Дата документу 19.08.2024 Справа № 317/3622/16-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 317/3622/16-к Головуючий в 1 інст. А ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/868/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ст. 81 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМУКРАЇНИ

19 серпня 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника засудженого - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою прокурора Запорізької окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_9 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 14 травня 2024 року, якою засуджений

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Балабине Запорізького району Запорізької області, українець, громадянин України, не працюючий, одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий,

який відбуває покарання у Державній установі «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» за вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 13 березня 2017 року за ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 71 КК України у виді 10 років позбавлення волі,

початок строку: 23 червня 2016 року,

кінець строку: 26 червня 2025 року,

був звільнений умовно-достроково на не відбутий строк 1 рік 1 місяць 12 днів, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів провадження, 2 травня 2024 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшло подання Державної установи «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» про застосування до засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Своє рішення про можливість звільнення засудженого умовно-достроково суд першої інстанції мотивував тим, що ОСОБА_7 за період відбування покарання отримав 19 заохочень, стягнень не має, працевлаштований на виробництві установи, отже сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, а тому заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

В апеляційній скарзі прокурор вважає ухвалу суду незаконною та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що участь ОСОБА_7 в самодіяльній організації засуджених викликає сумніви, вину у вчиненні злочину він не визнав, вбив рідну матір, наніс їй не менше 12 ударів ножем.

Крім того, комісією установи йому було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст.ст. 100, 101 КВК України, ст. 82 та ст. 81 КК України.

До того ж, він працював різноробочим лише з вересня по грудень 2023 року, а в інший час на виробництві колонії не працював.

Вказане свідчить, що він не довів своє виправлення та перевиховання.

Прокурор ОСОБА_6 в судовому засіданні апеляційного суду підтримав подану апеляційну скаргу без доповнень та просив рішення суду першої інстанції скасувати, оскільки засуджений не довів своє виправлення і перевиховання.

Засуджений ОСОБА_7 у заперечував проти доводів апеляційної скарги прокурора та наголосив, що він вину повністю визнав та під час відбування кримінального покарання довів своє виправлення.

Захисник ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 заперечував проти доводів апеляційної скарги прокурора. Під час засідання наголосив, що суд першої інстанції ухвалив обґрунтоване рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого, оскільки він за час відбування покарання повністю довів своє виправлення.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, засудженого та його захисника, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі та провівши судові дебати, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 2ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Висновок щодо виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та ставлення до праці за весь період знаходження у виправній установі, а не час, що безпосередньо передує розгляду клопотання.

При цьому висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися також й на аналізі даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому.

Відповідно до положень КВК України, основним засобом виправлення і ре соціалізації засуджених є, зокрема, суспільно корисна праця.

Проте, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції при розгляді поданні ДУ «Біленьківська виправна колонія (№99)» про застосування до засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, даних вимог закону та рекомендацій, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України, не дотримався.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, засуджений відбуває покарання за вчинення особливо тяжкого злочину.

Варто зазначити, що раніше він засуджений за вчинення інших злочинів, передбачених ст. 289 (незаконне заволодіння транспортним засобом), ст. 185 (крадіжка), ст. 304 (втягнення неповнолітніх у злочинну діяльність), ст. 357 (викрадення документів) Кримінального кодексу України. Під час попереднього відбування покарання із застосуванням іспитового строку, засуджений не лише не став на шлях виправлення, але й вчинив новий особливо тяжкий злочин - умисне вбивство своєї матері.

Його попередні кримінальні діяння та невиконання обов`язків під час іспитового строку свідчать про стійку кримінальну поведінку.

Під час відбування покарання засуджений дійсно отримав 19 заохочень, не мав стягнень, та характеризується позитивно. Згідно з висновком про ступінь виправлення він набрав 86 балів, що свідчить про наявність певної позитивної динаміки в процесі його виправлення.

Однак, згідно з матеріалами справи, засуджений працював лише у вересні, жовтні, листопаді та грудні 2023 року, при цьому його виробіток у процентному вираженні становив лише 14,7%. Такий низький показник не може бути свідченням сумлінного ставлення до праці і не дає підстав вважати, що засуджений повністю виправився та перестав становити суспільну небезпеку.

Колегія суддів, детально проаналізувавши матеріали справи, дійшла висновку, що засуджений не пройшов повний процес перевиховання та виправлення, оскільки його поведінка під час відбування покарання не свідчить про стійке і свідоме прагнення до виправлення. Зокрема, засуджений не продемонстрував належного рівня сумлінного ставлення до праці, що є важливим елементом перевиховного процесу. Незважаючи на наявність певних позитивних характеристик, таких як отримання заохочень та відсутність дисциплінарних стягнень, відсутність повного залучення до трудової діяльності свідчить про неповну готовність засудженого до повернення до суспільства.

З огляду на це, колегія суддів вважає, що умовно-дострокове звільнення засудженого на цьому етапі є передчасним, оскільки воно не забезпечує досягнення цілей покарання, а саме - виправлення особи та запобігання вчиненню нових злочинів.

Застосування умовно-дострокового звільнення за таких умов може становити ризик для суспільства та не відповідатиме принципам справедливості та правосуддя.

Оскільки суд першої інстанції при розгляді клопотання не з`ясував належним чином всі обставини, що підлягають з`ясуванню та не врахував положення закону, яким визначено підстави та порядок умовно-дострокового звільнення засуджених, оскаржувана ухвала не може бути визнана законною та обґрунтованою та підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали - про відмову у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення засудженого.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Запорізької окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 14 травня 2024 року, якою засудженого ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання умовно-достроково на не відбутий строк1 рік 1 місяць 12 днів, скасувати.

У задоволенні подання начальника Державної установи «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» про застосування до засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4