Справа № 603/335/24
Провадження № 1-кп/603/44/2024
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2024 року м. Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Монастириська кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000046 від 06 лютого 2024 року, про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Устя-Зелене Монастириського району Тернопільської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, неодруженого, не депутата, із середньо-спеціальною освітою, військовослужбовця в. ч. НОМЕР_1 , солдата, у силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

Обвинувачений ОСОБА_3 04.02.2024 року приблизно о 02:00 год ночі, перебуваючи у приміщені житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_2 , реалізовуючи свій злочинний намір, направлений на умисне заподіяння тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, та бажаючи їх настання, під час раптово виниклих неприязних відносин у ході словесної суперечки під час спільного розпивання алкогольних напоїв підійшов до ОСОБА_5 , який у той момент знаходився на дивані, та умисно наніс йому один удар долонею правої руки в область обличчя і, схопивши його за верхній одяг, стягнув його з дивану та кинув на підлогу, після чого, продовживши свій злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, та піднявши праву ногу, наніс нею декілька ударів в область лівої передньо-бокової поверхні тулуба ОСОБА_5 , чим спричинив йому тілесне ушкодження у вигляді закритої травми живота з ушкодженнями селезінки, яка за ознакою небезпеки для життя відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, а також перелому 9-го лівого ребра, яке не супроводжувалось небезпечними для життя явищами і відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Своїми умисними діями обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України, а саме умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння та таке, що спричинило втрату органу.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за обставин, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю, погодився зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що її підтверджують, та відмовився від їх дослідження під час судового розгляду, у вчиненому щиро розкаявся.

Суду пояснив, що за зазначених в обвинувальному акті обставин він разом із ОСОБА_5 перебував за місцем проживання своєї дівчини, де вони розпивали алкоголь. У якийсь час між ними розпочався словесний конфлікт, причини якого зараз не пригадує, під час якого він почав наносити останньому тілесні ушкодження. Завдану ОСОБА_5 шкоду він відшкодував. У вчиненому щиро кається, шкодує, що так сталося, вчинене оцінює негативно.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, суду пояснив, що в період 04.02.2024 року розпивав разом із ОСОБА_3 алкоголь в житловому будинку, що за адресою: АДРЕСА_2 . Під час розмови з обвинуваченим між ними виник конфлікт, у ході якого ОСОБА_3 наніс йому тілесні ушкодження. Завдана йому шкода обвинуваченим відшкодована, жодних претензій до ОСОБА_3 він не має, з обвинуваченим він примирився, останній перед ним вибачився. Просить не позбавляти обвинуваченого волі.

Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, та таке, що спричинило втрату органу.

Статтями 50 і 65 КК України передбачено, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даних про особу винного.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу винного, який у силу ст. 89 КК України не судимий, за зареєстрованим місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, є військовослужбовцем, проходження військової служби призупинено 23.01.2023 року у зв`язку із самовільним залишенням військової частини, а також обставини, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування заподіяної шкоди, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Як убачається з обвинувального акта, така обтяжуюча покарання обставина, як вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння, як і будь-які інші обставини, що обтяжують покарання, в обвинуваченні ОСОБА_3 не висувалися, тому у відповідності до положень ст. 337 КПК України суд вважає, що обставини, які обтяжують покарання згідно зі ст. 67 КК України, відсутні.

Зважаючи на наведене, враховуючи фактичні обставини кримінального провадження, думку потерпілого ОСОБА_5 щодо міри покарання, суд дійшов висновку, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити покарання у межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України - у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією статті обвинувачення.

Визначаючись із мірою покарання, суд зазначає, що думка потерпілого щодо покарання обвинуваченого враховується в сукупності з іншими обставинами, однак не обмежує суд у реалізації своїх дискреційних повноважень, визначених законом про кримінальну відповідальність.

Поряд з цим, враховуючи пом`якшуючі покарання обставини, дані про особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання, 29.06.2023 року був призваний на військову службу під час мобілізації до в/ч НОМЕР_1 та є військовослужбовцем, поведінку обвинуваченого, який попросив вибачення у потерпілого, висловив щирий жаль з приводу вчиненого, негативно оцінює скоєне, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без відбування покарання, та на підставі ст. 75 КК України його доцільно звільнити від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку.

З метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого у період дії іспитового строку на нього слід покласти обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Таке покарання, на думку суду, буде необхідним та достатнім для виправлення і запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, відповідатиме меті покарання, наведеній у ст. 50 КК України.

Підстав для застосування ст. 69 КК України суд не вбачає.

Цивільний позов не пред`являвся.

Заходи забезпечення, речові докази та процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373-376 КПК України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 2 (два) роки.

Згідно з п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Тернопільського апеляційного суду через Монастириський районний суд Тернопільської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1