народження, невиконання судового рішення у справі №619/414/22, самовільну зміну адреси проживання дитини.

08 квітня 2024 року ОСОБА_6 звернувся до суду із скаргою на бездіяльність уповноваженої особи Харківської обласної прокуратури щодо невнесення відомостей до ЄРДР за його заявою від 29 березня 2024 року про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 126-1, 356, ч.1 ст. 382 КК України громадянкою ОСОБА_8 .

Між тим, слідчим суддею правильно встановлено, що у заяві ОСОБА_6 від 29 березня 2024 року відсутні будь-які фактичні дані про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 126-1, 356, ч.1 ст. 382 КК України громадянкою ОСОБА_8 , з чим погоджується й суд апеляційної інстанції.

Тому вимоги ОСОБА_6 у заяві від 29 березня 2024 року про внесення відомостей до ЄРДР щодо громадянки ОСОБА_8 позбавлені обґрунтування з посиланням на обставини протиправності дій вказаної особи, не наведено жодних обставин вчинення кримінальних правопорушень, що передбачені статтями Кримінального Кодексу України, на які він посилається та за якими просить внести відомості до ЄРДР відносно вказаної особи, а тому такі вимоги не відповідають вимогам ст. 214 КПК України.

З огляду на матеріали справи та положення чинного кримінального процесуального законодавства, на переконання колегії суддів, зміст скарги ОСОБА_6 щодо відсутності дитини та її матері за місцем проживання у АДРЕСА_1 не свідчить про вчинення останньою кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 126-1, 356, ч.1 ст. 382 КК України, зокрема домашнього насильства, самоправства та умисного невиконання рішення суду, а є фактичною незгодою з діями вказаної особи в ході виховання та спілкування з спільною дитиною, порядок якого встановлено у судовому порядку.

Ті обставини, на які скаржник посилається у своїй заяві від 29 березня 2024 року, зокрема, відсутність дитини та її матері за місцем проживання у АДРЕСА_1 , не свідчать про вчинення кримінальних правопорушень, у тому числі, домашнього насильства, самоправства та умисного невиконання рішення суду.

Отже, заява ОСОБА_6 від 29.03.2024р. не містить викладу тих фактичних обставин, які мають ознаки вчинення кримінальних правопорушень, а тому не є заявою про кримінальне правопорушення у розумінні ст.214 КПК України.

На переконання колегії суддів апеляційної інстанції, наведені в скарзі обставини та висловлені міркування зводяться до незгоди ОСОБА_6 з судовим рішенням, не спростовують обґрунтованих висновків слідчого судді, оскільки не дають достатніх підстав для внесення відомостей до ЄРДР, так як не містять об`єктивних відомостей про підтвердження вчинення домашнього насильства над малолітнім сином ОСОБА_9 , 2015 року народження та невиконання судового рішення у справі №619/414/22, самовільну зміні адреси проживання дитини, що підтверджують реальність конкретної події злочину, тобто фактично свідчать про ознаки кримінальних правопорушень.

Слідчий суддя під час розгляду скарги ОСОБА_6 перевірив дотримання органом досудового розслідування вимог кримінального процесуального законодавства та дійшов правильного висновку про законність невнесення уповноваженим органом відомостей до ЄРДР.

При цьому, доводи ОСОБА_6 , які викладені в апеляційній скарзі щодо незаконності оскаржуваного судового рішення не заслуговують на увагу суду, оскільки на думку апеляційного суду, фактично зводяться до довільної та суб`єктивної оцінки дійсних обставин справи та відповідних норм чинного законодавства і жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб Харківської обласної прокуратури у зв`язку з невнесенням до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей за його заявою від 29 березня 2024 року, є законною та обґрунтованою, тому скасуванню не підлягає.

Апеляційний суд не вбачає істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли б стати безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Підстави для скасування оскаржуваної ухвали з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу скаржника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Червонозаводського районного суду м.Харкова від 03 травня 2024 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4