Провадження № 1-кс/591/3459/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2024 року м. Суми

Слідчий суддя Зарічного районного суду м. Суми ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Сумах) ТУ ДБР, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0001252 від 19.09.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця, громадянина України, українця, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

в с т а н о в и в:

Слідчий звернувся із зазначеним клопотанням, погодженим прокурором, яке мотивував тим, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, відомості про яке внесено до ЄРДР за №0001252 від 19.09.2024. Беручи до уваги те, що в ході здійснення досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, слідчий просив обрати відносно підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор вважав клопотання слідчого обґрунтованим та просив обрати підозрюваному саме запобіжний захід у виді тримання під вартою з огляду на обґрунтованість оголошеної підозри та наявності зазначених у клопотанні ризиків.

Підозрюваний в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання слідчого та пояснив, що військову частину він покинув у зв`язку з тим, що має захворювання суглобу коліна. Коли проходив військо-лікарську комісію та в подальшому на учбовому полігоні він повідомляв про своє захворювання. Лікарі говорили про те, що необхідно зробити МРТ , але у зв`язку з відсутністю часу цього не робили і намагалися якнайшвидше направити його до військової частини. У військовій частині він про це неодноразово повідомляв лікарю, але ніяких результатів не було. Тому він і вирішив покинути частину щоб пройти обстеження та лікувати коліно. Після самовільного залишення військової частини він проживав за місцем реєстрації разом з батьками та цивільною дружиною. Інколи їздив до своєї цивільної дружини у м. Київ. Мав намір повернутися до іншої військової частини та пройти повторно військово-лікарську комісію. Ні від кого не переховувався. Був затриманий працівниками поліції 03.11.2024 року у м. Києві на станції метро близько 16 год. Працівники поліції повідомили, що він перебуває в розшуку так як самовільно залишив військову частину і доставили його до ВСП в місті Києві, де він провів 4 доби. Весь цей час він був позбавлений права вільно пересуватися, двері були зачинені, він не міг покинути приміщення ВСП. Потім 07.11.2024 працівниками ВСП був доставлений до слідчого ДБР, де в подальшому був затриманий. Працівники ВСП про підстави обмеження його свободи йому нічого не повідомляли.

Захисник просила відмовити в задоволенні клопотання, так як при затриманні ОСОБА_5 були порушені його конституційні права, вважала що прокурором не доведено існування ризиків, зазначених в п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України. Крім того пройшло 72 години з моменту фактичного затримання, тобто пройшов час подання клопотання до суду.

Заслухавши учасників процесу, суд вважає, що у задоволенні клопотання слідчого необхідно відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії вказані в ч. 1 ст. 177 КПК.

Дії ОСОБА_5 , які, на думку органу досудового розслідування, виразились у самовільному залишенні місця служби військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

Вищезазначене кримінальне правопорушення було зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 19 вересня 2024 року за №0001252. Досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні здійснюється четвертим слідчим відділом (з дислокацією в місті Суми) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Полтаві, у зв`язку з чим розгляд клопотання підсудний слідчому судді Зарічного районного суду м.Суми.

07.11.2024 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у даному кримінальному провадженні затримано в порядку статті 208 КПК України.

07.11.2024 ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

На підтвердження обґрунтованої підозри у вчиненні злочину надано відповідні докази: копію повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, копію наказів щодо визначення місця проходження військової служби підозрюваним, протоколи допитів свідків, акт службового розслідування та інші. Вказані докази об`єктивно свідчать про можливе вчинення кримінального правопорушення та можливу причетність до нього підозрюваного ОСОБА_5 і є достатніми для обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення.

Обґрунтовуючи клопотання слідчий вказує на наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що: ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється.

При цьому, ризик можливого переховування від органів досудового розслідування та суду мотивовано лише обставинами самої підозри про те, що ОСОБА_5 тривалий час був відсутній за місцем служби та вчасно не повідомив командування про своє незаконне перебування поза межами військової частини і не вжив заходів щодо повернення на службу, а також - тяжкістю покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі притягнення його до кримінальної відповідальності.

Але, слід зазначити, що обставини вчинення кримінального правопорушення в силу ст.91, 92 КПК України є обставинами, які підлягають з`ясуванню і доказуванню під час здійснення досудового розслідування.

Водночас, запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, застосовується з метою досягнення дієвості кримінального провадження і лише у тому випадку, коли існує хоча б один з ризиків, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України. За таких обставин, вважаю безпідставними посилання у клопотанні на обставини підозри як на ті, що підтверджують існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Також слід зазначити про те, що в матеріалах клопотання та в судовому засіданні не було підтверджено того, що слідчий після внесення відомостей до ЄРДР 19.09.2024 і до моменту затримання ОСОБА_5 07.11.2024 року вживав хоча б якісь заходи забезпечення кримінального провадження, направлені на забезпечення явки ОСОБА_5 для проведення слідчих чи процесуальних дій, як-то: виклики, приводи, грошові стягнення.

За відсутності таких даних немає підстав говорити про неналежну процесуальну поведінку ОСОБА_5 і тим більше, за відсутності дій з боку слідчого, необґрунтованою є його позиція та позиція прокурора про існування ризику переховування від органу досудового розслідування чи суду.

Крім того, ЄСПЛ в своїх рішеннях неодноразово звертав увагу на те, що лише тяжкість покарання, не може обґрунтовувати наявність ризику переховування від органів досудового розслідування та суду.

У той же час, неспростованою слідчим та прокурором є інформація про те, що ОСОБА_5 після самовільного залишення військової частини весь час перебував за місцем мешкання, ні від кого не переховувався. Додані до клопотання документи не містять відомостей про те що ОСОБА_5 притягувався до кримінальної чи адміністративної відповідальності. За таких обставин сумнівними є твердження слідчого та прокурора про те, що ОСОБА_5 має намір вдатись до спроб переховування саме від органів досудового розслідування чи суду або вчиняти інші кримінальні правопорушення.

За таких обставин, вважаю, що слідчим та прокурором не доведено наявності ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Крім того, взагалі необґрунтованим є ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України.

Так, мотивами існування такого ризику у клопотанні зазначено те, що, перебуваючи на волі, ОСОБА_5 може вплинути на свідків у кримінальному провадженні з метою схилити їх у будь-який спосіб до зміни або відмови від раніше наданих ними показань чи взагалі надання будь-яких показань, так як вказані особи не допитані судом.

Але, по-перше, слід зазначити, що ані матеріали клопотання, ані усні пояснення прокурора в суді по суті поданого клопотання не містили об`єктивних даних на підтвердження таких мотивів існування ризику. Натомість, з матеріалів вбачається, що свідками у даному кримінальному провадженні допитані керівник групи психологічної підтримки та санітарний інструктор, які в своїх показах фактично підтвердили висновки, викладені в акті службового розслідування. Виходячи з цього не зрозуміло як солдат ОСОБА_5 може вплинути на вказаних свідків до зміни або відмови від наданих показань.

По-друге, згідно вимог чинного законодавства свідки перед їх допитом попереджаються про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань.

За таких обставин, твердження слідчого про можливість впливу ОСОБА_5 на свідків у кримінальному провадженні з метою схилити їх у будь-який спосіб до зміни або відмови від раніше наданих ними показань чи взагалі надання будь-яких показань, так як вказані особи не допитані судом, є надуманими.

Тобто, слідчим та прокурором не доведено існування жодного з зазначених у клопотанні ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до ч.5 ст. 206 КПК України незалежно від наявності клопотання слідчого, прокурора, слідчий суддя зобов`язаний звільнити особу, якщо орган державної влади чи службова особа під вартою яких тримається ця особа, не доведе: 1) існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; 2) неперевищення граничного строку тримання під вартою.

Згідно із ст. 210 КПК України уповноважена службова особа зобов`язана доставити затриману особу до найближчого підрозділу органу досудового розслідування, в якому негайно реєструються дата, точний час (година і хвилини) доставлення затриманого та інші відомості, передбачені законодавством. Про кожне затримання уповноважена службова особа одразу повідомляє за допомогою технічних засобів відповідальних осіб в підрозділі органу досудового розслідування. У разі наявності підстав для обґрунтованої підозри, що доставлення затриманої особи тривало довше, ніж це необхідно, слідчий зобов`язаний провести перевірку для вирішення питання про відповідальність винуватих у цьому осіб.

Відповідно до ст. 211 КПК України строк затримання особи без ухвали слідчого судді, суду не може перевищувати сімдесяти двох годин з моменту затримання, який визначається згідно з вимогами статті 209 цього Кодексу. Затримана без ухвали слідчого судді, суду особа не пізніше шістдесяти годин з моменту затримання повинна бути звільнена або доставлена до суду для розгляду клопотання про обрання стосовно неї запобіжного заходу.

При цьому, слід зазначити, що в силу вимог ст. 209 КПК України особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою.

Прокурором було надано копію протоколу затримання ОСОБА_5 , який датовано 07.11.2024 року, та у якому зазначено про те, що фактичний час затримання підозрюваного о 14-30 год. 07.11.2024 року.

Водночас, у судовому засідання ОСОБА_5 наполягав на тому, що фактично його затримали ще 03.11.2024 у в м.Києві.

Про обставини фактичного затримання ОСОБА_5 в присутності захисника під час затримання повідомляв слідчого ДБР, але слідчий на такі обставини фактично не відреагував і, зазначаючи в протоколі дату і час доставлення ОСОБА_5 до свого кабінету як дату та час фактичного затримання, перевірку для вирішення питання про відповідальність винуватих у цьому осіб не провів.

Прокурором не було спростовано, як і не надано слідчому судді доказів на спростування обставин затримання та тримання, про які детально розповів ОСОБА_5 не заявив жодного клопотання слідчому судді для можливості реалізувати свої процесуальні права та подати докази на спростування зазначених підозрюваним обставин. До того ж, прокурор не зміг надати відповідей на жодне з запитань слідчого судді, які стосувались обставин затримання ОСОБА_5 в м.Києві та обставин тримання ОСОБА_5 у місцях несвободи в період з 16-00 год. 03.11.2024 по 14-30 год. 07.11.2024.

Враховуючи такі обставини, на виконання обов`язку, передбаченого ч.3 ст.206 КПК України, підозрюваного ОСОБА_5 було негайно звільнено з-під варти в залі суду після з`ясування таких обставин та подальший розгляд клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу відбувався після того, як ОСОБА_5 звільнили і він зайняв місце в залі судового засідання поряд із своїм захисником, не будучи позбавленим свободи.

Тобто, в даному випадку сукупність вищенаведених обставин, які не були спростовані органами досудового розслідування, дають підстави стверджувати, що ОСОБА_5 був фактично затриманий 03.11.2024 о 16-00 год., але доставлений до слідчого судді лише 08.11.2024 року о 15-00 год., тобто з порушенням встановленого ст.211 КПК України строку і, відповідно, безпідставно та незаконно був позбавлений свободи після спливу 60 годин з моменту фактичного затримання, а саме у період з 04-00 год. 06.11.2024 до 15-27 год. 08.11.2024 року (з моменту фактичного затримання в м.Києві та фактичного звільнення з-під варти на підставі протокольної ухвали слідчого судді в залі суду після з`ясування обставин).

Відповідно до ч.2 ст. 194 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Враховуючи те, що слідчим суддею під час розгляду клопотання не встановлено обставин, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий у своєму клопотанні та прокурор в судовому засіданні, а саме про те, що ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється, у задоволення клопотання необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183-184, 193-197, 206 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Сумах) ТУ ДБР, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0001252 від 19.09.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Сумського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення, а особами, що перебувають під вартою з моменту отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1

08.11.2024 за результатами розгляду та на підставіст.376 КПК України було складено та оголошено резолютивну частину судового рішення, а повний текст ухвали проголошено 12.11.2024 о 16-45 год.