КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/4770/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

захисників ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження, сформованого з кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000056 по обвинуваченню:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.190, ч.ч.1, 2 ст.364-1 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Печерського районного суду м.Києва від 08 липня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 08 липня 2024 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 05 вересня 2024 року включно, з визначенням застави в розмірі 3 098 535, 66 (три мільйони дев`яносто вісім тисяч п`ятсот тридцять п`ять гривень шістдесят шість копійок), що складає 1023 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В поданій апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу суду, вважаючи її незаконною та необґрунтованою, постановленою з істотними порушеннями норм КПК України.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що прокурором порушені вимоги п.1 ч.3 ст.184 КПК, оскільки до клопотання не додано жодних матеріалів, якими доводиться обґрунтованість вчинення кримінального правопорушення та наявність ризиків, а також те, що заявлені ризики не зменшились або з`явились нові.

Вважає, що прокурором не доведено наявність ризиків того, що ОСОБА_7 може переховуватись від суду, знищити, сховати або спотворити речі та документи, які мають значення для судового розгляду, незаконно впливати на свідків та інших учасників провадження, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Звертає увагу, що заявлені ризики є лише припущеннями прокурора, оскільки ОСОБА_7 наразі звільнений із займаної посади, не має доступу до клієнтської бази АТ «Приватбанк» та оперативної системи банку.

Крім того, як вважає захисник, суд не взяв до уваги обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема те, що ОСОБА_7 раніше не судимий, має на утриманні батьків, які є особами похилого віку, крім цього батько ОСОБА_7 є інвалідом 2-ої групи.

Також, як зазначає апелянт, надаючи оцінку наведеним у клопотанні прокурора ризикам, які фактично відсутні, суд не мотивував, чому більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти заявленим ризикам.

Вважає, що застосування до ОСОБА_7 запобіжного захожу у виді домашнього арешту із носінням електронного засобу контролю зможе нівелювати ризик переховування від суду, а заборона спілкуватись з визначеними особами ризику незаконного впливу на свідків.

За наслідками апеляційного розгляду просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора та застосувати до ОСОБА_7 запобіжній захід у виді домашнього арешту на визначений час за адресою: АДРЕСА_1 (місце проживання батьків) з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст.194 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав апеляційну скаргу в частині скасування ухвали суду, вивчивши матеріали сформованого контрольного провадження та проаналізувавши апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів сформованого контрольного провадження, на розгляді Печерського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 190, ч.ч. 1, 2 ст. 364-1 КК України.

26 червня 2024 року прокурор Печерської окружної прокуратури м.Києва ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 .

Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 08 липня 2024 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 05 вересня 2024 року включно, з визначенням застави в розмірі 3 098 535, 66 (три мільйони дев`яносто вісім тисяч п`ятсот тридцять п`ять гривень шістдесят шість копійок), що складає 1023 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Ухвалюючи рішення про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, суд визнав обґрунтованими наведені у клопотанні прокурора доводи про продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, з огляду на наступне.

За приписами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішення наголошував, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд у відповідності до вимог ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини враховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що ухваливши рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд обґрунтовано врахував тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 та інші обставини, передбачені ст.178 КПК України, які в сукупності свідчать про продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Зокрема, як вбачається з ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, обґрунтованими суд визнав існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме: можливість обвинуваченого переховуватися від суду, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчинені тяжкого корупційного злочину та усвідомлює, що йому загрожує реальне покарання у виді позбавлення волі; може знищити, сховати або спотворити речі та документи, які мають істотне значення для судового розгляду, чи вчинити дії, направлені на знищення або спотворення інформації, що міститься на його особистих акаунтах сервісів платіжних послуг мережі інтернет, через які здійснювалось виведення коштів, отриманих злочинним шляхом; незаконного впливу на свідків та інших учасників кримінального провадження, так як у зв`язку із займаною посадою аудитора АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_7 відомі особисті дані осіб, які є потерпілими та свідками, а тому, володіючи їх персональними даними, може здійснити заходи впливу на них з метою уникнення кримінальної відповідальності та спотворення доказів.

Наявним суд визнав і існування ризику щодо можливості вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, так як у зв`язку із займаною посадою аудитора АТ КБ «ПриватБанк» йому відомі особисті дані клієнтів банку, володіючи якими, може продовжувати здійснювати злочини за аналогічною схемою, так як йому відомі порядок та всі прогалини в роботі системи електронного банкінгу ІНФОРМАЦІЯ_2 , та обвинувачений має можливість отримання сім-карток з абонентськими номерами клієнтів, що дає йому можливість отримувати доступ до банківських (карткових) рахунків клієнтів АТ КБ «ПриватБанк».

Оскільки наведені ризики є реальними і вони на момент розгляду вирішення питання про продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою не зменшилися, суд обґрунтовано визнав, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти вказаним ризикам.

При вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою суд також врахував дані, які характеризують особу обвинуваченого, а також інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в тому числі і ті, на які посилається захисник у поданій апеляційній скарзі.

Виходячи з рішення Конституційного суду України №4-р/2019 від 13 червня 2019 року у справі за конституційною скаргою щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України, предметом апеляційного розгляду в даному провадженні є лише ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

В даному рішенні Конституційний Суд України констатував, що положення статей 3, 21, 29 Конституції України у системному зв`язку з частиною першою її статті 55 зобов`язують орган законодавчої влади при здійсненні регулювання обмеження права особи на свободу та особисту недоторканність у кримінальному судочинстві гарантувати такій особі право на судовий захист, у тому числі можливість оскарження в апеляційному порядку будь-яких форм та способів обмеження її конституційного права на свободу та особисту недоторканність, з обов`язковим збереженням справедливого балансу між інтересами особи та суспільства, дотриманням вимог процесуальної дієвості, ефективності, швидкості процесу тощо.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що судом при продовженні строку тримання під вартою не враховано міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, який раніше не судимий, має на утриманні батьків, що є особами похилого віку, а батько ОСОБА_7 є інвалідом 2-ої групи, є необґрунтованими, оскільки судом враховано вказані обставини та надано їм належну оцінку.

Переглядаючи ухвалу суду першої інстанції в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою на стадії судового розгляду, суд апеляційної інстанції в межах апеляційного розгляду не може вдаватися до оцінки обґрунтованості висунутого обвинувачення, яке вже є предметом розгляду судом першої інстанції, а також вирішення питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину.

Розумність строку тримання під вартою не піддається абстрактній оцінці. Законність тримання під вартою необхідно оцінювати, виходячи з особливостей конкретної справи. Проте, продовження строку тримання під вартою можна виправдати, коли є конкретні ознаки існування реальної суспільної потреби, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають вимогу права, передбаченого ст. 5 Конвенції (рішення у справі "Lavents v. Latvia" п. 70).

Відповідальність за дотримання розумних строків тримання підозрюваного під вартою покладається в першу чергу на національні судові органи (рішення у справі "Геращенко проти України" п. 100).

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції дотримані вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 ,повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу. При цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Враховуючи тяжкість вчинених кримінальних правопорушень та особу обвинуваченого, застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить належної поведінки обвинуваченого та може потягнути за собою настання негативних наслідків.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність законних підстав для продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 строку тримання під вартою.

Оскільки оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Печерського районного суду м.Києва від 08 липня 2024 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 05 вересня 2024 року включно, з визначенням застави в розмірі 3 098 535, 66 (три мільйони дев`яносто вісім тисяч п`ятсот тридцять п`ять гривень шістдесят шість копійок), що складає 1023 прожиткових мінімумів для працездатних осіб - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 ,- без задоволення.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4