ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/1892/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" жовтня 2024 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000080, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Петрово-Солониха, Миколаївського р-ну. Миколаївської обл., українця, громадянина України, з базовою середньою освітою, неофіційно працюючого різноробочим, неодруженого, інваліда ІІ групи, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 321 КК України,

ВСТАНОВИВ:

12.01.2024 ОСОБА_4 в ході телефонної розмови з ОСОБА_5 , який проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 , всупереч врегульованих законом суспільних відносин щодо порядку обігу наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів, домовився щодо безоплатного збуту лікарських препаратів, що містять у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон (фенадон) та сильнодіючий лікарський засіб - димедрол (дифенгідрамін).

Надалі, 13.01.2024 у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не раніше 10 год. 55 хв., ОСОБА_4 прибув до медичного центру КМВ МБО «Реабілітаційний центр «Сходи»», який розташований за адресою: м. Київ, вул. Харківське шосе, 21/4, де отримав 120 таблеток, що у своєму складі містять наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон (фенадон) та 40 таблеток, що у своєму складі містять сильнодіючий лікарський засіб - димедрол (дифенгідрамін).

Того ж дня, приблизно о 10 год. 55 хв., ОСОБА_4 , реалізуючи свій протиправний умисел, направлений на незаконний збут наркотичного засобу та сильнодіючого лікарського засобу, прибув до відділення № 204 ТОВ «Нова Пошта», та поклавши до картонної коробки 10 таблеток, що у своєму складі містять наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон (фенадон), та 10 таблеток, що у своєму складі містять сильнодіючий лікарський засіб - димедрол (дифенгідрамін), які напередодні незаконно придбав та зберігав, з метою збуту, здійснив відправлення посилки (ТТН № 6427) до відділення № 1 ТОВ «Нова пошта», що за адресою: Вінницька обл., Гайсинський р-н., с. Ольгопіль, вул. Дружби, 26 на ім`я ОСОБА_6 , тим самим незаконно збув наркотичний засіб та сильнодіючий лікарський засіб.

17.01.2024 військовослужбовець ОСОБА_6 прибув до відділення № 1 ТОВ «Нова пошта», що за адресою: АДРЕСА_2 де отримав посилку від ОСОБА_4 та переніс її за місцем розташування в/ч НОМЕР_1 .

Надалі, того ж дня, під час огляду посилки відповідальними особами в/ч НОМЕР_1 було виявлено 10 таблеток, що у своєму складі містять наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон (фенадон) загальною масою 0,2249 г, та 10 таблеток, що у своєму складі містять сильнодіючий лікарський засіб - димедрол (дифенгідрамін) загальною масою 0,4449 г, які ОСОБА_4 умисно незаконно придбав, зберігав та збув ОСОБА_6 .

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 свою провину визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся. Суду пояснив, що його товариша дитинства ОСОБА_6 мобілізували, він проходив навчання та тренування і скаржився, що не може спати вночі. Він, ОСОБА_4 , в ході розмови 12.01.2024 року пожалів товариша та вирішив передати йому у військову частину метадон та димедрол. 13.01.2024 року він через «Нову Пошту» передав до військової частини, де проходить службу ОСОБА_6 , 1 блістер з таблетками метадону та 1 блістер з таблетками димедролу, які попередньо в цей же день отримав з метою передачі ОСОБА_6 у реабілітаційному центрі, в якому перебуває на обліку. Просив врахувати, що він хотів допомогти товаришу, корисної мети не мав. Вказав, що зробив належні висновки і запевняв у тому, що більше не допустить будь-якої протиправної поведінки та зможе довести своє виправлення без позбавлення волі.

За відсутності сумнівів у добровільності та істинності позиції учасників судового провадження, які не оспорювали фактичні обставини справи, а також роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд приходить до висновку про недоцільність дослідження інших доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються та обмежившись в судовому засіданні за згодою учасників судового провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України поясненнями обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненні кримінальних правопорушень, вважає доведеною винність ОСОБА_4 у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту та збуті наркотичного засобу та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 307 КК України, а також у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту та збуті сильнодіючого лікарського засобу, та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 321 КК України.

Обираючи обвинуваченому міру покарання, суд виходить з положень ст. 50 КК України, згідно яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з вказаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Також, відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, з урахуванням ступеню тяжкості кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При цьому суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який в своїх рішеннях зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було «свавільним» («Бакланов проти Росії» рішення від 09 червня 2005 року) та в справі «Фрізен проти Росії» рішення від 24 березня 2005 року). У справі «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Так, ОСОБА_7 , який є інвалідом ІІ групи, щиро розкаявся у вчиненому, а також активно сприяв в розкритті злочинів, і саме вказана позиція обвинуваченого забезпечила виконання таких завдань кримінального провадження як швидке, повне та неупереджене розслідування і судовий розгляд, що визнається обставинами, які пом`якшують покарання.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Також обвинувачений перебуває на обліку лікаря нарколога у медичному центрі КМВ МБО «Реабілітаційний центр «Сходи»» з діагнозом: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів, виключно позитивно характеризується з місця проживання, неофіційно працює різноробочим.

З огляду на викладене, суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченими, так і іншими особами, є призначення покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі в межах, встановлених санкціями частин статей.

Приймаючи до уваги всі обставини справи суд при призначенні покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 1 ст. 70 КК України обирає принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.

При цьому, хоча вчинені обвинуваченим злочини відносяться до категорії тяжкого та нетяжкого, проте приймаючи до уваги обставини їх скоєння та фактичні обставини справи, наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання, дані про особу обвинуваченого та думку сторони обвинувачення, яка вважала можливим, що обвинувачений зможе довести своє виправлення без реального позбавленого волі, суд проходить до висновку про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з встановленням іспитового строку, але в максимальних межах, та покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

На тверде переконання суду, призначення покарання без звільнення від його відбування з випробуванням, вказуватиме, що саме у цій ситуації, та обставинах при яких було вчинено злочини, воно сприймалося би, як грубо непропорційне, і як наслідок, у світлі практики ЄСПЛ, свідчило би про жорстоке поводження, тобто суперечило статті 3 Конвенції.

Приймаючи до уваги те, що на підставі вироку Чечельницького районного суду Вінницької області від 09.02.2024 року щодо ОСОБА_5 , засудженого за ч. 1 ст. 309 КК України, судові витрати за проведення експертизи в розмірі 3786 грн. 40 коп. стягнуто з ОСОБА_5 в повному обсязі, підстав для стягнення вказаних процесуальних витрат з ОСОБА_4 - немає.

Крім того, питання речових доказів також вирішено вказаним вироком Чечельницького районного суду Вінницької області від 09.02.2024 року.

Керуючись ст. ст. 369-371 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 321 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 307 КК України у виді 5 років позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 321 КК України у виді 1 року позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 3 роки.

Покласти на ОСОБА_4 обов`язки відповідно до ст. 76 КК України:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення через Дарницький районний суд м. Києва з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя