СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кп/759/710/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2024 року

Святошинський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

номер кримінального провадження 0004053, внесеного 25 жовтня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Берегове Закарпатської області, громадянина України, освіта відсутня, офіційно не працює, не одруженого, без постійного місця реєстрації та проживання на території України, раніше судимого: вироком Подільського районного суду м. Києва від 7 лютого 2024 року за ч.4 ст.185 КК України на 5 (п`ять) років позбавлення волі, вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 18 березня 2024 року за ч.4 ст.185, ч. 4 ст. 70 КК України на 5 (п`ять) років 3 (три) місяці позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції) ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконфернеції зазначене кримінальне провадження

встановив:

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який продовжує діяти.

ОСОБА_3 24 жовтня 2023 приблизно о 13 год. 50 хв. перебував на зупинці громадського транспорту, де побачив ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , яка мала при собі рюкзак, після чого у останнього виник умисел спрямований на повторне, таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану.

Реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на повторне, таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, ОСОБА_3 зайшов до трамваю, який рухався по маршруту № 1 у м. Києві за ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , після чого став праворуч від вхідних дверей та постійно спостерігав за ними.

На зупинці «Вулиця Зодчих», ОСОБА_8 та ОСОБА_7 вийшли, а за ними відразу вийшов ОСОБА_3 , після чого, проходячи по бульвару Кольцова, ОСОБА_3 непомітно для подружжя, наздогнав останніх. Проходячи поміж будинками АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , підійшов ззаду до ОСОБА_8 , діючи повторно, таємно з корисливих мотивів, відкрив рюкзак, який знаходився на спині у останньої та викрав з нього гаманець, в якому знаходилися грошові кошти у сумі 4300 грн., дві картки УКРСИББАНКу, картка ІНФОРМАЦІЯ_2 , два пенсійні посвідчення на ім`я ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , особисті записи.

В цей час ОСОБА_8 відчула поштовх зі спини, повернувшись помітила ОСОБА_3 , який тримав її гаманець в руках, та почала вимагати повернення належного їй майна. Одночасно, ОСОБА_7 намагався втримати його за руку, проте ОСОБА_3 , розуміючи, що його дії стали помітними для потерпілої, вирвався та з місця вчинення злочину втік, розпорядившись в подальшому вкраденим майном на власний розсуд, завдавши останній матеріальної шкоди на загальну суму 4300 грн.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину визнав повністю, у вчиненому щиро каявся. Пояснив, що дійсно за обставин, встановлених в мотивувальній частині вироку, він 24 жовтня 2023 приблизно о 13 год. 50 хв. перебував на зупинці громадського транспорту, де побачив ОСОБА_8 , яка мала при собі рюкзак та її супутника, в цей час він вирішив вчинити крадіжку з зазначеного рюкзака та прослідував за останньою, яка сіла у трамвай. Після цього на зупинці АДРЕСА_2 він вийшов за ОСОБА_8 та прослідував за нею та на бульварі Кольцова в м. Києві викрав з її рюкзака гаманець. В цей час ОСОБА_8 відчула поштовх зі спини, повернувшись помітила його з гаманцем в руках та почала вимагати повернення належного їй майна. Одночасно, ОСОБА_7 (супутник потерпілої) намагався втримати його за руку, проте він ( ОСОБА_3 ), розуміючи, що його дії стали помітними для потерпілої, вирвався та з місця вчинення злочину втік, викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Показання ОСОБА_3 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження доказів по даному кримінальному провадженню, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 щодо часу, місця, способу, мотиву та мети, форми вини, які ніким не оспорюються, визнано недоцільним у зв`язку із відсутністю сумнівів щодо правильного розуміння їх змісту учасниками судового провадження, добровільності їх позицій.

Таким чином, допитавши обвинуваченого ОСОБА_3 , дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_3 у вчиненні ним відкритого викрадення чужого майна (грабежу), вчиненого повторно в умовах воєнного стану, та кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 185 КК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 у відповідності до ст. 66 КК України, є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 у відповідності до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином; ставлення обвинуваченого до вчиненого, яке полягає у визнанні вини та щиросердному розкаянні; обставину, яка пом`якшує та відсутність обставин, які обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він без освіти, офіційно не працює, неодружений, пільг та утриманців не має, не має визначеного місця реєстрації та проживання, на час вчинення кримінального правопорушення не був судимим.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами є призначення покарання за ч. 4 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ч. 4 ст. 186 КК України, не вбачаючи підстав для призначення іншого виду покарання.

Оскільки ОСОБА_3 вказаний злочин вчинив до постановлення вироку Солом`янського районного суду м. Києва від 18 березня 2024 року, суд вважає за необхідне остаточне покарання обвинуваченому призначити на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань.

Суд вважає, що саме таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_3 , попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, воно відповідатиме вимогам ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.

Питання речових доказів підлягає вирішенню на підставі ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. 369-371, 374, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарань, призначених вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 18 березня 2024 року та даним вироком, за сукупністю вироків призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 1 (один) місяць.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з 07 лютого 2024 року, зарахувати у строк покарання попереднє ув`язнення у період з 16 серпня 2023 року по 07 вересня 2023 року, з 14 листопада 2023 року по 06 лютого 2024 року.

Речові докази по справі: шкіряний гаманець коричневого кольору, пенсійне посвідчення на ім`я ОСОБА_8 , пенсійне посвідчення на ім`я ОСОБА_7 , 3 дисконтні карти, паперову іконку, 4 візитні карти та сім папірців з рукописними написами, гроші в сумі 1100 грн. та банківську картку «Приват Банк» - повернути за належністю власникам.

Вирок суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення через Святошинський районний суд м. Києва, а засудженим протягом 30 днів з дня отримання копії вироку, з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1