Провадження № 1-в/537/74/2024
Справа № 537/2442/22
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.09.2024 року м. Кременчук

Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника органу пробації ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні суду в м. Кременчук Полтавської області подання начальника Крюківського районного відділу філії Державної установи "Центр пробації" в Полтавській області ОСОБА_6 щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпро, громадянина України, з вищою освітою, який працює, проживає однією сім`єю з жінкою, має трьох неповнолітніх дітей, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий,

-13.10.2023 року Крюківським районним судом м. Кременчука за ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строку 1 рік з покладанням обов`язків, визначених у ч.1, п.2, п.4 ст.3 ст.76 КК України,

про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання,

у с т а н о в и в :

20.06.2024 року начальник Крюківського районного відділу філії Державної установи "Центр пробації" в Полтавській області ОСОБА_6 звернулася до суду із клопотанням про скасування звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк та направлення засудженого для відбування покарання, призначеного вироком Крюківського районного суду м. Кременчука від 13.10.2023 року.

В обґрунтування клопотання зазначено, що вироком Крюківського районного суду м. Кременчука від 13.10.2023 року ОСОБА_5 засуджений за ч.2 ст. 15, ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строку 1 рік з покладанням обов`язків, визначених у ч.1, п.2, п.4 ст.3 ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

18.12.2023 року вирок Крюківського районного суду м. Кременчука від 13.10.2023 року щодо ОСОБА_5 надійшов на виконання до Крюківського районного відділу філії Державної установи "Центр пробації" в Полтавській області.

Проте 27.12.2023 року та 05.01.2024 року ОСОБА_5 не з`явився на реєстрацію в орган пробації. З цих підстав 08.01.2024 року органом пробації розпочато проведення заходів з виявлення осіб, місцезнаходження яких невідоме. 21.02.2024 року направлено клопотання до ВП №1 Кременчуцького РУП ГК НП в Полтавській області про проведення розшукових заходів, яке 08.03.2024 року було задоволено, на ОСОБА_5 заведено розшукову справу №6/24.

09.04.2024 року засудженому ОСОБА_5 було роз`яснено порядок перебування на обліку та умови, за яких його випробування протягом іспитового строку вважатиметься успішним, про що відібрано розписку. Винесено постанову про встановлення днів реєстрації. Роз`яснено правову відповідальність у разі ухилення від виконання обов`язків, покладених судом. ОСОБА_5 повідомив, що не з`являвся до органу пробації, оскільки працює далекобійником за договором з ФОП « ОСОБА_7 », виїжджав за межі м. Кременчука.

16.04.2024 року засудженому ОСОБА_5 винесено письмове попередження у зв`язку з наданням неправдивої інформації щодо працевлаштування у ФОП « ОСОБА_7 ».

21.05.2024 року ОСОБА_5 знов не з`явився до органу пробації.

30.05.2024 року ОСОБА_5 надав письмові пояснення, що 21.05.2024 року не з`явився на реєстрацію в орган пробації, оскільки працював. Проте не подав підтверджуючих документів.

10, 11 та 12 червня 2024 року ОСОБА_5 не з`явився до органу пробації для заняття по графіку реалізації пробаційних програм.

14.06.2024 року ОСОБА_5 надав письмові пояснення, що не з`явився на заняття з пробаційних програм, оскільки працював. Проте не подав підтверджуючих документів.

Таким чином ОСОБА_5 систематично порушує виконання обов`язків, покладених на нього вироком Крюківського районного суду м. Кременчука від 13.10.2023 року.

За таких обставин начальник Крюківського районного відділу філії Державної установи "Центр пробації" в Полтавській області вважав, що засуджений ОСОБА_5 не виконує обов`язки, покладені на нього вироком Крюківського районного суду м. Кременчука від 13.10.2023 року при звільненні від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк. А тому звернулася до суду з поданням про скасування звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування покарання, призначеного вироком суду.

В судовому засіданні представник Крюківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Полтавській області ОСОБА_4 та прокурор ОСОБА_3 підтримали подання, просили його задовольнити. Також представник органу пробації ОСОБА_4 повідомила, що засуджений ОСОБА_5 може підпадати під Закон України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" №3886-IX від 18.07.2024 року, який набув чинності 09.08.2024 року, яким декриміналізовано діяння, за яке він засуджений вироком Крюківського районного суду м. Кременчука від 13.10.2023 року.

Засуджений ОСОБА_5 просив відмовити в задоволенні подання. Зазначив, що працює далекобійником, тому постійно виїжджає за межі м. Кременчука у рейси, відповідно не може з поважних причин з`являтися до органу пробації на реєстрацію та не може виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою. В обґрунтування своїх доводів подав відомості з Пенсійного фонду України з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, індивідуальні відомості про застраховану особу, з яких вбачається, що роботодавцями постійно за нього перераховуються внески із заробітної плати. Тому просив його не карати, відмовити в задоволенні подання органу пробації про скасування його звільнення від відбування покарання та направлення для його відбування.

Суд, вислухавши клопотання органу пробації, його обґрунтування, думку учасників справи, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків:

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про направлення звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду в межах територіальної юрисдикції якого проживає засуджений, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених п. 8 ч. 1 ст. 537 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 2 ст. 78 КК України, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

Згідно вимог ч. 2 ст. 78 КК України та роз`яснень п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", суд за поданням органу, який здійснює контроль за поведінкою засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, може прийняти рішення про скасування звільнення та про направлення засудженого для відбування призначеного покарання разі невиконання покладених на нього обов`язків, визначених ст. 76 КК, або систематичного (три і більше разів) вчинення правопорушень, що потягли адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.

Відповідно до підпунктів 5.3, 5.4 пункту 5 розділу IV Інструкції про порядок виконання покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, та здійснення контролю щодо осіб, засуджених до таких покарань, затвердженої Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань, Міністерства внутрішніх справ України від 19.12.2003 за № 270/1560 (далі - Інструкція), якщо засуджена особа не виконує покладених на неї судом обов`язків після застереження у виді письмового попередження або три і більше разів вчинювала правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про її небажання стати на шлях виправлення, а також коли засуджена особа не з`являється до інспекції два і більше разів без поважних причин (що повинно бути підтверджено матеріалами), то інспекція вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженої особи для відбування призначеного судом покарання.

Згідно з положеннями ст. 166 КВК України, у разі ухилення засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, від виконання обов`язків, які покладені на нього судом, або порушення громадського порядку, за яке його було притягнуто до адміністративної відповідальності, кримінально-виконавча інспекція застосовує до нього застереження у виді письмового попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання. Якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, кримінально-виконавча інспекція вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання. Невиконанням обов`язків вважається таке, коли засуджений не виконав хоч один з обов`язків, які було покладено на нього судом.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є вимога щодо юридичної визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania). Юридична визначеність вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду.

Органом апробації не спростовано твердження засудженого ОСОБА_5 про те, що він не з`являвся на реєстрацію та не виконував заходи, передбачені пробаційною програмою, з поважних причин. Не перевірено надані засудженим відомості з Пенсійного фонду України з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, індивідуальні відомості про застраховану особу, з яких вбачається, що роботодавцями постійно за нього перераховуються внески із заробітної плати.

Разом з тим, 09.08.2024 набув чинності Закон України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" №3886-IX від 18.07.2024.

Цим Законом статтю 51 КУпАП викладено в новій редакції.

Згідно з ч. 1 ст. 51 КУпАП в редакції Закону № 3886-IX від 18.07.2024, чинній з 09.08.2024, встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 КУпАП в редакції Закону № 3886-IX від 18.07.2024, чинній з 09.08.2024 року, встановлено адміністративну відповідальність за дії, передбачена частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом169.1.1 пункту 169.1 статті 169розділуIV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України, податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

З 01.01.2024 року набрав чинності Закон України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», яким встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб на 01.01.2024 в сумі 3028 грн. Отже, податкова соціальна пільга у 2024 році складала 1514 грн. (3028 грн. х 50%).

Таким чином з 09.08.2024 року за вчинення таємного викрадення чужого майна вартістю до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3028 грн., установлено адміністративну відповідальність. Отже кримінальна відповідальність має бути в разі більшого ступеню суспільної небезпеки.

Кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння (ч.2 ст. 4 КК України).

Зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч.6 ст. 3 КК України).

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК України).

Європейський суд з прав людини вважає, що ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Ніякого покарання без закону» є важливою складовою принципу верховенства права. Він також підтвердив, що зазначена стаття Конвенції допускає принцип ретроспективності більш м`якого кримінального закону. На цьому принципі ґрунтується правило, згідно з яким за наявності відмінностей між чинним на час вчинення злочину кримінальним законом та законом, який набрав чинності перед винесенням остаточного судового рішення, суди мають застосовувати той із них, положення якого є більш сприятливими для обвинуваченого (рішення у справі Скоппола проти Італії).

У даному кримінальному провадженні ОСОБА_5 засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченому ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України, а саме за вчинення в умовах воєнного стану закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна, вартістю 1636,24 грн.

Отже, необхідно вирішити питання щодо ОСОБА_5 чи є з 09.08.2024 року кримінально караним вчинене ним діяння, за яке він засуджений, вироком Крюківського районного суду м. Кременчука від 13.10.2024 року.

Ухвалою Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 29.08.2024 року у справі № 278/1566/21, провадження № 51-2555км24 постановлено передати на розгляд об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду кримінальне провадження для вирішення питання щодо застосування у кримінальному провадженні Закону України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" №3886-IX від 18.07.2024 року, який набув чинності 09.08.2024 року, для визначення розміру шкоду, з якої настає кримінальна відповідальність за вчинення таємного викрадення чужого майна та шахрайства.

Відповідно до п.13 ч.1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

У ч.2 ст. 74 КК України встановлено підстави для звільнення від покарання та його відбування. Так, особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення подання начальника Крюківського районного відділу філії Державної установи "Центр пробації" в Полтавській області ОСОБА_6 про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого ОСОБА_5 для відбування покарання, призначеного вироком Крюківського районного суду м. Кременчука від 13.10.2023 року, з підстав недоведеності відсутності поважних причин невиконання засудженим покладених на нього вироком суду обов`язків, необхідності першочергово вирішити питання в порядку п.13 ч.1 ст.537 КПК України чи є з 09.08.2024 року кримінально караним вчинене ним діяння, за яке він засуджений цим вироком.

Керуючись ч. 2 ст. 78 КК України, п. 8 ч. 1 ст. 537, ст. 539 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Відмовити в задоволенні подання начальника Крюківського районного відділу філії Державної установи "Центр пробації" в Полтавській області ОСОБА_6 про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого ОСОБА_5 для відбування покарання, призначеного вироком Крюківського районного суду м. Кременчука від 13.10.2023 року.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом семи днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складений та оголошений 23.09.2024 року о 12:45 год.

Суддя ОСОБА_1