Провадження № 1-кс/638/2247/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2024 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

представника власника майна - адвоката ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові клопотання адвоката ОСОБА_3 , який є представником власника майна ОСОБА_4 , про скасування арешту майна у кримінальних провадженнях № 0000233 від 02.03.2018 та № 0000232 від 02.03.2018 виділених матеріалів кримінального провадження № 0001420 від 13.03.2013,-

встановив:

Адвокат ОСОБА_3 , який є представником власника майна звернувся до суду із клопотанням, в якому просить суд скасувати арешт на майно ОСОБА_4 , який був накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 11.01.2018 у справі № 640/12962/16-к (у рамках кримінального провадження № 0001420 від 13.03.2013).

Представник власника майна - адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав клопотання про зняття арешту.

Розглянувши подане клопотання, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 11.01.2018 у справі № 640/12962/16-к, н/п 1-кс/640/373/18 задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУ Національної поліції в Харківській області про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001420 від 13.03.2013 та накладено арешт на квартири АДРЕСА_1 , які належать на праві приватної власності ОСОБА_5 шляхом заборони їх відчуження до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку.

Відповідно до постанов прокурора Харківської обласної прокуратури, датованих 02.03.2018, з матеріалів кримінального провадження №0001420 від 13.03.2013 були виділені матеріали досудового розслідування, внесені 19.09.2017 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, за фактом шахрайства стосовно ПАТ КБ «НАДРА» (незаконного, на думку сторони обвинувачення, відчуження квартири АДРЕСА_2 ) в окреме кримінальне провадження за №0000232, а матеріали досудових розслідувань, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.12.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, за заявою ПАТ КБ «Надра» щодо незаконного виведення ОСОБА_5 шахрайським шляхом майна (квартири АДРЕСА_3 ) з іпотеки банку та 22.12.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, за фактом підробки невстановленими особами печаток, штампів офіційних установ, підприємств та організацій в окреме кримінальне провадження за №0000233, досудове розслідування у яких здійснюється СВ ХРУП №3 ГУНП в Харківській області.

Судом встановлено що, 24.06.2016 між ОСОБА_5 (іпотекодавцем) та ОСОБА_4 (іпотекодержателем) був укладений нотаріально посвідчений договір іпотеки № 2554, за яким з метою забезпечення виконання зобов`язання, що виникло у іпотекодавця (Боржника) за Договором позики, укладеним з ОСОБА_4 та посвідченим приватним нотаріусом 24.06.2016 за реєстровим № 2552 (договір позики) Боржник отримав від Іпотекодержателя грошових коштів у сумі 851 393,6 грн., що є еквівалентом 34220 доларів США по курсу НБУ та строком виконання не пізніше 10.12.2016. За цим договором іпотеки Іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 92,1кв.м.

10.06.2015 між ОСОБА_5 (іпотекодавцем) та ОСОБА_4 (іпотекодержателем) був укладений нотаріально посвідчений договір іпотеки № 2031, за яким з метою забезпечення виконання зобов`язання, що виникло у іпотекодавця (Боржника) за Договором позики, укладеним з ОСОБА_4 та посвідченим приватним нотаріусом 10.06.2015 за реєстровим № 2029 (договір позики) Боржник отримав від Іпотекодержателя грошових коштів у сумі 735022,4 грн., зі строком виконання не пізніше 10.12.2015. За цим договором іпотеки Іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_3 загальною площею 100,3кв.м.

Таким чином, у забезпечення виконання зобов`язань боржника за договором позики від 10.06.2015, боржник ОСОБА_5 передала позикодавцю ОСОБА_4 в іпотеку належну їй квартиру АДРЕСА_3 загальною площею 100,3кв.м., а на забезпечення виконання зобов`язань боржника за договором позики від 24.06.2016 - належну їй квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 92,1кв.м.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 25.02.2020, яке 07.08.2020 набрало законної сили, задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 , на його користь за укладеними договорами позики від 10.06.2015 та 24.06.2016 вирішено стягнути: -з ОСОБА_5 за договором позики від 10.06.2015 (зі змінами), посвідченим приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 , реєстраційний №2029, суму боргу в розмірі 1698038 (один мільйон шістсот дев`яносто вісім тисяч тридцять вісім)грн., 62коп., що складається: сума боргу в розмірі 33040 доларів США, що станом на 03.03.2019 за офіційним курсом НБУ становить 806850,37грн.; сума штрафу (пеня) в розмірі 33180 доларів США, що станом на 03.03.2019 за офіційним курсом НБУ становить 891188,25грн.; -з ОСОБА_5 за договором позики від 24.06.2016 (зі змінами), посвідченим приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 , реєстровий №2552, суму боргу в розмірі 1821107 (один мільйон вісімсот двадцять одна тисяча сто сім)грн, 47коп., що складається: сума боргу в розмірі 34220 доларів США, що станом на 03.03.2019 за офіційним курсом НБУ становить 919121,82грн.; сума штрафу (пеня) в розмірі 33582 доларів США, що станом на 03.03.2019 за офіційним курсом НБУ становить 901985,65грн.

Згідно ст. 37 Закону України «Про Іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності (спеціального майнового права) іпотекодержателя на нерухоме майно (об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості), яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Нотаріально посвідчені договори іпотеки між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 № 2031 від 10.06.2015 та № 2554 від 24.06.2016 містять відповідні застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, а відтак вони є документами, що підтверджують перехід права власності на квартиру АДРЕСА_3 загальною площею 100,3кв.м. та на квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 92,1кв.м. до ОСОБА_4 .

Вказані арешти заважають ОСОБА_4 задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки шляхом набуття на нього права власності у позасудовий порядок (реєстрація права власності на себе) на підставі ст.ст. 36, 37 ЗУ «Про іпотеку», та перешкоджають виконанню вищевказаного рішення Московського районного суду м. Харкова від 25.02.2020.

Так, згідно листа приватного виконавця №33419 від 22.11.2023 примусова реалізація арештованого в рамках заведеного виконавчого провадження нерухомого майна ОСОБА_5 неможлива, оскільки згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна містяться записи про обтяження: - № 24900404, зареєстроване 24.01.2018 на підставі ухвали суду по справі № 640/12962/16-к, виданої 11.01.2018 Київським районним судом м. Харкова, предметом обтяження є квартира АДРЕСА_2 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_5 , шляхом заборони її відчуження до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку;- № 24901275, зареєстроване 24.01.2018 на підставі ухвали суду по справі № 640/12962/16-к, виданої 11.01.2018 Київським районним судом м. Харкова, предметом обтяження є квартира АДРЕСА_3 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_5 , шляхом заборони її відчуження до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку.

Відповідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта, інформаційна довідка від 22.01.2019 № 153413340, вид обтяження: арешт нерухомого майна; номер запису про обтяження 24901275: зареєстровано 24.01.2018 13:21:55 за №9984985 державним реєстратором ОСОБА_7 ; суб`єкт обтяження Київський районний суд м. Харкова в інтересах ГУ Національної поліції в Харківській області; підстава обтяження ухвала суду № 640/12962/16-к, видана 11.01.2018; предмет обтяження: квартира АДРЕСА_3 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_5 , шляхом заборони її відчуження до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта, інформаційна довідка від 22.01.2019 № 153411869, вид обтяження: арешт нерухомого майна; номер запису про обтяження 24900404: зареєстровано 24.01.2018 13:35:55 за №15124680 державним реєстратором ОСОБА_7 ; суб`єкт обтяження Київський районний суд м. Харкова в інтересах ГУ Національної поліції в Харківській області; підстава обтяження ухвала суду № 640/12962/16-к, видана 11.01.2018; предмет обтяження: квартира АДРЕСА_2 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_5 , шляхом заборони її відчуження до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження (ч. 2 ст. 170 КПК України).

Згідно ч.1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Абзацом другим ч. 1 цієї статті передбачено, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

ОСОБА_4 та його представник - адвокат ОСОБА_3 не були повідомлені та не брали участі при розгляді питання про арешт майна.

Статтею 1 КПК України передбачено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(надалі - Конвенція) «кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на розгляд судом, встановленим законом». А відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»[ВП], заява N31107/96, п.58, ECHR1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ісмаїлов проти Росії" від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права".

Згідно Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 у справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу N 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Зазначені вимоги співпадають і з положеннями ч. 4 ст. 21 КПК України, згідно яких здійснення кримінального провадження не може бути перешкодою для доступу особи до інших засобів правового захисту, якщо під час його здійснення порушуються права і свободи людини, гарантовані Конституцією і міжнародними договорами України) та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка передбачає право особи на ефективний засіб правового захисту на національному рівні від порушень прав і свобод, гарантованих цією Конвенцією.

Досудове розслідування у кримінальних провадженнях здійснюється з 2013 року, тобто більше 10 років, однак на момент розгляду клопотання про скасування арешту майна, поданого в порядку ст. 174 КПК України, власник майна не набув жодного процесуального статусу, що безумовно суперечить загальним засадам кримінального провадження, зокрема принципу розумності строків.

Враховуючи те, що ОСОБА_5 за період досудового розслідування кримінального провадження № 0001420 від 13.03.2013, а у подальшому - виділених з зазначеного кримінального провадження №№ 0000232, 0000233 від 02.03.2018 не набула статусу підозрюваної свідчить про те, що в подальшому у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, відпала потреба, у зв`язку з чим арешт підлягає скасуванню.

Згідно з ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Подальший арешт квартири АДРЕСА_3 загальною площею 100,3кв.м. та квартири АДРЕСА_2 загальною площею 92,1кв.м. перешкоджає виконанню рішення Московського районного суду м. Харкова від 25.02.2020, яке набуло законної сили, а тому підлягає скасуванню, так як на даний час у його продовженні відпала потреба.

Беручи до уваги, що за 6 років досудового розслідування, підозра у межах зазначеного кримінального провадження ані ОСОБА_5 , ані ОСОБА_4 не оголошена, документів, що зазначені квартири визнавалась речовим доказом не надано, та враховуючи, що ці квартири перебувають в іпотеці за нотаріально посвідченими договорами іпотеки від між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 № 2031 від 10.06.2015 та № 2554 від 24.06.2016 продовження існування арешту на зазначені квартири, який був накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 11.01.2018 не відповідає принципу розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також, має негативні наслідки для ОСОБА_4 , який є Іпотекодержателем за договорами іпотеки, та тривалий час позбавлений права оформити таке майно, що в значній мірі обмежує його права власності.

Крім того, суд приймає до уваги наступні відомості, які містяться в матеріалах кримінального провадження, а саме:

Відповідно до відповіді Фонду гарантування вкладів фізичних осіб наразі відбувається процедура ліквідації ПАТ Комерційний банк Надра. Квартири, розташовані за адресою АДРЕСА_4 загальною площею 100,3кв.м. та АДРЕСА_2 загальною площею 92,1кв.м. на балансі банку не перебувають. Відповідно до затвердженого Акту ліквідаційної маси ПАТ КБ Надра кредитні договори на вказані квартири були включені до ліквідаційної маси. В подальшому права вимог за вказаними кредитними договорами було продано на аукціонах в 2020 році ТОВ Спектрум Ессетс та ТОВ Фінансова компанія Дніпрофінансгруп, які до теперішнього часу будь-яких вимог ані до попередніх власників майна, ані до ОСОБА_4 не пред`явили.

Матеріали кримінального провадження №0000232 містять в собі постанову про його закриття, від 19.06.2024, в зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. До теперішнього часу вказана постанова не скасована.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування арешту майна, а відтак вказане клопотання є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 131, 132, 174, 309, 372 КПК України, суд, -

постановив:

Клопотання представника власника майна - адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна ОСОБА_4 - задовольнити.

Скасувати арешт майна, який був накладений, ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 11.01.2018 у справі № 640/12962/16-к у кримінальному провадженні № 0001420 від 13.03.2013 (після виділення кримінальні провадження № 0000233 від 02.03.2018 та № 0000232 від 02.03.2018) на майно: квартиру АДРЕСА_3 , квартиру АДРЕСА_2 , які належать ОСОБА_4 .

Обов`язок по виконанню даної ухвали покласти на слідчий відділ Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області.

Ухвалу може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_8