Справа № 522/6373/24
Провадження № 1-кс/522/2442/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі: слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , розглянувши у судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_7 в інтересах ТОВ «ЕКЛІПСІС» про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000739 від 12.08.2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_7 в інтересах ТОВ «ЕКЛІПСІС» звернувся до суду із клопотанням, у якому просить скасувати арешт із забороною вчинення дій щодо державної реєстрації змін в будь-який спосіб правового статусу нерухомого майна та заборонити укладати усі види угод, пов`язані з відчуженням зазначеного майна, а саме нежитлового приміщення, загальною площею 163,4 кв.м., що розташовується за адресою: АДРЕСА_1 , який був накладений ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 13.11.2020 року, по справі № 947/28121/20.

Захисник в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду клопотання був повідомлений.

У раніше призначених судових засіданнях, захисники клопотання підтримали та обґрунтували його тим, що ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 13.11.2020 року, по справі № 947/28121/20, клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , яке погоджено прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 , про арешт майна, в рамках кримінального провадження № 000739 від 12.08.2020 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України - задоволено.

Накладено арешт із забороною вчинення дій щодо державної реєстрації змін в будь-який спосіб правового статусу нерухомого майна та заборонити укладати усі види угод пов`язані з відчуженням зазначеного майна, а саме нежитлового приміщення, загальною площею 163,4 кв.м., що розташовується за адресою: АДРЕСА_1 .

Слідчим суддею встановлено, що органом досудового розслідування на теперішній час обґрунтовано здійснюється досудове розслідування в рамках даного кримінально провадження № 0000739 від 12.08.2020 р., за фактом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, а саме за заявки Народного депутата України ОСОБА_10 шодо зловживання службовими особами Одеської міської ради, Департаменту комунальної власності та іншими особами своїм службовим становищем щодо приватизації об`єктів комунальної власності на території міста Одеси.

Згідно поданого клопотання вбачається, що на теперішній час у сторони обвинувачення наявні підстави вважати, що факт начебто пожежі за адресою: АДРЕСА_1 , документально не підтверджується та містить ознаки фіктивності, з метою укриття факту не виконання орендарем обов`язкових умов проведення робіт з поліпшення орендованого майна, з метою подальшого його викупу, враховуючи реальність загрози подальшого незаконного відчуження вищевказаного об`єкту, слідчий суддя приходить до переконання про його відповідність критеріям речових доказів, передбаченим ч. 1 ст. 98 КПК України, що свідчить про наявність підстав для застосування в цілому в рамках даного кримінального провадження заходу забезпечення арешту майна.

В свою чергу, метою накладення арешту майна в рамках даного кримінального провадження є необхідність забезпечення збереження речових доказів (п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України), в свою чергу з цієї підстави арешт може бути накладено на майно й третіх осіб, які будь-якого процесуального статусу в рамках кримінального провадження не мають (абз. 1 ч. 3 ст. 170 КПК України).

За таких обставин, враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна, слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість клопотання та необхідність накладення арешту на майно, оскільки надані стороною обвинувачення матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на згадане майно та на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна, з метою забезпечення кримінального провадження, при цьому на даній стадії слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної особи юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів забезпечення кримінального провадження, одним з яких є арешт майна.

Відповідно до Наказу від 08.12.2020 року, № 533 Департаменту комунальної власності Одеської міської ради затверджено результат продажу об`єкта малої приватизації комунальної власності територіальної громади м. Одеси - нежитлового приміщення, загальною площею 163,4 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 1.1. Договору купівлі-продажу від 19 листопада 2020 року, посвідчене приватним нотаріусом ОСОБА_11 , Продавець (Територіальна громада міста Одеси в особі Одеської міської ради) продав, а Покупець (ТОВ «ЕКЛІПСІС») купив індивідуально. Визначене майно комунальної власності, у вигляді нежитлового приміщення, загальною площею 163,4 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Ознайомившись з ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 13.11.2020 року, по справі № 947/28121/20 повідомляє, що арешт на майно накладений ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 13.11.2020 року, по справі № 947/28121/20 грубо порушує права ТОВ «ЕКЛІПСІС» є необґрунтованою, винесеною з порушенням норм КПК та такою, що підлягає скасуванню.

Слідчим управлінням ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000739 від 12.08.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

В той же час, клопотання про арешт майна розглянуто за відсутністі власника майна, з метою забезпечення арешту майна на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України, власник або володілець майна, який не був присутній при розгляді питання про арешт майна, має право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею. У ст. 174 КПК України вказано, що власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Майнові права захищаються в Україні, як Конституцією, так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема частиною 1 і 5 статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Дана стаття Конституції України визначає, що конфіскація майна може бути заснована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

На дадний час ТОВ «ЕКЛІПСІС» позбавлено можливості володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до положень ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

При ухвалені рішення Суд повинен враховати, приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Така позиція узгоджується із частиною 5 статті 9 КПК України, відповідно до якої кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності.

Відповідно до положень ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Обґрунтовано, що одним з важливих критеріїв дотримання принципів пропорційності та справедливого балансу між суспільними (публічними) та приватними інтересами є те, що втручання суб`єкта владних повноважень у приватне право особи є виправданим лише за умови, коли це є надзвичайно необхідним для захисту суспільних (публічних) інтересів.

Аргументовано, що відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини критерієм дотримання принципу пропорційності є наявність обов`язкової та справедливої компенсації особі у разі втручання в її приватне право, що викликане суспільною необхідністю, обов`язковість дотримання розумного співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається для захисту суспільного (публічного) інтересу, та засобами, які використовуються для її досягнення, а також можливість суб`єктів владних повноважень змінювати або відкликати окремі власні адміністративні рішення лише в інтересах суспільства, якщо це необхідно, але з урахуванням права та інтересів приватних осіб.

Суть пропорційності полягає в тому, що вона являє собою правовий засіб, що застосовується для вирішення конфліктів між певним правом і конкуруючими з ним правами й інтересами. Ядром цього засобу є техніка балансування, спрямована на те, щоб право однієї особи, що захищається, було урівноважене з іншими визнаними правами і законними інтересами. Він дає відповідь на запитання: чи є виправданим обмеження того чи іншого права.

У Рішенні від 25 січня 2012 р. № 3-рп/2012 (справа № 1-11/2012) Конституційний Суд України зазначив, що одним із елементів верховенства права є принцип пропорційності, який у сфері соціального захисту означає, зокрема, що заходи, передбачені в нормативно-правових актах, повинні спрямовуватися на досягнення легітимної мети та мають бути співмірними з нею.

Накладення арешту на власність особи, який не є фігурантом будь-якого кримінального провадження є абсолютно неаргументованим.

Прокурор в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заяву про розгляд клопотання за його відсутності. У раніше призначених судових засіданнях заперечували щодо задоволення клопотання про скасування арешту майна, вважають арешт майна законним та обґрунтованим, просили відмовити у його задоволенні.

Вислухавши сторони, дослідивши надані матеріали, якими обґрунтовано доводи клопотання, приходжу до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що у провадженні СВ ВП № 2 Одеського РУП № 1 ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження № 0000739 від 12.08.2020 р., за ч. 2 ст. 364 КК України, за заявою Народного депутата України за фактом можливого зловживання службовими особами Одеської міської ради, Департаменту комунальної власності та іншими особами своїм службовим становищем щодо приватизації об`єктів комунальної власності на території міста Одеси.

У рамках кримінального провадження проведено ряд слідчих дій для встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення та встановлення осіб причетних до вчинення кримінального правопорушення, однак на теперішній час аналізом здобутих під час досудового розслідування доказів повідомлення про підозру у рамках даного провадження не пред`являлось.

Арешт на вищезазначене майно накладався за клопотанням слідчого з метою збереження речових доказів, у зв`язку з необхідністю проведення відповідних слідчих дій, в межах кримінального провадження № 0000739 від 12.08.2020 р. за ч. 2 ст. 364 КК України.

В рамках кримінального провадження на теперішній час проводиться досудове розслідування, майно відповідає критеріям речових доказів, згідно постанови старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_12 від 25.09.2020 р.

Згідно ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Захист здійснюється підозрюваним або обвинуваченим, його захисником або законним представником. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Вилучене майно є речовими доказами у даному кримінальному провадженні, є предметом дослідження у даному кримінальному провадженні.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні кримінальних правопорушень. Одним з таких заходів є арешт майна у кримінальному провадженні.

Нормами Глави 10 та Глави 17 КПК України передбачені правові підстави, з яких слідчим чи прокурором вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

У даному випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 3 ст. 170 КПК).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

На даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що зазначене майно відповідає ознакам речових доказів, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 170 КПК України дає підстави для його арешту як речових доказів з метою збереження.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2, 22, 131, 170, 174 КПК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 в інтересах ТОВ «ЕКЛІПСІС» про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000739 від 12.08.2020 року - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1

16.09.2024