ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2089/24 Справа № 191/2502/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , подану на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 квітня 2024 року, яким

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с.Зелене Синельниківського району Дніпропетровської області, має громадянство України, утримує двох малолітніх дітей 2010 та 2019 року народження, раніше не був засудженим, мешкає у АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.185 КК України, із призначенням йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки та звільнено у порядку ст.75 КК України від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки та покладення на нього передбачених пп.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України процесуальних обов`язків.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 не обирався.

Доля речових доказів вирішена у відповідності до ст.100 КПК України; стягнуто із ОСОБА_7 процесуальні витрати за проведення експертних досліджень у розмірі 150 грн.,

Зазначеним вироком ОСОБА_9 визнаний винним цим же вироком за ч.2 ст.185, ч.3 ст.297, ч.4 ст.70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців та звільнений , у порядку ст.75 КК України, від відбування зазначеного покарання із іспитовим строком на 2 роки та покладенням на нього передбачених п.1,2 п.2 ч.3 ст.76 КК України процесуальних обов`язків.

Вирок суду щодо ОСОБА_9 ніким із учасників кримінального провадження не оскаржений.

Вироком суду встановлено, що ОСОБА_9 28.04.2019 приблизно о 01.00 годині, маючи раптово виниклий злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, вступив зі своїм знайомим ОСОБА_7 у попередню змову, направлену на умисне, таємне викрадення чужого майна, а саме комбікорму, який перебував в приміщенні тимчасової прибудови, яка розташована на території ферми за адресою: АДРЕСА_2 , та належать СФГ « ОСОБА_10 », до якого ОСОБА_9 мав вільний доступ.

В цей же день (28.04.2019) приблизно о 01.30 годині ОСОБА_9 , разом зі співучасником кримінального правопорушення ОСОБА_7 , реалізуючи спільний злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, вчинене за попередньою змовою групою осіб, діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, спільними діями винесли з тимчасової прибудови з території ферми 10 мішків комбікорму вагою 550 кг, чим спричинили потерпілому матеріальний збиток на суму 4785,00 грн.

З викраденим майном ОСОБА_9 та ОСОБА_7 з місця скоєння злочину зникли, викраденим майном розпорядилися на власний розсуд.

Умисні дії ОСОБА_9 та ОСОБА_7 судом за цим епізодом кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб.

Крім того, ОСОБА_9 визнаний винним у тому, що він одноособово, у період з кінця липня 2019 року по 07.08.2019 року здійснив 20 епізодів наруг над могилами на кладовищах Синельниківського району Дніпропетровської області; його дії кваліфіковані судом за ч.3 ст.297 КК України.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить змінити вирок суду у частині призначеного покарання, а саме, призначити йому покарання за ч.2 ст.185 КК України у вигляді обмеження волі строком на 2 роки та звільнити від відбування цього покарання на підставі ст.75 КК України, із іспитовим строком на 1 рік.

Зауважує, що йому вироком суду фактично призначений найсуворіший вид покарання, передбачений санкцією ч.2 ст.185 КК України позбавлення волі.

Разом з тим, він раніше не був судимий, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, задовільно характеризується за місцем мешкання, утримує дружину та двох малолітніх дітей, не мав жодних намірів ухилятись від відповідальності за скоєне, визнав повністю свою провину і щиро розкаявся.

Крім того, викрадене майно було повернуто потерпілому і він наразі не має матеріальних претензій до обвинувачених. Обтяжуючих обставин судом під час призначення покарання не встановлено.

Відтак, апелянт вважає, що призначення судом найсуворішого виду покарання є незрозумілим та необґрунтованим.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та просили про пом`якшення призначеного судом покарання;

- прокурор відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційних вимог обвинуваченого.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, обговоривши наведені у скарзі доводи та співставивши із наявними матеріалами кримінального провадження у частині оскаржених обставин, проаналізувавши додатково надані захисником докази, які характеризують особу обвинуваченого, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно із положеннями ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і умотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, за обставин, встановлених вироком суду першої інстанції, та правова кваліфікація його дій ґрунтується на зібраних по справі, перевірених та оцінених судом доказах, у апеляційній скарзі обвинуваченим не оспорюється, тому, відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, апеляційним судом не перевіряється.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо невідповідності призначеного йому покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість, виходячи з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.50.65 КК та роз`яснюючих положень п.1.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Виходячи із принципів співмірності і індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характери вчинених дій. їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття "судова дискреція" (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Вирішуючи питання про вид та розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував та справедливо зазначив, що ОСОБА_7 уперше вчинив кримінальне правопорушення невеликої тяжкості, задовільно характеризується за місцем мешкання, утримує сім`ю та дітей.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 відповідно до приписів ст.66 КК України, суд визнав його щире каяття у скоєному; обтяжуючих покарання обставин, які перелічені у ст.67 КК України, суд не встановив.

Тобто, як убачається із змісту вироку у цій частині, суд врахував усі, перелічені у апеляційній скарзі обвинуваченого, обставини, і обґрунтовано прийшов до висновку про можливість звільнення ОСОБА_7 від призначеного у межах санкції ч.2 ст.185 КК України покарання, на підставі ст.75 КК України та визначив іспитовий строк, термін якого відповідає встановленим у ч.4 ст.75 КК України строкам.

Керуючись ст. 405,407,418,419 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 квітня 2024 року щодо ОСОБА_9 за ч.2 ст.185, ч.3 ст.297 КК України та ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала апеляційної інстанції є остаточною, але, може бути оскаржена учасниками кримінального провадження у касаційному порядку, до Верховного Суду. протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3