Провадження № 1-кп/947/571/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2024 року Київський районний суд міста Одеси у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні в м. Одесі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000795 від 17.06.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Одеси, громадянки України, українка, із середньою освітою, офіційна не працевлаштована, не заміжня, не має дітей, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судима:

-10.11.2021 року Київським районним судом міста Одеси за ч.1 ст.185 КК України до покарання у вигляді 100 годин громадських робіт;

-19.10.2022 року Київським районним судом міста Одеси за ч.2 ст. 389 КК України до покарання у вигляді обмеження волі строком на 1 рік. На підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнена від відбуття покарання з випробувальним строком на 1 рік;

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Так, 16.06.2023 року приблизно 20:30 годині, обвинувачена ОСОБА_8 перебуваючи в під`їзді будинку за адресою: АДРЕСА_3 побачила велосипед марки «GT» білого кольору, який знаходився в тамбурі. В цей час у ОСОБА_8 раптово виник злочинний умисел направлений на таємне викрадення майна, а саме велосипеда «GT» білого кольору, який належить потерпілій ОСОБА_7 .

Через деякий час, ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою особистого збагачення, перебуваючи за вказаною адресою, впевнившись в тому, що за її діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану введеного у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України від 1 травня 2023 року N 254/2023, затвердженим Законом України 2 травня 2023 року Ле 3057-IX, шляхом вільного доступу таємно викрала з тамбуру велосипед «GT» білого кольору вартістю 5000 гривень. З викраденим майном, ОСОБА_8 покинула місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинила потерпілій ОСОБА_7 майнову шкоду на загальну суму 5000 гривень.

Таким чином своїми умисними діями, обвинувачена ОСОБА_8 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, за кваліфікуючими ознаками - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, шляхом проникнення у сховище, вчинене в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, визнала повністю, та пояснила, що вона дійсно вчинила інкриміноване їй кримінальне правопорушення при обставинах викладених в обвинувальному акті, а саме: 16.06.2023 року вона зайшла до під`їзду будинку за адресою: АДРЕСА_3 побачила велосипед в тамбурі між поверхами, таємно викрала його, та з місця вчинення злочину зникла. У скоєному щиро кається, просила суворо її не карати, просила пробачення за вчинене. При розгляді справи, вона спочатку не зовсім розуміла в яких саме діях її звинувачують, тому була не згодна з обвинуваченням.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 пояснила, що ОСОБА_9 вона бачила два рази біля будинку де мешкає. Влітку, в день подій о пів на одинадцяту, вони повернулися додому і помітили, що один велосипед відсутній, двері тамбуру були відчинені, інший велосипед був на місці, напевне не встигли його викрасти. Вони викликали поліцію. Велосипеди зберігалися на 5 поверсі у тамбурі, який зачиняється на ключ. Вона не вважає, що двері тамбуру забули зачинити сусіди, коли вони уходили, всі велосипеди стояли на місці і сусідський велосипед також. Викрадений велосипед був білого кольору з червоними наліпками, чорний руль, крупні за діаметром колеса. Вона бачила ОСОБА_9 у парадній будинку, зустріла її на другому поверсі, коли виходила на роботу. Ій надавали фото в райвідділку для впізнання, показували фото ОСОБА_10 і хлопця, який допомагав продавати велосипед. Їй невідомо де знаходиться ОСОБА_11 , вона з ним не спілкується. Заявлений нею цивільний позов підтримує, просила його задовольнити.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснила, що влітку 2023 року о 21:00 годині вечора, вона була свідком того, що з парадної будинку виїхала дівчина на велосипеді, а потім, на наступний день, вона дізналася, що у її сусідів викрали велосипед, велосипед з білими рамами. Впізнання за фотознімками з нею не проводилося. Дівчина була одна, вона відразу виїхала з двору. На протоколі точно її підписи, але документ вона не пригадує, але підпис саме її.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснив, що йому відомо, що обвинувачена в минулому році викрала велосипед, десь в районі знаходження установи ОБЛДАЇ. До нього підійшла людина на ім`я « ОСОБА_14 », який розповів йому про крадіжку. Він не приймав участь в слідчих діях. Він йшов по дорозі з району «Школьний», був напідпитку, побачив ОСОБА_9 , яка виносила велосипед з під`їзду, було темно. Він не спілкувався с Гупол, вперше бачив її на 5 поверсі, коли проводилися слідчі дії, він був понятим, вона показувала де, коли, вона вкрала велосипед.

На підтвердження встановлених судом обставин вчинення обвинуваченої ОСОБА_9 інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України свідчать також інші докази, надані стороною обвинувачення та дослідженні судом під час судового розгляду справи в порядку ст. 94 КПК України. Такими доказами є:

-Протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 16.06.2023 року з якого вбачається, що ОСОБА_7 просила прийняти заходи до невстановленої особи, яка 16.06.2023 року в період часу з 21:00 по 23:00 години, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , таємно з п`ятого поверху під`їзду викрала велосипед;

-Протокол огляду місця події від 16.06.2023 року, з фото таблицею, з якого вбачається, що проведено огляд приміщення під`їзду АДРЕСА_4 ;

-Товарний чек, з якого вбачається, що вартість велосипеда «GT» білого кольору складає 5000 грн.;

-Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.06.2023 року, з якого вбачається, що свідок ОСОБА_12 впізнала жінку на фото №2, на якому зображена ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

-Протокол проведення слідчого експерименту від 23.06.2023 року, з додатком до нього, відеозаписом, за участю ОСОБА_9 , яка пояснила, що 16.06.2023 року за адресою: АДРЕСА_3 , вона зайшла до під`їзду, піднялася до четвертого поверху і побачила велосипед білого кольору в тамбурі, який був відчинений. Вона забрала велосипед, спустіла його, сіла і поїхала на ньому на вулицю Ільфа та Петрова 55 до знайомого, щоб поміг їй здати велосипед до ломбарду.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України.

Прокурор, який підтримує обвинувачення у зазначеному кримінальному провадженні в судовому засіданні відмовився від допиту свідка ОСОБА_15 , інші учасники кримінального провадження погодились з прокурором.

Судом в умовах повної змагальності процесу досліджені в повному обсязі всі докази, надані як обвинуваченням, потерпілими, захистом, можливість збирання інших доказів вичерпані, що визнано сторонами процесу, які підтвердили відсутність у них доповнень та інших доказів.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, враховуючи належність та допустимість доказів, досліджених в судовому засіданні, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, за кваліфікуючими ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, шляхом проникнення у сховище, вчинене в умовах воєнного стану.

Згідно ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»».

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання, необхідні і достатні для її виправлення та попередження нових злочинів.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_8 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає визнання вини, щире каяття у скоєному.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_8 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлені.

З огляду на вищенаведене, враховуючи сукупність вищезазначених обставин, характер, обставини та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченої ОСОБА_8 , яка на обліку у психіатра та нарколога не значиться, має постійне місце проживання, не працює, стабільного джерела доходу не має, раніше неодноразово судима, покарання не відбула, злочин вчинила в період відбуття покарання за попереднім вироком Київського районного суду міста Одеси від 19.10.2022 року, що свідчить про те, що належних висновків для себе не зробила та на шлях виправлення не стала, враховуючи наявність обставин які пом`якшуютьпокарання, наявність вимог матеріального характеру у потерпілої до обвинуваченої ОСОБА_9 , та керуючись принципом справедливості та індивідуалізації призначення покарання, суд вважає, що виправлення ОСОБА_8 та її перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, і їй слід призначити покарання у вигляді позбавленням волі, яке буде необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Також встановлено судом, що ОСОБА_8 засуджено вироком Київського районного суду міста Одеси від 19.10.2022 року за ч.2 ст. 389 КК України до покарання у вигляді обмеження волі строком на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік.

Виходячи положення частини 3 статті 78 КК України, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Також, відповідно до правової позиції,яка висловлена Верховним Судом у постанові від 14.09.2021 року (справа № 127/25037/17), яким наголошено, що в разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням суперечить точному змісту кримінального закону.

Частина 1 ст. 71 КК України містить імперативну вимогу про призначення судом покарання за сукупністю вироків (шляхом повного або часткового приєднання до покарання, призначеного за новим вироком, невідбутої частини покарання за попереднім вироком) у випадку, коли засуджений вчинив новий злочин після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання. Таким чином, приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за попереднім вироком, є обов`язком суду, який призначає покарання за сукупністю вироків.

При цьому суд враховує вимоги ч. 4 ст. 71 КК України, відповідно до якої остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, визначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Потерпіла ОСОБА_7 звернулася з цивільним позовом про стягнення на її користь з обвинуваченої ОСОБА_8 матеріальної шкоди завданої їй внаслідок вчинення обвинуваченою кримінального правопорушення у розмірі 5 000 гривень.

Відповідно до положень ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч.1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно з ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями, рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Факт заподіяння обвинуваченою ОСОБА_8 матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_7 встановлено матеріалами справи у розміру 5 000 гривень, а тому має бути відшкодована обвинуваченим в повному обсязі.

Відповідно до ст. 124 КПК України процесуальні витрати по справі відсутні.

Питання щодо вирішення речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369, 370, 371, 373, 374, 392, 393, 395 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_8 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, призначити їй покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Київського районного суду міста Одеси від 19.10.2022 року у вигляді одного місяця позбавлення волі, призначити остаточне покарання ОСОБА_8 у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироку законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту фактичного затримання, а саме: 27.06.2023 року.

В строк відбування призначеного покарання зарахувати період перебування ОСОБА_8 під вартою з 27.06.2023 року по день набрання вироку законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі (ч.5 ст. 72 КК України).

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень.

Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Київський районний суд м. Одеси протягом 30 діб з дня його проголошення. Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1