Справа №295/9998/19
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2024 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

з участю учасників судового провадження:

прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

потерпілого ОСОБА_11 ,

потерпілої ОСОБА_12 ,

потерпілої ОСОБА_13 ,

представника потерпілого ОСОБА_14

обвинуваченого ОСОБА_15 ,

захисників ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі кримінальне провадження №0000171 від 03.06.2019 про обвинувачення ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Іванопіль Чуднівського району Житомирської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітніх дітей ОСОБА_18 та ОСОБА_18 , працюючого різноробочим ПП « ОСОБА_19 », зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

02.06.2019 близько 17 год 40 хв ОСОБА_15 керував технічно справним автомобілем КІА Soul, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в АДРЕСА_3 зі сторони вул. Чумацький Шлях у напрямку виїзду з міста.

Керуючи у вказаний день та час зазначеним транспортним засобом та під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, що розташований навпроти буд. №120 вказаної вище вулиці, який позначений відповідним дорожнім знаком 5.35.1 «Пішохідний перехід», водій ОСОБА_20 в порушення вимог пунктів 1.7., 2.36), 12.3. та 18.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, не був особливо уважним до такої категорій учасників дорожнього руху, як пішоходи, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, при виникненні небезпеки для руху, у вигляді пішохода, якого він об`єктивно спроможний був виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, в результаті чого передньою правою частиною свого автомобіля здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_21 , яка перетинала проїзну частину в межах нерегульованого пішохідного переходу справа наліво відносно напрямку руху автомобіля.

В результаті даної ДТП пішохід ОСОБА_21 отримала тілесні ушкодження у вигляді: переломів кісток основи черепу, субарахноїдальних крововиливів, геморагічних забоїв речовини головного мозку та серця, рани волосяної частини голови, синців та саден тіла, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням її смерті.

Порушення водієм ОСОБА_15 вимог пунктів 1.7., 2.36), 12.3. та 18.1. Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року знаходиться у прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної події та її наслідками.

Таким чином, ОСОБА_15 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, а саме, порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_21 .

У судовому засіданні обвинувачений надав показання, що дійсно вчинив дане кримінальне правопорушення в час, місці та за обставин, зазначених у обвинуваченні. 02.06.2019 близько 17 год 40 хв керував технічно справним автомобілем КІА Soul, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в АДРЕСА_3 зі сторони вул. Чумацький Шлях у напрямку виїзду з міста. Разом з ним в автомобілі перебував його малолітній син, який сидів позаду та ОСОБА_22 , яка сиділа праворуч від нього. Керуючи у вказаний день та час зазначеним транспортним засобом зі швидкістю 40 км/год та під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, що розташований навпроти буд. №120 вказаної вище вулиці, виїхав з тіні, його засліпило сонце, в результаті чого передньою правою частиною свого автомобіля здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_21 , яка перетинала проїзну частину в межах нерегульованого пішохідного переходу. Зазначив, що не бачив пішохода та не відволікався від керування. Після скоєного ДТП, зняв з передачі автомобіль та зупинився праворуч. Одразу вийшов з авто та викликав медичну допомогу і поліцію. По приїзду швидкої допомоги потерпілу відвезли у лікарню, а йому поліція повідомила перебувати вдома. Тому його дружина поїхала до медичного закладу, де перебувала ОСОБА_21 та придбала всі необхідні їй ліки.

Обвинувачений просив врахувати, що вину визнає, не мав умислу на вчинення шкоди або злочину, шкодує про вчинене та неодноразово просив вибачення у потерпілих, але останні не приймають його. Співчуває потерпілим. Щиро кається та просив суд не позбавляти волі та надати звільнення з випробуванням, для того щоб мати можливість відшкодовувати завдану шкоду потерпілим та утримувати сім`ю. Заявлений цивільний позов потерпілим ОСОБА_11 визнає частково, а саме матеріальну шкоду на суму 36 190, 85 грн визнає повністю, моральну частково, а саме 200000 грн.

Окрім визнання вини, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України на переконання суду за встановлених фактичних обставин, повністю підтверджується сукупністю досліджених під час судового розгляду доказів показаннями потерпілих, свідків, письмовими доказами, висновками судових експертиз, речовими доказами.

На виконання вимог статті 349 КПК України з`ясовано думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та про порядок їх дослідження.

Відповідно до статті 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

За вимогами статті 95 КПК України суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.

Потерпіла ОСОБА_12 надала суду показання, що являється матір`ю ОСОБА_21 02.06.2019 приблизно о 22 год її зять ОСОБА_11 повідомив, що ОСОБА_21 знаходиться у лікарні, оскільки сталось ДТП, а саме, що останню збив автомобіль біля тролейбусної зупинки. В цей день приблизно о 23 год передзвонили з лікарні та повідомили, що її дочка померла. Обвинувачений будь-яку шкоду не відшкодовував. ОСОБА_11 лише повідомив, що обвинувачений надсилав йому кошти, які він не прийняв, так як хотів, що все вирішилось через суд. Просила суворо покарати обвинуваченого.

Потерпілий ОСОБА_11 надав суду показання, що являється чоловіком ОСОБА_21 яка на той час офіційно працювала. 02.06.2019, в неділю, планували разом відпочити на природі за адресою: АДРЕСА_4 . Цього дня приблизно о 16 год він із товаришем ОСОБА_23 приїхали раніше за вказаною адресою, щоб все підготувати, а його дружина, мала приїхати пізніше, так як працювала в цей день. З часом до нього підійшов знайомий ОСОБА_24 та повідомив, що неподалік когось збила машина. Оскільки його дружина на телефоні дзвінки не відповідала, він вирішив піти їй назустріч та біля «водоканалу» побачив велике скупчення людей. Було сонячно. Побачивши працівника поліції, він дізнався, що водій автомобіля збив жінку, яку забрала швидка допомога. Далі він побачив калюжу крові та телефон його дружини. Розгубився та зателефонував ОСОБА_23 , щоб останній прийшов на місце ДТП. В подальшому побачив обвинуваченого у якого одразу запитав, чи той п`яний, останній відповів, що ні. Після того як слідчі у нього взяли дані про його дружину, він із товаришем поїхали на таксі до лікарні. В подальшому побачив покалічену дружину та лікарі сказали, що її діагностують, та щоб він їхав додому. Перебуваючи дома разом із ОСОБА_23 , він постійно телефонував знайомому ОСОБА_25 та лікарям, щоб дізнатись про стан ОСОБА_21 , переживав та молився. З часом додому прийшла його теща та донька, яким він все повідомив. Приблизно о 23 год ОСОБА_23 зателефонував ОСОБА_25 , повідомивши, що його дружина померла, та остання отримала такі травми, які не сумісні із життям. Зазначив, що перед першим судовим засідання йому телефонували обвинувачений, його дружина та його батько, щоб зустрітись та обговорити можливість відшкодування завданої шкоди, однак він відмовив їм. Також в день похорону його дружини від обвинуваченого надійшли кошти на суму 5000 грн, пізніше ще три рази надходило по 5000 грн та в жовтні 2019 року надійшло від останнього 15000 грн, але він їх не отримував, так як відмовився. Пізніше на його ім`я надійшла посилка через «Нову пошту» від обвинуваченого, але він також відмовився від її отримання. Тому питання про відшкодування завданої шкоди на даний час не вирішено, підтримує подану позовну заяву про стягнення матеріальної та моральної шкоди з обвинуваченого на його користь. Просив суворо покарати обвинуваченого.

Потерпіла ОСОБА_13 , у присутності законного представника ОСОБА_11 , надала суду показання, що являється донькою ОСОБА_21 02.06.2019, близько о 20 год, дізналась від свого батька, що її мама знаходиться в лікарні після ДТП. Цього дня, близько о 23 год, ОСОБА_26 в телефонному режимі повідомив ОСОБА_27 про смерть її мами. Зазначила, що 03.06.2019 від обвинуваченого по пошті надійшли кошти на ім`я її батька, однак останній від них відмовився. Просила суворо покарати обвинуваченого, застосувати до останнього покарання виключно у виді позбавлення волі, так як втратила найближчу рідну людину.

Свідок ОСОБА_28 показав, що має 41 рік водійського стажу. Потерпілу та обвинуваченого не знає. 02.06.2019 близько 17 год 30 хв керував автомобілем Фольцваген Пасат в сонячний день та рухався по вул. Чуднівській в м. Житомирі з гідропарку в напрямку центра міста. В автомобілі на передньому пасажирському сидінні знаходився син, на задньому пасажирському сидінні праворуч знаходилася дружина. Рухався у правій смузі руху повільно. Під`їжджаючи до району Водоканала в м. Житомирі легковий автомобіль, який рухався назустріч ліворуч від нього, на пішоходному переході збив жінку. Наїзд на жінку відбувся передньою правою частиною автомобіля. В момент, коли це побачив, автомобіль, який здійснив наїзд на жінку, знаходився уже поза межами пішохідного переходу. Автомобіль, згодом зупинився біля правого краю дороги. Після цього він зупинив свій автомобіль, викликав по телефону поліцію та швидку медичну допомогу. У подальшому вийшов з автомобіля та побіг до потерпілої. Водій автомобіля, який здійснив наїзд, теж знаходився поряд з потерпілою, був дуже знервований, не міг зрозуміти, яким чином міг допустити наїзд. Поряд з потерпілою знаходилася її сумка та мобільний телефон На момент ДТП була суха та сонячна погода. Автомобіль, який здійснив наїзд на жінку, рухався у протилежній смузі руху ближче до середини дороги. Також показав, що потерпіла після ДТП не була при свідомості, а хрипіла, її речі були розкидані та остання лежала приблизно в метрах 2 від пішохідного переходу. Підтримує свої пояснення та схему ДТП, які підписував в той день. Крім того, показав, що на дорозі фарба пішохідного переходу не була чітка, але дорожній знак пішохідного переходу, мабуть був.

Свідок ОСОБА_29 показав, що має водійський стаж 20 років. 02.06.2019 близько 17 год 40 хв рухався на велосипеді по вул. Чуднівській зі сторони гідропарку в напрямку центра міста. Під`їжджаючи до Водоканалу рухався ближче до правого краю проїжджої частини. В зустрічному напрямку, ближче до середини проїжджої частини, рухався автомобіль сірого кольору. Швидкість руху вказаного автомобіля була незначною. У цей час до пішоходного переходу підійшла жінка віком близько 40 років, яка по телефону не розмовляла. Подивившись вліво, жінка побачила, що автомобіль знаходиться на значній відстані, тому почала переходити дорогу по нерегульованому пішохідному переходу. При цьому, автомобіль наближаючись до жінки, не зменшував швидкість руху. Коли жінка пройшла більшу половину смуг руху в напрямку Гідропарку, остання побачила боковим зором автомобіль, тому що на мить зупинилася. У цей момент відстань між автомобілем та жінкою були незначними, і через мить вказаний автомобіль своєю передньою правою частиною здійснив наїзд на жінку. Після цього автомобіль проїхав незначну відстань та зупинився з правого боку дороги. Він відразу зателефонував до швидкої медичної допомоги та підбіг до потерпілої та побачив, що остання знаходиться без свідомості. До потерпілої підійшов чоловік, який здійснив наїзд. На момент ДТП була суха та сонячна погода. Перед наїздом транспортні засоби, які б обмежували видимість руху автомобілю КІА, були відсутні. Також показав, що на місці ДТП обвинувачений казав, що жінка сама кинулась йому під колеса, але всі присутні дуже обурювались, бо це було не так. Вважає, що обвинуваченого не сліпило сонце в момент скоєного ДТП.

Свідок ОСОБА_30 в судовому засіданні надав покази, що має водійський стаж 20 років. В теплу пору 2019 року, вдень, керував автомобілем Ауді А4, яким рухався по вул. Чуднівській зі сторони гідропарку в напрямку центра міста. У зустрічній смузі руху рухалися транспортні засоби. Під час руху побачив, що зустрічний легковий автомобіль КІА сірого кольору, який рухався ближче до середини проїжджої частини, на нерегульованому пішоходному переході, який розташований навпроти Водоканалу, передньою правою частиною автобобіля здійснив наїзд на жінку-пішохода. В цей момент він знаходився на відстані близько 15 метрів від місця наїзду. Після цього автомобіль КІА зупинився на правому боці дороги. Він викликав поліцію та швидку медичну допомогу. Підбіг до потерпілої та побачив, що остання знаходиться без свідомості. До потерпілої підійшов чоловік, який здійснив наїзд. Вказаний водій перебував на місці події. Перед наїздом автомобіль КІА не гальмував.

Свідок ОСОБА_31 суду надала показання, що ОСОБА_15 являється братом її покійного сина жінки. 02.06.2019 приїхала з м. Києва в м. Житомир на площу, де її забрав ОСОБА_15 разом зі своїм малолітнім сином, щоб завезти її в санаторій «Дениші». Під час руху автомобіля, вона з переднього пасажирського сидіння передавала питну воду малолітньому сину ОСОБА_15 , який сидів у дитячому кріслі, та в цей момент не спостерігала за дорогою. Однак, раптом відчула сильний звук удару з передньої правої частини автомобіля та в цю ж мить на неї посипалося скло від автомобіля. ОСОБА_15 зупинився та почав питати «що трапилось, що трапилось», а потім вийшов з автомобіля, а вона разом з його сином залишилась в транспортному засобі. Пам`ятає, що під час руху автомобіля було дуже сонячно. Сонце сліпило в очі попереду і праворуч. Музика в автомобілі не грала та обвинувачений слідкував за дорогою та по телефону не розмовляв під час руху автомобіля. В подальшому побачила жінку, яка лежала на проїзній частині дороги позаду авто. Вона не підходила близько до потерпілої, оскільки знаходилася з малолітнім ОСОБА_18 .

Свідок ОСОБА_32 надала покази, про те, що працює лікарем психіатром з 2001 року КНП «ОМСЦ» ЖОР. Потерпілий ОСОБА_11 , якого до події вона не знала, звертався до медичного центру за допомогою один раз, так як був у розпачі та потребував психологічної допомоги. Скаржився на порушення сну, депресію, стрес, тому вона надала йому рекомендації на тривалий час. В подальшому ОСОБА_11 до неї не звертався, а чи телефонував їй не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_33 суду надала показання, що ОСОБА_15 її чоловік. 02.06.2019 працювала та приблизно о 17 год їй передзвонив ОСОБА_15 , повідомивши, що став учасником ДТП. Тому вона викликала таксі та приїхала на місце ДТП. Приїхавши, одразу забрала малолітнього сина, який сидів у автомобілі, та відправила його на цьому ж таксі до сусідів. З часом приїхали батьки чоловіка на місце ДТП. Оскільки ОСОБА_15 перебував у шокованому стані, вона з батьком останнього поїхали за заспокійливим, а його мати залишилась з ним. Після чого вона завезла авто на штраф майданчик, а потім поїхала в лікарню, куди повезли потерпілу. В лікарні їй повідомили, що потерпіла знаходиться в реанімації, тому вона одразу запитала, чим допомогти, на що лікарі надали їй список ліків, які вона одразу придбала приблизно на суму 2000 грн, точно не пам`ятає. В медичному закладі перебувала до 02 год ночі, оскільки переживала за стан потерпілої, але лікар сказав, щоб їхала додому, бо нічим допомогти не зможу. В лікарні їй відмовили в наданні мобільного телефону чоловіка потерпілої, тому вона шукала його через спільного знайомого (який додзвонився до ОСОБА_11 , але той не бажав спілкуватись з нею) та соціальні мережі. Згодом дізналась мобільний телефон чоловіка померлої та пропонувала йому будь-яку допомогу, але останній не бажав розмовляти та відмовлявся. ОСОБА_15 жахливо почувався, він дуже шкодує про вчинене. Вони неодноразово намагались виходити на зв`язок з потерпілими, щоб надати хоча б матеріальну допомогу, але останні відмовляли. Дзвонили брату загиблої, щоб надати допомогу, бо був випускний у потерпілої ОСОБА_34 , але останній теж відмовився. Тому прийняли рішення передати кошти через пошту потерпілим, однак їх теж не прийняли та повернули. Знає, що її свекор пропонував потерпілому суму 20 000 доларів, або купити квартиру на ці кошти, однак останній просив 83 000 доларів. Також перед Новим роком 2020 року відправляла донці загиблої подарунок, оскільки остання залишилась без мами, це велике горе, хотіла зробити приємно, однак від подарунку теж відмовились. Також надала показання, що пропонували купити потерпілим квартиру на яку були гроші. Її чоловік обережно завжди керує автомобілем, він їй пояснював, що в момент ДТП його засліпило сонце. ОСОБА_15 просив вибачення у потерпілих в судовому засіданні.

Під час допиту свідка ОСОБА_33 - потерпілий ОСОБА_11 уточнив, що його брат не повідомляв йому про дзвінки з боку потерпілих та відшкодування шкоди. Також показав, що дійсно батько обвинуваченого пропонував 20000 доларів (500000 грн на той момент), але він щодо 83000 доларів нічого нікому не казав, а погоджувався на суму 60000 доларів. Щодо подарунку донці на Новий рік через пошту з боку потерпілих, пояснив, що не знав, що знаходиться у посилці, боявся, щоб там не було ніякого вибухового пристрою, тому відмовились.

Свідок ОСОБА_35 показав, що обвинувачений його знайомий. 02.06.2019, у вихідний день, перебувавши у своєму гаражі за адресою: АДРЕСА_5 , приблизно після обіду, йому зателефонував обвинувачений та запитав, чи правильно він направляється в реабілітаційний центр «Дениші», бо він там працює. Відповівши йому, попросив, щоб той його набрав, коли він приїде та після цього поклав трубку, бо його руки були не чисті. З часом взяв телефон, щоб передзвонити (жінці чи дочці, не пам`ятає кому) та побачив, що дзвінок з ОСОБА_15 не закінчений, тому одразу його вимкнув. Знав, що обвинувачений в той момент когось підвозив.

Статтею 22 КПК встановлено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, враховуючи, що відповідно до вимог кримінального процесуального закону, тягар доведення обґрунтованості обвинувачення та, відповідно, надання доказів винуватості покладено на сторону обвинувачення, суд з власної ініціативи не може вживати активних дій для забезпечення явки свідків, які були допитані на стадії досудового розслідування, оскільки це суперечитиме засаді об`єктивності і неупередженості суду, відображеної, зокрема, у частині 6 статті 22 КПК.

Клопотань про допит інших свідків від сторони обвинувачення, а так само і захисту не надходило.

Окрім безпосередньо отриманих під час судового розгляду показань свідків, потерпілих, вина ОСОБА_15 у вчиненні злочину за частиною 2 статті 286 КК України підтверджується дослідженими, з урахуванням позицій учасників судового провадження, письмовими доказами.

Згідно витягу з ЄРДР за №0000171 від 03.06.2019 зареєстровано кримінальне провадження за ч.2 ст. 286 КК України (том 3 а.с. 71).

Відповідно до протоколу огляду предмету від 07.06.2019, а саме огляду мобільного телефону Nokia 6300 належного ОСОБА_15 , фототаблиці до вказаного протоколу, встановлено, що в червні поточного року було зроблено один дзвінок 01.06.2019 о 20:15, після чого до 05.06.2019 будь-які контакти відсутні (том 3 а.с. 72-74).

Згідно листа Житомирського обласного центру з гідрометеорології від 11.06.2019 №24-03-16/1-707, в період ДТП була суха сонячна погода, без опадів, температура повітря складала +26 градусів, метеорологічна дальність видимості становила 10 км (том 3 а.с. 75-76).

Копією картки виклику ШМД від 02.06.2019 підтверджується факт ДТП та отримання ОСОБА_21 тілесних ушкоджень (том 3 а.с. 77).

Відповідно до листа КП «Міськсвітло» від 13.06.2019 №222, в ділянці, де сталась ДТП розташовані дорожні знаки 5.35.1 (Пішохідний перехід), 3.29 (обмеження максимальної швидкості 40 км/год). Максимальна допустима швидкість руху т/з на вказаному відрізку роботи складає 40 км/ год в напрямку центра міста, в напрямку гідропарку 50 км/год (том 3 а.с. 77а).

Протоколом тимчасового доступу до речей та документів від 21.06.2019 з додатком диском та роздруківкою з`єднань на 8 аркушах, відповідно до якого в період ДТП мобільний телефон обвинуваченого перебував у зоні дії базової станції мобільного зв`язку, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 . Крім того, підтверджується здійснення дзвінка обвинуваченого на телефонний номер ОСОБА_36 з 17 год 37 хв 25 сек, на протязі 162 сек. Однак враховуючи покази двох останніх та свідка ОСОБА_31 розмова по телефону обвинуваченим під час руху автомобіля виключається (том 3 а.с. 78-85).

Згідно висновку СМЕ від 13.06.2019 № 1891/581, смерть ОСОБА_21 настала від сукупної травми тіла, що супроводжувалося переломами кісток черепу, ушкодженнями головного мозку, серця, та призвела до розвитку набряку-набухання головного мозку. Більш вірогідно, що первинно контактуючою була ліва бокова поверхня тіла. У крові потерпілої етилового спирту не виявлено (том 3 а.с. 88-90).

Відповідно висновку експерта від 19.06.2019 № 3/529 з додатками на 13 аркушах, гальмівна система, рульове керування, ходова частина автомобіля КІА Соул, р.н. НОМЕР_1 , знаходилися в технічно працездатному стані (том 3 а.с. 91-103).

По висновку експерта від 06.06.2019 № 3/496 на 14 аркушах, з технічної точки зору швидкість руху автомобіля КІА Соул, р.н. НОМЕР_1 , до наїзду на пішохода складала 38...40 км/год. Пішохід ОСОБА_21 рухалася до наїзду в межах нерегульованого пішохідного переходу. З технічної точки зору, в причинному зв`язку із виникненням ДТП та її наслідками, є невідповідність дій водія автомобіля КІА Соул, р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_15 вимогам п. 12.3 та 18.1 Правил дорожнього руху України (вартість 1570,01 грн) (том 3 а.с. 106- 119).

Оглянутим відеозаписом події ДТП з СD диску, підтверджується факт ДТП (17:44:32) (том 3 а.с. 126).

Протокол огляду місця події від 02.06.2019 з фототаблицею та схемою на 14 аркушах - підтверджує факт події кримінального правопорушення, містить зафіксовану слідову інформацію дорожньо-транспортної пригоди (том 3 а.с. 139-152).

Висновок № 364 від 02.06.2019 - підтверджує, що безпосередньо після ДТП у ОСОБА_15 не виявлено ознак алкогольного сп`яніння - обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обтяжують чи пом`якшують покарання (том 3 а.с. 153).

Протокол огляду місця події від 02.06.2019 з фототаблицею на 2 аркушах, підтверджує факт огляду трупа ОСОБА_21 у приміщенні реанімаційного відділення Житомирської обласної клінічної лікарні - факт події кримінального правопорушення (том 3 а.с. 154-155).

Протоколом додаткового огляду місця події від 04.06.2019 зі схемою на 4 аркушах, зафіксовано, що по АДРЕСА_3 , в районі будинку АДРЕСА_6 , по дузі становить 61,9 м. Відстань від дорожнього знаку 5.35.1 до дорожньої розмітки (зебра) становить 0,4 м. Ширина дорожньої розмітки пішохідного переходу становить 4 м. (том 3 а.с. 156-159).

Лікарське свідоцтво про смерть № 1675 від 03.06.2019, підтверджує факт смерті ОСОБА_21 (том 3 а.с. 160).

Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 від 03.06.2019 - підтверджує реєстрацію юридичного факту смерті ОСОБА_21 (том 3 а.с. 161).

Протокол огляду предмету від 22.06.2019, відповідно до якого оглянуто флеш-накопичувач, на якому міститься відеозапис події ДТП (том 3 а.с. 162-163).

Постановою про визнання речовим доказом від 22.06.2019 на 2 аркушах, флеш-накопичувач із відеозаписом події ДТП визнано речовим доказом у кримінальному провадженні та залишено в матеріалах (том 3 а.с. 164-165).

Решта документів наданих прокурором в підтвердження винуватості ОСОБА_15 не є джерелом доказів.

Також судом досліджувались і інші матеріали, а також ті що характеризують особу обвинуваченого, а саме копії водійського посвідчення; полісу НОМЕР_3 ; паспорту громадянина України серії НОМЕР_4 , виданого 20.11.1996 Богунським РВ УМВС України в Житомирській області; довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру - НОМЕР_5 ; вимоги про судимість, відповідно до якої ОСОБА_15 не притягувався до кримінальної відповідальності; фіскальних чеків про купівлю медикаментів; фіскальних чеків про перерахування грошових коштів потерпілому, які останнім не отримані; довідки про склад сім`ї; характеристики з місця проживання про те, що скарг на нього не надходило; посвідчення НОМЕР_6 , відповідно до якого ОСОБА_33 отримує державну соціальну допомогу на дитину інваліда; свідоцтва про народження ОСОБА_37 - 31.12.2012; лист ЖОПЛ № 2714 від 13.06.2019, відповідно до якої обвинувачений не перебуває на обліку в лікаря психіатра; довідка наркологічної установи від 12.06.2019, відповідно до якої обвинувачений не перебуває на обліку в лікаря нарколога; інформаційна довідка з реєстру речових прав на нерухоме майно.

Під час дослідження сукупності письмових доказів встановлено, що усі слідчі дії в цьому кримінальному провадженні проведені уповноваженими особами, у порядку встановленому кримінально-процесуальним законом, із дотриманням належної процедури, протоколи слідчих дій відповідають положенням статей 104-106 КПК; експерти залучені з урахуванням статтям 242, 243, 332 КПК за наявності достатніх підстав для проведення експертиз, а висновки експертів належним чином вмотивовані, не є суперечливими, узгоджуються в цілому з письмовими доказами та показами потерпілих та свідків.

Відповідно до статті 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стандарт доведення винуватості поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння, як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Згідно з частиною першою статті 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 КПК України, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК випадках, - на потерпілого.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів слід керуватися критерієм доведення винуватості поза розумним сумнівом. Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою.

Згідно з статтею 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до статті 94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінювати кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку.

Оцінюючи досліджені під час судового розгляду докази, суд вважає їх належними, допустимими та достовірними, а їх сукупність - достатніми та взаємопов`язаними для прийняття відповідного процесуального рішення.

Правдивість та об`єктивність показань потерпілих та свідків, які були допитані судом, не викликають сумнівів, оскільки показання свідків узгоджуються між собою, не викликають суперечностей, та підтверджуються сукупністю безпосередньо досліджених під час судового розгляду письмових доказів.

Аналізуючи зібрані у справі докази, суд вважає, що винуватість обвинуваченого повністю доведена сукупністю належних, допустимих та достовірних доказів, безпосередньо досліджених судом у судовому засіданні, які були отримані у рамках діючого законодавства без істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Досліджені докази є взаємозв`язаними між собою і суд вважає їх достатніми для визнання обвинуваченого винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за частиною 2 статті 286 КК України за вище встановлених обставин.

Враховуючи зібрані в справі докази та встановлені фактичні обставини, суд приходить до висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_15 та кваліфікує його дії за: частиною 2 статті 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілій.

Згідно зі статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до частини 2 статті 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Згідно частини 5 статті 12 КК України вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення за частиною 2 статті 286 КК України є тяжким злочином.

Призначаючи вид і міру покарання обвинуваченому ОСОБА_15 , суд виходить з вимог статті 50 КК України, та враховує, що покарання є заходом примусу, який застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до статті 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити питання, зокрема, чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме.

За пунктом 4 частини 1 статті 91 КПК України обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_15 суд визнає, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Крім того, згідно ч. 2 ст. 66 України суд визнає обставину, яка пом`якшує покарання, як надання допомоги потерпілій безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення шляхом негайного виклику швидкої допомоги.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_15 , судом не встановлено.

Згідно досудової доповіді від 21.01.2020, складеної відносно ОСОБА_15 , виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, з урахуванням доступних програм та послуг, за умови реалізації яких можливо досягнути право слухняної поведінки без застосування покарань, не пов`язаних з позбавленням або обмеженням волі (т. 1, а.с. 231-233). Однак, даний висновок не відповідає обставинам справи, тому суд не може покласти його в основу свого рішення. Проте суд враховує, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення обвинуваченим та ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінються як низькі.

Визначаючи ступінь тяжкості злочину необхідно виходити з особливостей конкретного злочину та обставин його вчинення, а саме: форми вини, мотивів, мета, спосіб, кількість епізодів злочинної діяльності, характер та ступінь наслідків). Отже, ступінь тяжкості злочину визначається характером того діяння, яке було вчинено у конкретному випадку.

Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, покарання, призначене особі, за своїм видом і розміром має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, а також з урахуванням обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_15 вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, з необережною формою вини, вперше притягується до кримінальної відповідальності, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, одна з яких являється особою з інвалідністю, що підтверджується посвідченням АГГ №037343, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, характеризується позитивно, намагався відшкодувати шкоду потерпілому в межах своїх можливостей, потерпілим подано цивільний позов в рамках кримінального провадження, останній наполягає на суворому покаранні.

Виходячи із положень статті 65 КК України, суд вважає, що виправлення ОСОБА_15 не можливо без ізоляції від суспільства, тобто обвинуваченому має бути призначене покарання лише у виді позбавленням волі.

При визначені строку покарання, суд враховує невідворотність наслідків вчиненого злочину смерть потерпілої, оцінку скоєного обвинуваченим визнання вини та щире каяття.

Суд враховує, що обвинувачений впродовж досудового розслідування та судового розгляду намагався примиритись з потерпілими, вживав заходи щодо часткового відшкодування заподіяної шкоди, а саме намагався передати кошти потерпілим, однак останні не приймали їх, шкодує про вчинене, виконував обов`язок, визначений для всіх обвинувачених з`являтися до суду, частково визнав цивільний позов.

Обвинуваченим надано суду фіскальні чеки про купівлю медикаментів для померлої на суму 1810 грн 72 коп та перерахування грошових коштів потерпілому ОСОБА_11 , які останній відмовився приймати (т.3, а.с. 178-179).

Згідно показань потерпілих, останні наполягають на суворій мірі покарання для обвинуваченого.

За встановлених обставин, суд не вбачає підстав для призначення покарання з урахуванням статті 75 КК України.

Враховуючи викладене, суд вбачає підставу для застосування положень ст. 69 КК України обвинуваченому, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання, особу винного, його щире каяття, що останній просив вибачення у потерпілих, надав допомогу потерпілій безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення шляхом негайного виклику швидкої допомоги, шкодує про вчинене, одружений, є особою з інвалідністю третьої групи, утримує дітей, одна з яких з інвалідністю, характеризується позитивно з місця роботи та місця проживання, в 2019 році був притягнутий до адміністративної відповідальності, вперше притягується до кримінальної відповідальності, вчинив необережний злочин, намагався відшкодувати шкоду потерпілим, вийти з ними на зв`язок. Тому суд вважає, що ОСОБА_15 слід призначити міру покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, а саме у виді обмеження волі, яке полягає у триманні особи в кримінально-виконавчих установах відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за нею нагляду з обов`язковим залученням засудженого до праці та є строковим видом покарання.

Крім того, санкція частини 2 статті 286 КК України передбачає застосування додаткового покарання, а саме позбавлення права керування або без такого.

Встановлено, що право керування не є основним джерелом доходу ОСОБА_15 , враховуючи наїзд на пішохода в межах пішохідного переходу та те, що від дій обвинуваченого, які полягали в порушенні правил дорожнього руху, спричинено смерть потерпілій ОСОБА_21 , суд вбачає за доцільне застосувати до обвинуваченого додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом, що буде відповідати характеру вчиненого злочину та наслідків, що від нього настали.

Згідно з статті 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

До початку судового розгляду потерпілий ОСОБА_11 звернулася з цивільним позовом до ОСОБА_15 у межах кримінального провадження, зі змісту якого вбачається, що потерпілий просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 5 000 000 грн, матеріальну 36 190, 85 грн.

Обвинувачений ОСОБА_15 при ухвалені рішення щодо цивільного позову просив врахувати, що визнає даний цивільний позов частково, а саме матеріальну шкоду - повністю (36 190, 85 грн), моральну частково, а саме 200 000 грн. Також просив врахувати, що постійно просив вибачення при наявної можливості, неодноразово пропонував потерпілому кошти, однак останній їх не приймав та відмовлявся.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

В силу статті 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, і така шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях , яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з частиною 2 статті 1167 ЦК України фізична особа, яка зазнала душевних страждань у зв`язку зі смертю членів її сім`ї чи близьких родичів, має право на відшкодування моральної шкоди. Моральна шкода визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Враховуючи викладене, суд задовольняє цільний позов потерпілого ОСОБА_11 до обвинуваченого про відшкодування моральної шкоди та відшкодування матеріальних витрат частково, а саме в частині матеріальних витрат повністю, тобто 36 190 грн 85 коп, а в частині моральної шкоди частково, а саме 300 000 грн, враховуючи тяжкість наслідків, які зазнав потерпілий від ДТП - смерть дружини, що призвело до порушення сімейних планів, складності в подальшому житті, душевних страждань, стресового стану, психоемоційного стану, який приніс страждання всій родині, та позицію обвинуваченого.

Процесуальні витрати на залучення експертів у розмірі 2826, 09 грн за проведення судових експертиз, відповідно до статті 124 КПК слід стягнути з обвинуваченого.

Підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу з особистого зобов`язання на цілодобовий домашній арешт суд по заявленому клопотанню прокурора не вбачає, оскільки такі підстави не доведені та враховуючи, що ОСОБА_15 на протязі судового розгляду справи з`являвся в судові засідання, працює та має на утриманні дітей.

Відповідно до ч.ч. 1, 7 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_15 у строк відбуття покарання перебування під цілодобовим домашнім арештом.

Долю речових доказів суд визначає з урахуванням ст. 100 КПК України.

Арешт на автомобіль КІА Соул р.н. НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_15 , залишити в силі до вирішення питання щодо виконання судового рішення в частині цивільного позову.

Керуючись ст. 12, ст. 349, ч. 2 ст. 373, ст. 374, ст. 376, п. 1 ч. 2 ст. 395 КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_15 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді 3 (трьох) років обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Початок відбування покарання рахувати з моменту поміщення засудженого до кримінально-виконавчої установи відкритого типу.

Відповідно до ч.ч. 1, 7 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_15 у строк відбуття покарання з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за два дні обмеження волі з 07.06.2019 року по 11.12.2019 року.

Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_15 про відшкодування моральної шкоди та відшкодування матеріальних витрат, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_15 на користь ОСОБА_11 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 36 190 (тридцять шість тисяч сто дев`яносто) грн 85 коп, в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 300 000 (триста тисяч) грн.

Арешт на автомобіль КІА Соул р.н. НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_15 , залишити в силі до вирішення питання щодо виконання судового рішення в частині цивільного позову.

Процесуальні витрати на залучення експертів у розмірі 2826, 09 грн за проведення судових експертиз, відповідно до статті 124 КПК стягнути з ОСОБА_15 .

Речові докази:

- автомобіль КІА Соул р.н. НОМЕР_1 , залишити на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів УЛМТЗ ГУНП в Житомирській області до вирішення питання щодо виконання рішення суду в частині цивільного позову;

- оптичний диск та флеш-накопичувач - залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Суддя ОСОБА_1