Провадження № 336/210/2024
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2024 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_4 ,

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з неповною середньою освітою (9 класів), неодруженого, батька дитини, ІНФОРМАЦІЯ_2 , непрацевлаштованого, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , судимого:

вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06.05.2021 року за ч. 1 ст. 185 КК України до ста двадцяти годин громадських робіт;

вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30.11.2021 року за ч. 2 ст. 389 КК України з застосуванням ст. 71 КК України до одного місяця п`ятнадцяти днів арешту;

-за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 186 КК України;

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з неповною середньою освітою (9 класів), неодруженого, непрацевлаштованого, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , несудимого,

-за ч. 2 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В період часу з червня 2021 року по листопад 2022 року ОСОБА_5 вчинив кілька епізодів відкритого і таємного заволодіння чужим майном, як самостійно, так і за попередньою змовою з ОСОБА_6 , за таких обставин.

5 червня 2021 року приблизно о 00 годині 10 хвилин, обвинувачений ОСОБА_5 за попередньою змовою з неповнолітнім обвинуваченим ОСОБА_6 , керуючись умислом на крадіжку, біля третього під`їзду будинку АДРЕСА_4 , таємно заволоділи належним потерпілому ОСОБА_9 мобільним телефоном «Redmi Note 9 Onux Black» в корпусі чорного кольору, іmei: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , з сім-картою оператора мобільного зв`язку «Водафон» НОМЕР_3 , вартістю 1799 грн. 60 коп., який ОСОБА_10 вийняв з руки потерпілого з рук, що спав на лавочці.

В той же час обвинувачений ОСОБА_6 , діючи зі спільним з ОСОБА_10 умислом, дістав з карману штанів потерпілого гаманець с двома банківськими картками «Приват Банк» - для виплат та універсальною, - імітованими на ім`я потерпілого. Залишивши місце пригоди, обвинувачені зняли з банківських карт належні потерпілому грошові кошти у сумі 19 610 грн.

Описаними діями потерпілому спричинено майнову шкоду на загальну суму 21 409 грн. 60 коп.

Окрім описаного епізоду таємного заволодіння майном, обвинувачений ОСОБА_5 вчинив одне таємне та два відкритих заволодіння чужим майном за таких обставин.

Близько 20 години 30 хвилин 11 листопада 2021 року ОСОБА_5 з умислом на відкрите викрадення чужого майна біля будинку АДРЕСА_4 зірвав з правого плеча потерпілої ОСОБА_11 сумку вартістю 350 грн., в якій знаходились грошові кошти у сумі 4300 грн., мобільний телефон «Xiaomi Redmi 7 2/16Gb» в корпусі чорного кольору, іmei: НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , вартістю 2100 грн.

Описаними діями потерпілій ОСОБА_11 спричинено матеріальну шкоду в сумі 6750 грн.

Продовжуючи вчинення кримінальних правопорушень, 7 грудня 2021 року приблизно, о 14 годині 30 хвилин, ОСОБА_5 , керуючись умислом на таємне викрадення чужого майна, з прихожої в квартирі АДРЕСА_5 , де він постійно проживає, викрав належний потерпілій ОСОБА_12 візок для осіб з інвалідністю синього кольору вартістю 2600 грн.

Приблизно об 11 годині 20 хвилин 22 листопада 2022 року, коли на території України діяв воєнний стан, проголошений Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року, обвинувачений, керуючись умислом на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, діючи повторно, перебуваючи в приміщенні палати № 2 терапевтичного відділення комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня № 8» Запорізької міської ради по АДРЕСА_6 , під приводом здійснення дзвінку, попросив у потерпілої ОСОБА_13 належний їй мобільний телефон «Lenovo A6000 Duos 1/8 Gb», іmei: НОМЕР_6 , який вона добровільно передала обвинуваченому. Отримавши телефон, обвинувачений направився до виходу з приміщення палати, але його дії помітила свідок ОСОБА_12 , яка зробила йому зауваження та вимагала повернути телефон володільцю, а потім направилась за ОСОБА_5 , коли він залишив приміщення, та переслідувала його, закликаючи повернути телефон, до сходового майданчика, де залишилась і продовжувала вигукувати обвинуваченому заклики повернутися, в той час як ОСОБА_5 , опустившись на перший поверх, вибіг з приміщення лікарні.

Описаними діями потерпілій ОСОБА_13 спричинено майнову шкоду сумі 733 грн. 34 коп.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінально караних дій по епізодам таємних викрадень, а також відкритого заволодіння майном потерпілої ОСОБА_11 визнав повністю і дав детальні показання про мотиви і фактичні обставини вчинення інкримінованих йому кримінально караних дій.

Не оспорюючи причетності до заволодіння майном потерпілої ОСОБА_13 , пояснив, що він не мав наміру вчинити відкрите заволодіння чужим майном, а керувався умислом на шахрайство.

Щодо події інкримінованих йому діянь показав, що в період, до якого відносяться вчинені ним злочини, він страждав на хворобливу залежність від наркотичних засобів, тому в такий спосіб добував гроші для придбання наркотиків.

Крадіжку в квартирі АДРЕСА_5 , де він постійно проживає, скоїв, керуючись тими ж мотивами і вже маючи численні борги перед сторонніми особами. Викрадений візок був призначений для пересування його дідуся, що страждав на хвороби рухового апарату. Він викотив крісло за межі житла та в затишному місці розібрав його, здавши частини в пункт приймання брухту металів. Гроші, які отримав, витратив на власні потреби.

Що стосується відкритого викрадення майна потерпілої ОСОБА_11 , показав, що під час прогулянки по АДРЕСА_4 в один з вечорів листопада 2021 року помітив жінку, що рухалась в бік будинку АДРЕСА_7 , вихопив у неї сумку, що була на плечі, та побіг з місця пригоди. Гроші, що знаходились в сумочці, витратив на наркотики. Мобільний телефон відніс в ломбард, а отримані грошові кошти також витратив на власні потреби.

Зі згоди учасників кримінального провадження в силу ч. 3 ст. 349 КПК України інші докази щодо обставин, які ніким не оспорюються, по вказаним епізодам при з`ясуванні обставин справи не досліджувалися. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють учасники провадження ці обставини, чи добровільна їх позиція, а також роз`яснив наслідки дослідження доказів в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України і переконався в правильності усвідомлення ними цих наслідків.

Відносно епізода таємного викрадення майна потерпілого ОСОБА_9 обвинувачений дав такі показання.

Ввечері 5 червня 2021 року обвинувачені прогулювались по вул. Миколи Корищенка в м. Запоріжі, коли біля будинку № 23 побачили потерпілого ОСОБА_9 , який спав на лавочці неподалік від входу в під`їзд. Вони скористались означеним станом потерпілого та заволоділи телефоном, який лежав поряд з потерпілим на лавочці, а також банківськими картками, що знаходились в гаманці, а гаманець в задній кишені брюк потерпілого. Заволодівши картками, він зателефонував у службу НОМЕР_7 та попросив оператора змінити пін-код карток. Отримавши інформацію про новий код, обвинувачені заволоділи зазначеною в обвинуваченні сумою грошей, знімаючи їх у різних банкоматах. Отримані гроші поділили між собою. Гроші, отримані за телефон, який вони здали в ломбард, також поділили.

По епізоду заволодіння мобільним телефоном потерпілої ОСОБА_13 показав, що в листопаді 2022 року його бабуся лежала в лікарні № 8, куди він прийшов її провідати. З собою приніс бабин телефон, яким з її дозволу користувався, та віддав його бабусі. Телефон був розряджений, і бабка поставила його на зарядку. У відсутність власного телефона він попросив у сусідки бабусі по палаті телефон, щоб здійснити дзвінок, і, знаходячись в палаті, почав розмову із своїм знайомим на ім`я ОСОБА_14 , у якого попросив в борг грошей. Його абонент відмовив йому і став вимагати повернення боргу, який вже був у обвинуваченого, обвинувачений розхвилювався, підвищив тон розмови. Усвідомивши, що джерел отримання грошей у нього немає, роздратувався, а потім прийняв рішення заволодіти телефоном потерпілої шляхом зловживання довірою та, продовжуючи бесіду, залишив палату і побіг, продовжуючи телефонну розмову. Не бачив переслідування з боку бабусі та не чув її закликів. Телефон здав в ломбард по АДРЕСА_4 , а гроші витратив на власні потребі.

Пояснив, що повністю усвідомив протиправність та згубність скоєних дій. В теперішній час, коли він позбавився згубної хворобливої залежності від наркотиків, засуджує себе.

Заявив, що щиро кається у вчинених злочинах. В залі судового засідання приніс вибачення потерпілій ОСОБА_13 .

Обвинувачений ОСОБА_6 винуватість у вчиненні таємного заволодіння майном потерпілого ОСОБА_9 визнав повністю та дав детальні показання про фактичні обставини вчинених кримінально караних дій. Пояснив, що ввечері того дня, до якого відноситься подія злочину, в товаристві ОСОБА_5 прогулювався по вул. Кузнецова в м. Запоріжжі. Коли біля одного з багатоквартирних домів приятелі побачили потерпілого, що спав, ОСОБА_5 запропонував обікрасти його, на що обвинувачений погодився, і співучасники реалізували свій намір, викравши у потерпілого телефон, що лежав поряд з ним на лавочці, та гаманець , що знаходився в кишені ОСОБА_15 , з банківськими картками. Після заволодіння вказаним майном ОСОБА_5 вийняв з викраденого телефона сім-карту, встановив її в телефоні обвинуваченого і зателефонував в службу 3700 з проханням змінити пін-код банківських карток. Отримавши новий пін-код, співучасники зняли в декількох банкоматах значну грошову суму. Гроші поділили та кожен з них витратив їх за власним розсудом. Так само поділили гроші, отримані від закладу в ломбард мобільного телефона.

У вчинених діях обвинувачений щиро розкаявся.

Показання обвинувачених про фактичні обставини вчинення крадіжки у потерпілого ОСОБА_9 підтвердив в судовому засіданні сам потерпілий, який показав, що ввечері 4 червня 2021 року в товаристві друзів святкував день народження одного з них в кафе «Тихий дворик» в ІНФОРМАЦІЯ_4 . До будинку АДРЕСА_4 , де він проживає, доїхав на таксі, сів на лавці біля будинку перепочити та задрімав. Прокинувся о 05-00 годині та виявив відсутність мобільного телефону і гаманця. Одразу заблокував банківські картки, проте, як виявилось, було вже пізно, оскільки з них зняли велику кількість грошей. Мобільний телефон повернули йому під час досудового розслідування.

Окрім вказаних процесуальних джерел, судом досліджено такі фактичні дані по епізоду таємного викрадення належного потерпілому ОСОБА_9 майна.

За змістом протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, потерпілий просить притягнути до відповідальності невідомих осіб, які в період часу між 00-00 та 01-00 годинами 5 червня 2021 року біля будинку АДРЕСА_4 вчинили крадіжку належних потерпілому телефона, банківських карток, годинника (а. с. 238 т. 1).

Як випливає з протоколу огляду, що проводився з 11-00 години до 11 години 20 хвилин 10 червня 2021 року в присутності потерпілого ОСОБА_9 , предметом огляду є мобільний телефон «Redmi Note 9 Onux Black» в корпусі чорного кольору, який потерпілий ОСОБА_9 признав як такий, що належить йому та був у нього викрадений в ніч з 4 на 5 червня 2021 року (а. с. 239-241 т. 1).

Означений предмет викрадення визнаний речовим доказом в кримінальному провадженні та переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_9 , як випливає із змісту постанови про визнання речовим доказом (а. с. 242 т. 1).

За змістом протоколу тимчасового доступу до речей і документів, який тривав з 14 години 20 хвилин до 14 години 30 хвилин 8 липня 2021 року у відділенні акціонерного товариства «ПриватБанк» по проспекту Собороному, 155 в м. Запоріжжі, слідчий отримала доступ до виписки про рух грошових коштів за номером рахунку НОМЕР_8 , що належить ОСОБА_9 ; електронних платіжних документів, на підставі яких здійснювався переказ грошових коштів на рахунки інших осіб; фотознімки та відеозаписи з камер, що були зроблені під час отримання готівки за номером НОМЕР_8 (а. с. 9-18 т. 5).

Додатки до протоколу тимчасового доступу, якими є фотозображення, містять фото обвинувачених під час зняття готівки з банкомату АБ «ПриватБанк» в період часу з 01-48 години по 02-04 годину 5 червня 2021 року (а. с. 16-18 т. 5).

Відомості про ринкову вартість мобільного телефона «Redmi Note 9 Onux Black» наявні у висновку судової товарознавчої експертизи (а. с. 24-29 т. 5).

По епізоду відкритого викрадення мобільного телефону «Lenovo A6000 Duos 1/8 Gb» у потерпілої ОСОБА_13 . судом, окрім показань обвинуваченого ОСОБА_5 , досліджено такі докази.

Потерпіла ОСОБА_13 показала, що в листопаді 2022 року разом з бабусею ОСОБА_5 проходила стаціонарне лікування в лікарні АДРЕСА_8 . Обвинувачений іноді провідував свою бабку та просив у неї гроші. В одне з таких відвідувань він звернувся до потерпілої з проханням дати йому мобільний телефон для здійснення дзвінка. Потерпіла дала свій телефон, після чого обвинувачений стрімко залишив палату. Його дії бачила бабка, яка намагалася зупинити онука окриками, а також побігла за ним, проте він так і не зупинився. Бабка обвинуваченого викликала співробітників поліції. Телефон згодом їй повернули.

Про обставини відкритого заволодіння її мобільним телефоном розповіла потерпіла ОСОБА_13 під час слідчого експерименту з її участю, як слідує з протоколу проведення слідчого експерименту, який тривав з 11 години 42 хвилин до 11 години 48 хвилин 11 січня 2023 року (а. с. 66-70).

Свідок ОСОБА_12 пояснила, що доводиться бабкою обвинуваченому. В листопаді 2022 року, коли вона лікувалась в стаціонарі восьмої лікарні, її відвідав обвинувачений, який віддав їй мобільний телефон, яким він користувався. Телефон був розрядженим, тому вона одразу стала його заряджати. В цей час ОСОБА_16 попросив телефон у її сусідки по палаті ОСОБА_13 , яка дала йому телефон, - і ОСОБА_16 став голосно розмовляти по телефону та згодом вийшов з палати. Свідок зрозуміла, що онук може не повернути телефон, та вибігла вслід за ним, а онук стрімко видалявся. Вона переслідувала ОСОБА_16 з третього до другого поверху і кричала, щоб той зупинився, проте він не реагував. Зі сходового майданчика на другому поверсі вона вигукнула: «Сашо!», але він не обертався і біг, а вона ще кілька разів погукала його, поки він не втік з уваги. Співробітники медзакладу на її прохання викликали поліцію.

Досліджений судом протокол слідчого експерименту з участю свідка ОСОБА_12 , який тривав 10 години 15 хвилин до 10 години 19 хвилин 11 січня 2023 року, містить інформацію вказаного свідка про обставини викрадення телефону ОСОБА_13 , очевидцем якого вона була (а. с. 71-75 т. 5).

За змістом рапорту начальнику відділу поліції № 3 Запорізького районного управління поліції в Запорізькій області, медична сестра повідомила, що онук однієї з пацієнток відкрито заволодів мобільним телефоном іншої пацієнтки та втік з лікарні (а. с. 54 т. 5).

Як випливає із змісту протоколу огляду місця події, що проводився з 11 години 35 хвилин до 13-00 години 40 хвилин 22 листопада 2022 року, місцем огляду є палата № 2 терапевтичного відділення, що розташована на третьому поверсі комунального некомерційного закладу «Міська лікарня № 8» Запорізької міської ради по АДРЕСА_6 (а. с. 55-60 т. 5).

З протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення випливає, що потерпіла ОСОБА_13 просить притягнути до відповідальності особу, яка приблизно об 11 годині 20 хвилин 22 листопада 2022 року в палаті АДРЕСА_9 , відкрито заволоділа її мобільним телефоном та втекла з місця пригоди (а. с. 61 т. 5).

За змістом протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, яке проводилося з 12 години 50 хвилин до 13 години 05 хвилин, в особі на фото з порядковим номером 1, яка містить зображення ОСОБА_5 , потерпіла ОСОБА_13 впізнала хлопця, який близько 11 години 20 хвилин 22 листопада 2022 року в палаті № 2 терапевтичного відділення лікарні № 8 відкрито викрав належний їй телефон (а. с. 62-65 т. 5).

Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, що тривало з 17-00 години до 17 години 15 хвилин 2 грудня 2022 року, містить інформацію про впізнання свідком ОСОБА_17 на фото № 4, що містить зображення ОСОБА_5 , хлопця, який 22 листопада 2022 року продав свідку мобільний телефон «Леново» (а. с. 78 т. 5).

Висновок судової товарознавчої експертизи містить інформацію про ринкову вартість мобільного телефона «Lenovo A6000 Duos 1/8 Gb» (а. с. 83-84 т. 5).

У відповідності до протоколу тимчасового доступу до речей і документів з 16-00 години до 16 години 20 хвилин слідчий слідчого відділення відділу поліції № 3 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області здійснив вилучення мобільного телефона «Lenovo A6000 Duos 1/8 Gb» в приміщенні ломбарду повного товариства «Парусс» в будинку АДРЕСА_10 (а. с. 93т. 5).

Означений телефон оглянутий в присутності потерпілої ОСОБА_13 в період часу з 17-00 години до 17 години 30 хвилин 2 грудня 2022 року, як свідчить протокол огляду речі, під час якого потерпіла впізнала в наданому на огляд телефоні той, який був відкрито викрадений у неї 22 листопада 2022 року в стаціонарі медичного закладу (а. с. 95 т. 5).

На підставі постанови про визнання речовим доказом від 2 грудня 2022 року вказаний телефон визнаний речовим доказом і переданий на зберігання потерпілій ОСОБА_13 (а. с. 96-97 т. 5).

В силу п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зазначені в статті 91 КПК України, встановлюються на підставі безпосередньо досліджених судом фактичних даних (доказів).

Перелічені судом докази підтверджують фактичні обставини, що утворюють зміст обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Вказані фактичні дані послідовні, не містять протиріч та не викликають сумнівів щодо їх достовірності, логічно поєднуються одне з одним, об`єктивно відтворюють події злочину.

Сукупність наведених судом фактичних даних, які належні до цього провадження, достовірні, добуті у встановленому законом порядку, тому є допустимими, відтворюють обставини, що підлягають доказуванню в цьому провадженні, і можуть бути використані для визнання обвинувачення доведеним.

Дійшовши висновку, що винні дії обвинувачених утворюють диспозицію частини статті Закону про кримінальну відповідальність, а сукупність зазначених фактичних даних може бути використана судом при прийнятті процесуального рішення на користь обвинувачення, суд виходить з висловленого висновку про достатність та взаємозв`язок досліджених доказів, оцінку яких навів.

З тих самих міркувань виходить суд, погоджуючись з ґрунтовністю обвинувачення ОСОБА_5 по всіх інкримінованих йому епізодах кримінально караних діянь.

До процесуальних джерел доказів в силу ст. 84 КПК України відносяться і показання обвинуваченого, тому суд вважає за необхідне оцінити їх у відповідності до ст. 94 КПК України у співставленні з іншими фактичними даними, безпосередньо дослідженими судом.

Заяви обвинуваченого та його захисника про відсутність умислу на відкрите заволодіння чужим майном по епізоду відкритого заволодіння майном потерпілої ОСОБА_13 та необхідність кваліфікації його дій за статтею 190 КК України, яка передбачає відповідальність за шахрайство, суд знаходить неспроможними, виходячи з такого.

Статтею 190 КК України встановлено відповідальність за заволодіння чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство), тоді як кваліфікація дій за ознаками грабежу передбачає відкрите заволодіння чужим майном.

Відкрите викрадення чужого майна, тобто вилучення майна в присутності власника або інших осіб, які усвідомлюють вчинення викрадення, що кореспондується з усвідомленням винної особи того, що її дії помічені іншими і оцінюються ними як відкрите викрадення, характеризується прямим умислом, тобто особа усвідомлює, що відкрито посягає на чужу власність з метою обернення її на свою користь та свідомо прагне настання кримінально караних наслідків.

Оцінюючи обстановку вчинення ОСОБА_5 інкримінованих йому дій, суд виходить з того, що заволодівши шляхом зловживання довірою потерпілої ОСОБА_13 її мобільним телефоном, обвинувачений, чиї дії були помічені свідком ОСОБА_5 , відкрито для свідка і повністю усвідомлюючи, що його дії є очевидними для неї, продовжив заволодіння чужим майном.

Про очевидність дій ОСОБА_5 з викрадення телефона потерпілої заявили в суді як сама потерпіла, так і свідок ОСОБА_12 , які розповіли про те, що свідок переслідувала обвинуваченого та закликала його зупинитися і повернути чужий телефон, проте він проігнорував вказані заклики та обернувся на втечу.

За вказаних обставин у суду немає сумнівів в тому, що обвинувачений повністю усвідомлював той факт, що його дії з заволодіння чужим майном є очевидними для сторонніх осіб, які не лише їх бачили, а й вживали активних заходів з їх припинення.

Показання обвинуваченого про те, що він не чув звернення до нього свідка, що закликала його зупинитися, суд до уваги не приймає, оскільки об`єктивні обставини скоєння цього злочину є такими, що свідчать на користь того, особа не могла не усвідомлювати очевидність її дій, вчиняючи їх в місці перебування значної кількості людей.

Логіка поведінки обвинуваченого, що обернувся на втечу, підкріплює наведене переконання суду, оскільки за умови, що обвинувачений не віддавав би собі звіту в тому, що є поміченим, він не втікав би з місця пригоди.

За вказаних обставин суд оцінює показання обвинуваченого в цій частині як вияв позиції захисту, спрямованої на пом`якшення кримінальної відповідальності, яку (позицію) особа, що піддана кримінальному переслідуванню, не будучи суб`єктом відповідальності за давання неправдивих показань, обирає на власний розсуд.

На користь переконання суду про вірну кваліфікацію дій обвинуваченого свідчить правовий висновок, викладений у постанові від 5 вересня 2023 у справі № 679/316/21 Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, про те, що дії особи, спрямовані на заволодіння чужим майном, які були розпочаті нею як шахрайські, після викриття потерпілим, який усвідомлював протиправність вчинюваних щодо нього дій та намагався повернути свій мобільний телефон, мають кваліфікуватися як грабіж, а не як шахрайство.

Касаційний кримінальний суд, зазначено в постанові, погоджується з доводами апеляційного суду та вважає правильним кваліфікацію дій засудженого за ч. 2 ст. 186 КК. Колегія суддів вважає, що потерпіла усвідомлювала, що обвинувачений заволодів її мобільним телефоном шляхом зловживання довірою. При цьому обвинувачений після того, як зловживання довірою було викрито, але до того, як кримінальне правопорушення, передбачене ст. 190 КК, було закінчено, продовжив заволодіння чужим майном, і ці дії полягали у відкритому викраденні чужого майна, факт якого усвідомлював як сам обвинувачений, так і потерпіла, що свідчить про те, що мав місце грабіж, а не шахрайство. ККС погодився з висновком суду апеляційної інстанції про те, що дії особи, спрямовані на заволодіння чужим майном, які були розпочаті нею як шахрайські, після викриття їх потерпілою, яка усвідомлювала протиправність вчинюваних щодо неї дій та намагалась повернути свій мобільний телефон, мають кваліфікуватися саме як відкрите викрадення чужого майна.

За роз`ясненнями в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах

про злочини проти власності», якщо обман або зловживання довірою були лише способом отримання доступу до майна, а саме вилучення майна відбувалося

таємно чи відкрито, то склад шахрайства відсутній. Такі дії слід

кваліфікувати відповідно як крадіжку, грабіж або розбій.

Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, яка є однією з засад кримінального судочинства, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Положеннями цієї статті кримінального процесуального закону внормовано роль суду у здійсненні кримінального провадження, відповідно до якої суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Хоча кримінальним процесуальним законодавством і закріплений принцип презумпції невинуватості, між тим в силу згаданого судом принципу змагальності сторони кримінального провадження наділені рівними правами у збиранні доказів та доведенні перед судом їх переконливості, тому суд вважає, що за бажання сторона захисту мала можливість надати зібрані у встановленому процесуальним законом порядку докази в обґрунтування означеної позиції обвинуваченого.

Зміст принципу «поза розумним сумнівом» сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», з якого випливає, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Встановивши обставини справи на підставі наданих суду фактичних даних, суд знаходить сукупність цих даних, які є допустимими, належними та достовірними, достатньою для прийняття процесуального рішення на користь обвинувачення, яке поза розумним сумнівом доведене в цьому провадженні.

Таким чином, з`ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими у відповідності до вимог закону, суд кваліфікує дії ОСОБА_5 :

за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб, вчинене повторно;

за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите заволодіння чужим майном (грабіж), вчинене повторно;

за ч. 4 ст. 186 КК України як відкрите заволодіння чужим майном (грабіж), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Дії ОСОБА_6 суд кваліфікує за за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб.

При призначенні покарання суд у відповідності до ст. 65 КК України виходить із ступеня тяжкості вчинених діянь, особи винних, обставин, що пом`якшують та обтяжують їх покарання, бере до уваги думку потерпілих про вид та розмір покарання.

Як випливає із змісту ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

За змістом роз`яснення п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З наведених положень закону про кримінальну відповідальність і роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України випливає, що в усякому випадку призначення покарання суди повинні враховувати перелічені в законі обставини і керуватись лише загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК), призначаючи покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання.

З урахуванням наведених положень законодавства при призначенні покарання суд враховує, що ОСОБА_6 , який не має судимостей, скоїв нетяжкий в розумінні ст. 12 КК України злочин.

У скоєному обвинувачений щиро покаявся, активно сприяв суду у встановленні фактичних обставин справи, вчинив злочин до досягнення повноліття.

Означені обставини суд визнає як такі, що пом`якшують покарання обвинуваченого, і не вбачає обставин, що обтяжують його покарання.

Питання звільнення від відбування покарання з випробуванням внормоване статтею 75 КК України, відповідно до якої, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Дійшовши висновку про можливість застосування положень інституту звільнення від відбування покарання, суд бере до уваги і зміст обвинувачення, яке утворює один епізод крадіжки, а також спосіб вчинення зазначеної крадіжки, яка не поєднана із псуванням запорів, пошкодженням майна для досягнення мети доступу до нього, а вчинена шляхом вільного доступу до матеріальних цінностей.

Суд враховує і дані про особу винного, який має постійне місце проживання, роботу, хоча й у відсутність офіційного працевлаштування, проживає в сім`ї, його юний вік, що свідчить про достатній рівень його соціалізації, а також можливість повернутися до належних духовних та соціальних цінностей, дають суду підстави при призначенні покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції частини статті обвинувачення звільнити винну особу від відбування покарання з випробуванням.

Застосування згаданого інституту звільнення від відбування покарання, яке, як зазначено, має бути індивідуальним щодо кожної особи, на думку суду, не зашкодить реалізації цілей покарання.

При призначенні покарання ОСОБА_5 , суд бере до уваги наявність у нього судимостей, а також баготоепізодність обвинувачення, що об`єднане на підставі чотирьох обвинувальних актів, які включають обвинувачення у вчиненні тяжких злочинів, що свідчить на користь схильності обвинуваченого до вчинення кримінально караних діянь та вказує на підвищений ступінь його суспільної небезпеки.

Наведені міркування не дають підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Разом з тим суд бере до уваги і щире каяття обвинуваченого, його активне сприяння суду у встановленні фактичних обставин справи, усунення шкоди від вчинених дій по епізоду, що є найтяжчим обвинуваченням проти ОСОБА_5 , де потерпілою є ОСОБА_13 , через повернення їй предмета викраденого.

На користь вказаних міркувань враховує суд і захист інтересів потерпілого ОСОБА_9 , які в силу наведеної статті 2 КПК України також є об`єктом судового захисту при здійсненні кримінального провадження, шляхом вирішення в кримінальному провадженні цивільного позову, який повністю визнає обвинувачений, що тягне задоволення позову судовим рішення іменем держави, що за Основним Законом є обов`язковим до виконання.

Бере до уваги суд і відомості про особу обвинуваченого, який проживає з бабкою, непрацездатною за віком, а також не втрачені перспективи надання ним допомоги бабусі в організації її життєдіяльності, його щирі заяви про те, що за час перебування в умовах попереднього тримання він позбавився згубної залежності від наркотиків, яка становила небезпеку для оточення і була мотивом для вчинення ним кримінально караних діянь; він є батьком малолітньої дитини, що у сукупності свідчить на користь здатності переоцінити протиправне значення своєї поведінки та повернутися до соціальних і духовних цінностей.

Наведені судом пом`якшуючі покарання обставини, а також відомості про особу обвинуваченого істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого діяння, що передбачене частиною 4 статі 186 КК України, та дають підстави для призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті обвинувачення.

Застосування вказаного інституту законодавства про кримінальну відповідальність, на переконання суду, жодним чином не зашкодить реалізації цілей покарання, якими, як вже зазначено, є не лише кара, а й виправлення обвинуваченого.

Що стосується перспективи виправлення, суд вже згадував, що обвинувачений своєю поведінкою та щирими заявами продемонстрував наявність передумов для переоцінки своєї поведінки та бажання слідувати справжнім духовним і соціальним цінностям.

Відмова ж від застосування згаданого інституту не може бути зумовлена лише міркуваннями суворості встановленого санкцією частини статті покарання та тяжкості злочину, а призначення покарання в межах санкції найбільш суворої статті обвинувачення, яка (санкція) коливається між сьома та десятьма роками позбавлення волі, на тлі встановлених фактичних обставин справи, коли вчинені ОСОБА_5 дії розпочинались як шахрайство, у відсутність будь-якого насильства щодо потерпілої, не відповідало б завданням кримінального провадження щодо охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також посягало б на принцип індивідуалізації покарання.

Цивільний позов в кримінальному провадженні вирішений шляхом отримання пояснень представника цивільного позивача та цивільних відповідачів і їх представників.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача пояснила, що вимоги про відшкодування майнової шкоди становить вартість знятих з банківських карток потерпілого коштів з урахуванням комісії банку на загальну суму 19817 грн.

Протиправне позбавлення майна потерпілого спричинило йому емоційних страждань, зумовлених переживаннями з приводу позбавлення його можливості розпоряджатися грошовими коштами, на які він розраховував, неможливості захистити своє право в позасудовому порядку, погіршення стосунків в родині, обмеження в реалізації життєвих потреб. Спричинену йому моральну шкоду він оцінює в 5000 грн.

Цивільні відповідачі позов визнали повністю.

Вислухавши учасників справи, дослідивши надані ними фактичні дані, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їхнього задоволення, виходячи з такого.

Розв`язання цивільного позову в кримінальному провадженні внормовано статтею 128 КПК України, відповідно до якої особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

У відповідності до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування майнової шкоди, спричиненої злочином, та стягнення безпідставно набутого майна» при розгляді цивільного позову у кримінальній справі суд може керуватися відповідними нормами цивільного та цивільного процесуального законодавства.

Керуючись наведеними у згаданій постанові роз`ясненнями, при розв`язанні позову суд виходить з такого.

Статтею 206 ЦПК України таким чином врегульовано визнання позову відповідачем.

Відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

З огляду на наведені положення цивільного процесуального законодавства суд вважає, що визнання відповідачами позову не суперечить закону, не порушує нічиїх прав, свобод та інтересів, тому, роз`яснивши сторонам, наслідки прийняття судом визнання позову, знаходить всі підстави для його задоволення.

Долю речових доказів належить вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати з оплати експертних досліджень у відповідності до вимог ст. 124 КПК України належить стягнути з обвинувачених на користь держави.

Процесуальних підстав для застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_6 немає.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_10 слід зберігати до набрання вироком законної сили.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 186 КК України КК України, та призначити йому покарання:

за ч. 2 ст. 185 КК України - у виді двох років позбавлення волі;

за ч. 2 ст. 186 КК України - у виді чотирьох років позбавлення волі;

за ч. 4 ст. 186 КК України з застосуванням ст. 69 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі.

На підставі частини першої статті 70 КК України покарання за сукупністю злочинів призначити шляхом часткового складання покарань, що входять у сукупність, у виді чотирьох років шести місяців позбавлення волі.

При призначенні покарань за сукупністю вироків у відповідності до частини першої статті 72 КК України один місяць п`ятнадцять днів арешту, призначені вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30.11.2021 року, перевести у відповідні їм один місяць п`ятнадцять днів позбавлення волі.

На підставі частини першої статті 71 КК України до призначеного цим вироком покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30.11.2021 року, визначивши, що за сукупністю вироків відбуванню підлягають чотири роки шість місяців десять днів позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання обчислювати з моменту фактичного затримання ОСОБА_5 , а саме: з 14 години 45 хвилин 16 грудня 2022 року.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили не змінювати

Визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді двох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнити, якщо обвинувачений протягом іспитового строку тривалістю в один рік не скоїть нового злочину і виконає покладені на нього в силу ст. 76 КК України обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, навчання та роботи.

Речовий доказ мобільний телефон «Lenovo A6000 Duos 1/8 Gb», іmei: НОМЕР_6 , який переданий на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_13 , - повернути їй за належністю.

Речовий доказ мобільний телефон «Redmi Note 9 Onux Black» в корпусі чорного кольору, іmei: НОМЕР_1 , НОМЕР_9 , який переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_9 , - повернути йому за належністю.

Стягнути з ОСОБА_5 в дохід держави витрати з проведення судових експертиз у розмірі 1248 грн. 32 коп. (150 грн. + 755,08 грн. + 343,24 грн.).

Стягнути солідарно з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 витрати за проведення судової експертизи у розмірі 514 грн. 86 коп.

Цивільний позов задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 19817 грн. у відшкодування майнової шкоди, 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

На вирок суду може бути подана апеляція до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - в той же строк з дня отримання ним копії вироку.

Учасникам кримінального провадження, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення вироку, його копію буде направлено не пізніше наступного дня після проголошення.

Суддя ОСОБА_1