Провадження № 1-кс/175/4847/24
13 листопада 2024 року смт Слобожанське Дніпровського
району Дніпропетровської області
Поданим на розгляд слідчому судді клопотанні, слідчий порушує питання про накладення арешту на майно, яке було вилучено під час огляду місця події за адресою місця вчинення кримінального правопорушення, а саме: змив РБК з підлоги у коридорі; кухоний ніж; кухоний ніж; кухоний ніж; змив РБК зі столешниці у кухні; змив РБК з килима у залі, вилучені 10.11.2024 за адресою: АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та які перебувають на зберіганні в СВ Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області.
Вивчивши клопотання та матеріали додані до клопотання, проаналізувавши та зіставивши результати розгляду клопотання слідчого між собою, та у сукупності з наданим до клопотання обґрунтуванням, доходжу наступного висновку.
Ухвалою слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2024 року надано дозвіл на проникнення до житла за місцем вчинення кримінального правопорушення, з метою проведення огляду місця події під час якого вилучено такі речові докази: змив РБК з підлоги у коридорі; кухоний ніж; кухоний ніж; кухоний ніж; змив РБК зі столешниці у кухні; змив РБК з килима у залі, які вилучені 10.11.2024 за адресою: АДРЕСА_1 .
Виявлені та вилучені речі та предмети мають доказове значення у цьому кримінальному провадженні та постановою слідчого визнані речовим доказом по кримінальному провадженню, відповідно до ст. 98 КПК України.
У відповідності до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати зокрема:
- правову підставу для арешту майна;
- розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
- наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, а також забезпечення збереження речових доказів.
Розглядом клопотання не встановлено, що накладення арешту на це майно суперечитиме положенням ч.4 ст.173 КПК України.
Так само для оцінки мети поданого клопотання арешт з метою збереження речових доказів, слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.
Позаяк, положення абзацу першого частини третьої ст.170 КПК України, які в контексті співвідношення з положеннями ст.98 КПК України, як критеріями для визначення речей чи документів речовими доказами, встановлює, що окрім віднесення певного предмету до речового доказу, він обов`язково має відповідати критеріям, визначеним в ч.3 ст.170 КПК України, тобто має бути предметом матеріального світу, який перебуває у власності суб`єкта права та відповідати вимогам ст.190 ЦК України та бути охопленими концепцією майна в розумінні ст. 1 Протоколу 1 до ЄСПЛ.
Речі в правовому розумінні відрізняються від інших об`єктів матеріального світу здатністю задовольняти потреби людини, бути об`єктом цивільно-правового обігу, мати споживчі якості.
Не можуть бути визнані речами предмети матеріального світу, які не наділені корисними властивостями.
Сліди злочину, як матеріальні об`єкти, є речовими доказами, але вони не мають споживчої цінності й у зв`язку із цим не можуть бути визначені як речі. Отже, визнання компетентною особою того чи іншого предмета речовим доказом не визначає його як річ, а лише вказує на його речове походження.
Речові докази, які не містять сукупності вищенаведених ознак, мають вилучатись і зберігатись у порядку, визначеному Постановою КМУ від 19.11.2012 № 1104, відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що для забезпечення подальшого повного, неупередженого доказування у кримінальному провадженні, а також з урахуванням того, що на вилучене майно, яке відповідає критеріям, визначеним ч.1 ст.98 КПК України, необхідно накласти арешт.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 110, 170, 172, 173 КПК України, слідчий суддя, -
П О С Т А Н О В И В:
Накласти арешт шляхом заборони на відчуження, користування та розпорядження, на три кухонні ножі, які вилучені 10.11.2024 в ході проведення огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та які перебувають на зберіганні в СВ Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області.
В задоволенні клопотання в іншій частині - відмовити.
Ухвала підлягає негайному виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Арешт майна може бути скасований в порядку, передбаченому ст. 174 КПК України.

Слідчий суддя ОСОБА_1