У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2024 р. м. Кобеляки

Кобеляцький районний суд Полтавської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Кобеляки клопотання представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 про зміну місця зберігання майна, на яке накладено арешт, у кримінальному провадженні № 0000377

Встановив:

22 жовтня 2024 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшло клопотання ОСОБА_4 , яка зазначає, що органом досудового розслідування здійснюється слідство у кримінальному провадженні № 0000377.

Під час досудового розслідування, ухвалою слідчого судді Кобеляцького районного суду Полтавської області в справі № 532/2495/23 від 17 листопада 202 3 року накладено арешт на автомобіль марки Opel Vectra реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_5 , а користувачем ОСОБА_3 . Транспортний засіб залишено на зберіганні у ВП № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області.

На цей час підстави для зберігання автомобіля у відділенні поліції відсутні. ОСОБА_3 не є підозрюваним у справі, тому прохає змінити місце зберігання автомобіля, на який накладено арешт та передати його на зберігання ОСОБА_3 , повернувши також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Учасники процесу, будучи повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились.

ОСОБА_4 при подачі клопотання до суду також прохала розглянути справу без участі ОСОБА_3 .

Від прокурора Полтавської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону, ОСОБА_6 , надійшла телефонограма, в якій він прохає суд розглянути справу без його участі. Проти задоволення клопотання не заперечує.

Дослідивши подане до суду клопотання, а також долучені до нього матеріали, слідчий суддя дійшов такого висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 174 КПК України передбачено, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

За приписами ч. 1, 2 ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу. Речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні.

Згідно з п. 1 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 19.11.2012 N 1104 (далі - Порядок), цей порядок визначає правила зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, та схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження.

Відповідно до п. 4 Порядку, речові докази, крім тих, що повернуті власнику або передані йому на відповідальне зберігання, реалізовані, знищені, технологічно перероблені, зберігаються до передачі їх суду в органі, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, або інших місцях зберігання, визначених у цьому Порядку. Якщо через громіздкість чи з інших причин речові докази не можуть бути передані суду, вони зберігаються в органі, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, або інших місцях зберігання, визначених у цьому Порядку, до набрання законної сили судовим рішенням, яким закінчується кримінальне провадження або вирішується спір про їх належність у порядку цивільного судочинства.

Також згідно з п. 5 зазначеного Порядку умовою зберігання речових доказів повинне бути забезпечення збереження їх істотних ознак та властивостей. Забороняється зберігання речових доказів в умовах, що можуть призвести до їх знищення чи псування. У разі потреби необхідне вжиття невідкладних заходів для приведення таких речових доказів до стану, що дає змогу забезпечити їх подальше зберігання.

Відповідно до п. 20 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою КМУ від 19.11. 2012 року за N 1104, зберігання речових доказів у вигляді автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів здійснюється на спеціальних майданчиках і стоянках територіальних органів Національної поліції для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів.

Судом установлено, що 14 листопада 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч. 1 ст. 286 КК України внесені відомості за фактом дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 14.11.2023 року в АДРЕСА_1 за участю автомобіля Opel Vectra реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та пішохода ОСОБА_7 , внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження.

Ухвалою слідчого судді Кобеляцького районного суду Полтавської області від 17 листопада 2023 року по справі № 532/2495/23 накладено арешт на автомобіль марки Opel Vectra реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_5 , а користувачем ОСОБА_3 . Автомобіль залишено на зберігання у відділенні поліції №2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області за адресою: м. Кобеляки вул. Шевченка,17 Полтавського району Полтавської області.

Піставою накладення арешту на майно та залишення його на зберігання у ВП № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області стало те, що автомобіль відповідає критеріям, вказаним в п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України, є речовим доказом, містить на собі сліди кримінального правопорушення.

Статтею 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом. При цьому обмеження права власності повинно бути розумним та співрозмірним завданням кримінального провадження.

Європейський суд з прав людини зауважив у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005р.) та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005р.), що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, а для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії», п. 38 рішення від 16 жовтня 2008р).

Враховуючи вищевикладене, так як автомобіль, на який накладено арешт є речовим доказом у кримінальному провадженні, то підстави для скасування арешту на нього відсутні. При цьому, так як транспортний засіб перебуває на території ВП № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області понад 11 місяців, а отже сліди вчинення кримінального правопорушення, які можуть на ньому міститися, мають бути зафіксовані органом досудового розслідування. Крім цього, так як ОСОБА_3 не є підозрюваним у кримінальному провадженні, то слідчий суддя вважає за можливе передачу автомобіль його законному користувачу.

З метою забезпечення дієвості досудового розслідування, необхідно покласти на ОСОБА_3 обов`язок надавати автомобіль для проведення необхідних слідчих (розшукових) дій, а також попередити його про відповідальність за ст. 388 КК України за незаконні дії щодо майна, на яке накладено арешт.

При цьому, слідчий суддя не знаходить підстав для вирішення питання щодо повернення ОСОБА_3 свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, так як питання щодо його вилучення і накладення на нього арешту слідчим суддею не приймалось, місце його зберігання слідчому судді не відоме.

Керуючись ст. 98, 100, 170, 173, 369-372, 392 КПК України, суд

Постановив:

Клопотання представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 про зміну місця зберігання майна, на яке накладено арешт, у кримінальному провадженні № 0000377 задовольнити частково.

Змінити місце зберігання транспортного засобу - автомобіля марки Opel Vectra реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_5 , а користувачем ОСОБА_3 .

Передати автомобіль марки Opel Vectra реєстраційний номер НОМЕР_1 на відповідальне зберігання ОСОБА_3 .

Встановити місцем зберігання вказаного автомобіля: АДРЕСА_2 .

Покласти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до скасування арешту на майно, обов`язок забезпечити належне зберігання транспортного засобу марки Opel Vectra реєстраційний номер НОМЕР_1 , і безперешкодний доступ до нього для перевірки стану збереження арештованого майна.

Попередити ОСОБА_3 про кримінальну відповідальність за ст.388 КК України про необхідність збереження арештованого майна.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя