Справа №155/1257/24
Провадження №1-кп/155/189/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2024 місто Горохів

Горохівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001227 від 01 квітня 2024 року про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Лисичанськ, Луганської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , з середньо освітою, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , у військовій посаді стрілець-помічник гранатометника, у військовому званні «солдат», громадянина України, українця, не одруженого, на утриманні якого перебуває не перебувають, раніше судимого, востаннє 26 грудня 2017 року вироком Лисичанського міського суду Луганської області, засуджений за ч.2 ст. 185 КК України, з врахуванням статті 71 КК України, до покарання у вигляді позбавлення волі та строк 4 роки 1 місця, 30 червня 2021 року звільнений умовно достроково, невідбутий строк складає 3 місяці 20 днів.

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що 29 жовтня 2023 року, на підставі наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 «Про призов військовозобов`язаних рядового та сержантського складу запасу на військову службу під час мобілізації» призваний на військову службу за мобілізацією до Збройних Сил України. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 02 грудня 2023 року, №346 солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу вказаної військової частини, на всі види забезпечення та призначено на посаду стрільця-помічника гранатометника, 2 стрілецького відділення, 3 стрілецького взводу, 6 стрілецької роти, 2 стрілецького батальйону. Будучи військовослужбовцем, солдат ОСОБА_3 відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Однак, всупереч вищевказаних вимог нормативно правових актів, ОСОБА_3 , у період часу з 23 години 50 хвилин 31 березня 2024 року по 08 годину 00 хвилин 01 квітня 2024 року (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено), достовірно знаючи, що на території України введено воєнний стан, перебуваючи у палаті № 7 Волинського обласного центру терапії залежностей, що за адресою: АДРЕСА_3 , де діючи умисно, керуючись корисливим мотивом та метою таємного викрадення чужого майна, переконавшись, що його дії є непомітними для сторонніх осіб, шляхом вільного доступу таємно, повторно, викрав ювелірний виріб, а саме золотий хрестик 583 проби вартістю, 40054 гривень 10 копійок, який належить ОСОБА_6 , чим заподіяв останньому матеріальну шкоду на вказану вище суму.

Окрім цього, ОСОБА_3 , у період часу з 16 години 00 хвилин 01 квітня 2024 року по 05 годину 00 хвилин 02 квітня 2024 року (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено), достовірно знаючи, що на території України введено воєнний стан, перебуваючи поблизу водойми у с. Смолява, Луцького району, Волинської області, де діючи умисно, керуючись корисливим мотивом та метою таємного викрадення чужого майна, переконавшись, що його дії є непомітними для сторонніх осіб, шляхом вільного доступу таємно, повторно, викрав з руки ОСОБА_7 , який в цей час спав, золоту обручку 585 проби, вартістю 14 256 гривень 79 копійок, та срібний браслет 925 проби, вартістю 6922 гривень 15 копійок, чим спричинив матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_7 на загальну суму 21178 гривень 94 копійок.

За таких обставин, суд дійшов до висновку про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні умисних дій які полягають у таємному викрадені чужого майна (крадіжці) вчиненому в умовах воєнного стану, повторно та кваліфікує їх, як вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, передбачених ч.4 ст.185 КК України, визнав повністю та не оспорюючи фактичних обставин, місця і часу та вартості викраденого майна, способу ним заволодіння, про які зазначено в обвинувальному акті, з приводу пред`явленого йому обвинувачення показав, що він дійсно орієнтовно в ніч з 31 березня 2024 року на 01 квітня 2024 року, у палаті Волинського обласного центру терапії залежностей, непомітно викрав золотий хрестик, який належав ОСОБА_6 , а також у вечірню пору 01 квітня 2024 року, у АДРЕСА_4 , викрав з руки ОСОБА_7 , який в цей час спав, золоту обручку та срібний браслет. Вказував, що крадіжку вчинив, оскільки не мав коштів на проживання та лікування після отриманої травми. У вчиненому розкаявся, цивільний позов визнає частково, зобов`язується відшкодувати завдану матеріальну шкоду та шість тисяч моральної шкоди, щиро розкаюється, а також просив суд суворо не карати.

Потерпілий ОСОБА_7 в судове засідання не звився, в ході розгляду справи подав суду заяву про розгляд даної справи у його відсутності.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, в порядку вимог ст.135 КПК України, що відповідно до вимог ст.325 КПК України не є перешкодою для проведення судового розгляду.

Зберігаючи об`єктивність та неупередженість, суд створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.ч.2, 6 ст.22 КПК України).

Суд, у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України, з`ясувавши правильність розуміння учасниками судового провадження зміст обставин, викладених в обвинувальному акті, які ніким не оспорюються, не маючи сумніву у добровільності їх позицій, а також роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.

У відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінальних правопорушень, які відповідно до вимог ст.12 КК України, відносяться до категорії тяжкого злочину, дані про особу та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд відносить визнання свої провини, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд не вбачає.

Водночас, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує інформацію про його стан здоров`я, який перебуває на обліку у лікарів нарколога і психіатра та за допомогою до них звертався, відомості про притягнення раніше до кримінальної відповідальності, який раніше неодноразово судимий за корисливі злочини, має негативну характеристику за місцем проходження військової служби, відсутність міцних соціальних зав`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України та роз`яснень п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може крім випадків засудження за корупційний злочин призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України за цей злочин.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує конкретні обставини вчинення ним кримінального правопорушення, а саме: відсутність тяжких наслідків від вчиненого, під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження повністю визнав вину, у вчиненому щиро розкаявся, зобов`язується відшкодувати матеріальну та моральну шкоду потерпілим, що свідчить про його дійсне щире каяття та готовність нести кримінальну відповідальність за вчинене, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, є військовослужбовцем та приймав участь безпосередньо в бойових діях та отримав поранення, інформацію про стан його здоров`я, а саме обвинувачений має ряд хронічних захворювань, що, на думку суду, в своїй сукупності істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину.

А тому, за наявності вищевказаних декількох обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 суд вважає за можливе при призначенні покарання за скоєне кримінальне правопорушення застосуванням норми ст.69 КК України.

Відповідно до приписів ст.69 КК України суд призначає покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції ч.4 ст.185 КК України, яке буде необхідне й достатнє для його виправлення, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, та яке слід відбувати реально.

На думку суду у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

З урахуванням наведеного, суд призначає обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, в межах санкції частини статті, за вчиненення кримінального правопорушення та в межах санкцій положень Загальної частини КК України нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.4 ст.185 КК України із застосуванням ст.69 КК України, за якими він засуджується, до відбуття визначає йому остаточне покарання, у виді позбавлення волі.

Суд вважає, що дане покарання буде необхідним і достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, так і іншими особами. А також, враховуючи, що ОСОБА_3 був неодноразово судимий за корисливі злочини, про не можливість досягнення мети виправлення засудженого без ізоляції від суспільства.

Вирішуючи цивільний позов суд виходить з наступного.

Відповідності до вимог ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Потерпілий ОСОБА_7 29 серпня 2024 року звернувся з позовом до обвинуваченого про стягнення матеріальної шкоди в сумі 21178,94 гривень, моральної шкоди в сумі 10000,00 гривень, а також 3000,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Стороною захисту відзив на вказаний позов не подавався.

Щодо стягнення моральної шкоди, суд зазначає, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого, завдана моральна шкода, оскільки дана подія пригнічує його морально та психологічно, вносить в життя додаткові хвилювання, він не відчуває себе в безпеці, з моменту події і по даний час, його моральний стан у напрузі, порушився нормальний ритм життя, змушений неодноразово приймати участь в слідчих діях.

Згідно до вимог п.3 ч.2 ст.11 ЦК України, передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

У відповідності до роз`яснень, що містяться в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Статтею 23 ЦК України, визначено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Як зазначено у ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як зазначено у п. 9 постанови пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 № 4 « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При визначенні розміру моральної шкоди суд приймає до уваги характер кримінального правопорушення та глибину фізичних і душевних страждань потерпілого, вважає, що вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає до задоволення.

Відповідно до вимог ч.4 ст.1193 ЦК України, суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Беручи до уваги вищевказані вимоги Закону, з врахуванням думки обвинуваченого, визначаючи розмір грошового відшкодування в рахунок моральної шкоди потерпілому ОСОБА_7 на підставі вимог ст.1167 ЦК України, суд враховує матеріальний стан відповідача, вимоги розумності та справедливості, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, глибину фізичних і душевних страждань потерпілого, зміни в його повсякденному житті, ступінь вини обвинуваченого та оцінює їх в розмірі 6000,00 гривень, які слід стягнути з ОСОБА_3 в користь потерпілого ОСОБА_7 , а тому цивільний позов в цій частині підлягає до часткового задоволення.

На думку суду, вказана сума моральної шкоди не буде такою, яка б свідчила про бажання потерпілого до збагачення.

Разом з тим, цивільний позов потерпілого в частині відшкодування матеріальної шкоди,в розмірі 21178,94 гривень, слід задовольнити повністю, у зв`язку з доведеністю, а саме проведеними судово товарознавчими експертизами, які є належними та допустимими доказами вартості матеріальних збитків.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Що стосується вимоги в цивільному позові щодо стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого витрат на професійну правничу допомогу, слід відмовити з наступних підстав.

Положеннями ст. 118 КПК України визначено, що процесуальні витрати складаються із: 1) витрат на правову допомогу; 2) витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; 3) витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; 4) витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.

Таким чином, положення, які стосуються процесуальних витрат, регламентовані главою 8 КПК України. Натомість положення, які стосуються цивільного позову, визначені главою 9 цього Кодексу. Це свідчить про різну правову природу процесуальних витрат та шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням.

Процесуальні витрати виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження. Натомість шкода у кримінальному провадженні пов`язана не з процесуальними відносинами, а з матеріально-правовими - вчиненням кримінального правопорушення чи іншого суспільно небезпечного діяння.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

У свою чергу, ч.1 ст.124 КПК України, встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Таким чином в задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 в частині відшкодування витрат на правничу допомогу слід відмовити.

Разом з тим, відповідно до частин 1 - 6 статті 137 ЦК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що надання адвокатом правничої допомоги в порядку представництва у суді здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, положення щодо якого містяться, зокрема у Главі 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Потерпілий ОСОБА_7 надав підтверджуючі документи, що стосується понесених витрат на правничу допомогу, а саме: договір про надання правничої допомоги від 05 серпня 2024 року, квитанція до прибуткового касового ордеру від 05 серпня 2024 року, акт прийому - передачі наданих послуг, згідно договору про надання правової (правничої) допомоги від 05 серпня 2024 року.

Таким чином, в порядку ст.ст. 120, 124 КПК України, стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_7 процесуальні витрати, понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 гривень.

У відповідності до вимог ст.100 КПК України, суд вирішує долю речових доказів, які слід залишити при матеріалах справи та на підставі ст.122 КПК України, приймає рішення по питанню процесуальних витрат за проведення експертиз, які слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 в повному обсязі.

Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання припинив дію 28 серпня 2024 року.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 368, 370 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати винуватим ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченому ч.4 ст.185 КК України та призначити йому покарання із застосуванням вимог ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави витрати на залучення експертів: за проведення товарознавчих експертиз в сумі 2271 (дві тисячі двісті сімдесят одну) гривню 84 (вісімдесят чотири) копійки.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду в розмірі 21178 (двадцять одну тисячу сто сімдесят вісім) гривень 94 копійки та задану моральну шкоду в розмірі 6000 (шість тисяч) гривень.

Стягнути в порядку ст.ст.120, 124 КПК України з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 процесуальні витрати у сумі 3000,00 (три тисячі) гривень на правничу допомогу.

Речовий доказ: - тканинний шеврон з позначенням «14 ОМБР», оптичний диск з відеозаписом камер відео нагляду Повного Товариства «Ломбард №1 ТзОВ Контакт-груп і компанія» - залишити при матеріалах кримінального провадження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Горохівський районний суд Волинської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому, потерпілому та прокурору.

Головуючий ОСОБА_1