Справа № 354/576/24
Провадження № 11-кп/4808/473/24
Категорія ч.4 ст.185КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську матеріали кримінального провадження №0000025 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 24.07.2024 року, яким засуджено ОСОБА_7 за ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України, -

в с т а н о в и в :

Вироком Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 24.07.2024 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Семенівка Полтавської області, який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого, неодруженого, із середньою спеціальною освітою, згідно ст.89 КК України не судимого,

визнано винуватим та засуджено:

- за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років;

- за ч.1 ст.357 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст.75 КК України, звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням тривалістю 2 роки.

Відповідно до ст.76 КК України, покладено на обвинуваченого ОСОБА_7 відповідні обов`язки.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), в умовах воєнного стану та привласнив офіційний документ з корисливих мотивів.

Кримінальні правопорушення вчинено за наступних обставин:

Так, ОСОБА_7 15.02.2024 року близько 08:30 год. перебуваючи неподалік магазину «Люкс», що за адресою: с. Микуличин, вул. Грушевського 69 А Надвірнянського району Івано-Франківської області, на узбіччі дороги виявив банківську картку АТ «ПУМБ» № НОМЕР_1 після чого у останнього виник умисел на її привласнення.

При цьому, платіжна картка за своїм юридичним значенням (правовим режимом) та функціональним призначенням відповідно до чинного законодавства є платіжним інструментом засобом доступу до банківського рахунку, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунку платника або банку, а також для здійснення інших операцій, передбачених договором, і є різновидом офіційних документів.

Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на привласнення чужого майна, ОСОБА_7 скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність і суспільну небезпеку своїх дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переслідуючи особисті корисливі мотиви на подальше заволодіння чужим майном, привласнив банківську картку банку АТ «ПУМБ» № НОМЕР_1 , яка належить потерпілій ОСОБА_8 , та яка відповідно до пункту 1.27 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» й абзацу 2 статті 1 Закону України «Про інформацію» є документом, після чого привласненим майном розпорядився на власний розсуд.

Крім того, реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 15.02.2024 в період часу з 09:13 год. по 09:15 год., перебуваючи в приміщенні магазину «Самшит», що за адресою: АДРЕСА_2 , в період воєнного стану на території України, усвідомлюючи протиправність і суспільну небезпеку своїх дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, маючи у користуванні раніше знайдену банківську карту, таємно викрав з банківського рахунку ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 146 гривень, розпорядившись коштами на власний розсуд шляхом безконтактного розрахунку за товари у вказаному магазині через платіжний термінал, спричинивши своїми умисними діями ОСОБА_8 матеріальної шкоди в сумі 146 гривень.

15.02.2024 в період часу з 10:17 год. по 10:22 год., ОСОБА_7 продовжуючи свої протиправні дії, перебуваючи в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що за адресою: АДРЕСА_2 , в період воєнного стану, усвідомлюючи протиправність і суспільну небезпеку своїх дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, маючи у користуванні раніше знайдену банківську карту, таємно викрав з банківського рахунку ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 680 гривень, розпорядившись коштами на власний розсуд шляхом безконтактного розрахунку за товари у вказаному магазині через платіжний термінал, спричинивши своїми умисними діями ОСОБА_8 матеріальної шкоди в сумі 680 гривень.

15.02.2024 в період часу з 12:48 год. по 12:49 год. ОСОБА_7 перебуваючи в приміщенні супермаркету «SPAR», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , в період воєнного стану, усвідомлюючи протиправність і суспільну небезпеку своїх дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, маючи у користуванні раніше знайдену банківську карту, таємно викрав з банківського рахунку ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 180,5 гривень, розпорядившись коштами на власний розсуд шляхом безконтактного розрахунку за товари у вказаному супермаркеті через платіжний термінал, спричинивши своїми умисними діями ОСОБА_8 матеріальної шкоди в сумі 180,5 гривень.

Внаслідок злочинних дій ОСОБА_7 , потерпілій ОСОБА_8 спричинено матеріальну шкоду на суму 1006,5 гривень.

Не погоджуючись з зазначеним вироком прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в частині засудження ОСОБА_7 за ст.185 ч.4 КК України та ухвалити новий вирок про закриття кримінального провадження на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України. Свої вимоги мотивує тим, що у зв`язку із набранням сили ЗУ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року №3886-IX, діяння ОСОБА_7 перестали бути кримінально караними. Вказаний Закон опублікований у газеті «Голос України» №97 і 09.08.2024 року набрав чинності.

Обвинувачений ОСОБА_7 був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, однак в судове засідання апеляційного суду не з`явився, будь-яких клопотань про відкладення розгляду кримінального провадження не подавав. На підставі ч.4 ст.405 КПК України, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу прокурора без участі ОСОБА_7 , враховуючи, що в ній не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор наполягав на задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що її слід задовольнити частково з таких підстав.

Вирок в частині фактичних обставин кримінального правопорушення, доведеності вини ОСОБА_7 та правильності кваліфікації його дій за ч.1 ст.357 КК України, в апеляційній скарзі не оскаржено. Відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, висновки суду першої інстанції щодо цих обставин в апеляційному порядку не перевіряються.

Щодо доводів апеляційної скарги про часткове скасування вироку та закриття кримінального провадження, ці доводи є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Так, 09.08.2024 року набрав чинності ЗУ №3886-IX від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів». Цим Законом встановлено, що адміністративна відповідальність за ст.51 КУпАП настає у тому разі, якщо вартість викраденого майна становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, кримінальна відповідальність за крадіжку настає у тих випадках, коли вартість викраденого майна є вищою за 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з частиною 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пунктом 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Як регламентовано ст. 3 КК України, законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі.

Згідно положень ч.1 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності.

З оскаржуваного вироку вбачається, що ОСОБА_7 15.02.2024 року вчинив таємні викрадення коштів з банківського рахунку потерпілої ОСОБА_8 на загальну суму 1006,5 грн.

Станом на 01 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 3028 грн., а 50 відсотків від його розміру становили 1514 грн.

Таким чином, з огляду на зміни законодавства, діяння ОСОБА_7 щодо викрадення майна ОСОБА_8 не є кримінальним правопорушенням.

Зазначені зміни законодавства призвели до декриміналізації діяння, і мають зворотну дію у часі.

Згідно з п.4-1 ч.1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається у разі, коли втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

За змістом ч.3 ст.479-2 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

Враховуючи те, що обвинувачений не подав заперечень на апеляційну скаргу прокурора щодо закриття кримінального провадження відносно нього за ч.4 ст.185 КК України на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, апеляційний суд вважає, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 в цій частині підлягає закриттю у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Вирок суду в частині визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.357 КК України, призначення за цією статтею покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік та звільнення від його відбування з випробуванням строком на 2 роки, а також покладення на нього обов`язків передбачених ст.76 КК України, необхідно залишити без змін, оскільки в цій частині сторонами кримінального провадження оскаржений не був.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Яремчанскього міського суду від 24.07.2024 року в частині засудження ОСОБА_7 за ч.4 ст.185 України - скасувати.

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України закрити на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.1 ст.357 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік та звільненим на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки із покладенням на нього обов`язків передбачених ст.76 КК України.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3 ОСОБА_4