Справа № 128/850/24
Провадження №11-кп/801/913/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 01.01.2024 за № 0000001,

за апеляційною скаргою зі змінами прокурора у кримінальному провадженні Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_9 на вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 31 травня 2024 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Ситківці Немирівського району Вінницької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , розлученого, непрацюючого, раніше судимого:

- 01.06.2022 Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;

- 07.02.2024 Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 4 ст. 185, ст. 71 КК України до 5 років шести місяців позбавлення волі-

-визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України.

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Згідно з вироком судом першої інстанції установлено, що ОСОБА_7 , будучи обізнаним про те, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні з 05 годин 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан, дія якого неодноразово продовжувалася, востаннє Указом Президента України від 26.07.2023 №451/2023 продовжено строк дії воєнного стану в України, в період часу з 15.11.2023 по 17.11.2023, точний час та дату досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи на території ТОВ «Епіцентр-К», що в АДРЕСА_3 , виконував ремонтні роботи у приміщенні торгівельного центру. Після завершення виконання ремонтних робіт ОСОБА_7 зайшов до металевого вагончика, розташованого на території за вказаною адресою, де на підлозі помітив кейс із відбійним молотком торгової марки «Makita» моделі «HM0870C», який належить ТОВ «Досвід 2002». Надалі у ОСОБА_7 виник злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна.

Реалізовуючи свій умисел спрямований на викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , діючи повторно, розуміючи протиправність своїх дій та їх суспільно небезпечні наслідки, не маючи ані дійсного ані уявного права на власність потерпілої юридичної особи, з корисливих мотивів та з метою власного незаконного збагачення за рахунок чужого майна, діючи поза волею власника майна, переконавшись, що його дії непомітні для сторонніх осіб, відкрив кейс та дістав із нього відбійний молоток торгової марки «Makita» моделі «HM0870C» і непомітно покинув місце вчинення кримінального правопорушення, а згодом розпорядився ним на власний розсуд.

Своїми умисними діями ОСОБА_7 завдав майнової шкоди ТОВ «Досвід 2002» на загальну суму 10011,59 грн.

Окрім того, ОСОБА_7 , будучи обізнаним про те, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні з 05 годин 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан, дія якого неодноразово продовжувалася, востаннє Указом Президента України від 26.07.2023 №451/2023 продовжено строк дії воєнного стану в України, в період часу з 14.11.2023 по 16.11.2023, точний час та дату досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи на території ТОВ «Епіцентр-К», що в АДРЕСА_3 , виконував ремонтні роботи у приміщенні торгівельного центру. Під час проведення ремонтних робіт за вказаною адресою, ОСОБА_7 у частині торгівельного центру, де проводилися ремонтні роботи, помітив на підлозі кутову шліфувальну машинку торгової марки «Дніпро-М» моделі «GS-100S», яка належить ОСОБА_10 . Надалі у ОСОБА_7 виник злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна.

Реалізовуючи свій умисел спрямований на викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , діючи повторно, розуміючи протиправність своїх дій та їх суспільно небезпечні наслідки, не маючи ані дійсного ані уявного права на власність потерпілого, з корисливих мотивів та з метою власного незаконного збагачення за рахунок чужого майна, діючи поза волею власника майна, переконавшись, що його дії непомітні для сторонніх осіб, підняв з підлоги кутову шліфувальну машинку торгової марки «Дніпро-М» моделі «GS-100S» та заховав викрадене до своєї сумки, яка була одягнена на його поясі. Після завершення роботи ОСОБА_7 покинув місце вчинення кримінального правопорушення, а згодом розпорядився ним на власний розсуд.

Своїми умисними діями ОСОБА_7 завдав майнової шкоди ОСОБА_10 на загальну суму 1475,25 грн.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно в умовах воєнного стану.

Вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 31 травня 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарання призначеного за цим вироком та покарання, призначеного за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 07.02.2024, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 9 місяців, зараховано у строк відбуття покарання частково відбуте покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 07.02.2024.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбування покарання зараховано ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 16.01.2024 до дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з дня набрання даним вироком законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати в сумі 1514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) гривень 56 копійок за проведення експертизи №59/24-21 від 03.01.2024 (а.с. 95) та в сумі 1514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) гривень 56 копійок за проведення експертизи №343/24-21 від 23.01.2024.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі зі змінами прокурор у кримінальному провадженні Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_9 , не оспорюючи кваліфікацію дій та доведеність вини обвинуваченого, просить вирок Вінницького районного суду від 31.05.2024 відносно ОСОБА_7 скасувати з підстав неправильного застосування закону України кримінальну відповідальність в частині зарахування частково відбутоого покарання за вироком Вінницького районного суду від 07.02.2024, а також декриміналізацією одного із епізодів вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення.

Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. ст. 185 КК України,та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарання за цим вироком та покарання, призначеного за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 07.02.2024, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років 9 (дев`ять) місяців.

Виключити з резолютивної частини вироку вказівку про зарахування ОСОБА_7 в строк покарання частково відбутого покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 07.02.2024.

Виключити з мотивувальної частини вироку посилання на вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, за епізодом вчиненим у період з 14.11.2023 по 16.11.2024 стосовно ОСОБА_10 .

У решті просить оскаржуваний вирок залишити без змін.

У доводах апеляційної скарги прокурор посилається на те, що суд першої інстанції у резолютивній частині оскаржуваного вироку при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання помилково вказав про зарахування йому в строк покарання частково відбуте покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 07.02.2024. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 16.01.2024 до дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Відповідно до матеріалів судового провадження, ОСОБА_7 в даному кримінальному провадженні ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16.01.2024 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому судом неодноразово продовжувався.

У ході судового розгляду кримінального провадження, за яким засуджено ОСОБА_7 вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 07.02.2024, запобіжний захід щодо ОСОБА_7 не обирався, а тому до 31.05.2024, тобто до дня ухвалення вироку Вінницьким районним судом Вінницької області ОСОБА_7 фактично не відбував покарання за попереднім вироком. Тому цей строк не підлягає зарахуванню як відбута частина покарання.

У змінах поданих до апеляційної скарги прокурор посилається на те, що 09 серпня 2024 року набув чинності Закон України 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до статті 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями частини 1 статті 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Станом на 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2 648 гривень, а 50 відсотків від його розміру становили 1342 грн. Таким чином на момент вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст.185 КК України, становив 2 684 грн (1342Х2=2648).

Діями ОСОБА_7 було заподіяно матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_10 на загальну суму 1475 грн., тобто ця сума була меншою за розмір 2 648 грн, з якого відповідно до Закону № 3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, тому з огляду на ст.58 Конституції України, ст.5 КК України та приписи ст.433 КПК України посилання на скоєння обвинуваченим в період з 14.11.2023 по 16.11.2023 (точний час та дату досудовим розслідуванням не встановлено) повторного таємного викрадення майна, належного ОСОБА_10 вчиненого в умовах воєнного стану, підлягає виключенню як таке, що не підпадає під кримінально каране діяння, передбачене Особливою частиною КК України.

Інші учасники кримінального провадження судове рішення не оскаржували.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 апеляційну скаргу зі змінами прокурора підтримав та наполягав на їх задоволенні, посилаючись на викладені у апеляційній скарзі зі змінами доводи.

Обвинувачений ОСОБА_7 щодо задоволення апеляційної скарги прокурора зі змінами не заперечував.

Захисник ОСОБА_8 щодо задоволення апеляційної скарги прокурора зі змінами покладався на розсуд суду та підтримав позицію обвинуваченого.

Потерпілі ОСОБА_10 та представник ТОВ «Досвід 2002» в судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, обвинувачений, захисник та прокурор не заперечували проти судового розгляду у їх відсутність, тому відповідно до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України судовий розгляд відбувся у їх відсутність.

Письмових заперечень на апеляційні скарги від інших учасників кримінального провадження до суду не надходило.

Мотиви суду

Заслухавши доповідь судді, виступи учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги зі змінами в її межах, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги зі змінами прокурора, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Як убачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження, правильно кваліфікував дії обвинуваченого і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України.

Даний висновок суду в апеляційній скарзі не заперечується, а тому перевірці в апеляційній інстанції не підлягає.

Водночас, наведені прокурором в апеляційній скарзі зі змінами доводи про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, є підставою для скасування вироку в частині призначення покарання та ухвалення в цій частині нового вироку, виходячи з наступних підстав.

У роз`ясненнях, викладених у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» №5 від 29.06.1990 та п.29 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.203 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначається, що зміст резолютивної частини обвинувального вироку має бути викладено чітко і ясно, щоб при його виконанні не виникло сумнівів щодо виду і розміру покарання, призначеного судом, та змісту інших рішень, викладених у цій частині вироку.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

З матеріалів судового провадження встановлено, що у даному кримінальному провадженні ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16.01.2024 ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався, та діє на день апеляційного розгляду.

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області у кримінальному проваджені №0000536, справа №127/40016/23 від 07.02.2024 ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185, ст.71 КК України та призначено йому покарання у вигляді п`яти років шести місяців позбавлення волі. Вирок після перегляду Вінницьким апеляційним судом набув чинності 08.04.2024. В ході розгляду зазначеного кримінального провадження, запобіжний захід щодо ОСОБА_7 не обирався.

Тому, враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення 31.05.2024 Вінницьким районним судом Вінницької області щодо ОСОБА_7 , останньому безпідставно зараховано у строк відбуття покарання частково відбуте покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 07.02.2024.

За таких обставин, з резолютивної частини вироку Вінницького районного суду Вінницької області від 31.05.2024 слід виключити вказівку про зарахування ОСОБА_7 в строк відбуття покарання частково відбуте покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 07.05.2024.

Також слушними є доводи апеляційної скарги зі змінами прокурора щодо виключення з мотивувальної часини оскаржуваного судового рішення від 31.05.2024 посилання судом на вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, за епізодом, вчиненим у період з 14.11.2023 по 16.11.2023 (точний час та дату досудовим розслідуванням не встановлено) стосовно ОСОБА_10 , виходячи з наступного.

Так, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК).

Верховна Рада України 18 липня 2024 року прийняла Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна», який набув чинності 09 серпня 2024 року.

У відповідності до вказаного закону ст. 51 КУпАП викладено в такій редакції: «Дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, - тягне за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від двадцяти до тридцяти годин, або адміністративний арешт на строк до п`яти діб.

Дія, передбачена частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, - тягне за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або виправні роботи на строк до одного місяця з відрахуванням двадцяти процентів заробітку, або адміністративний арешт на строк від п`яти до десяти діб.

Повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частиною першою або другою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, - тягне за собою накладення штрафу від трьохсот до шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від сорока до шістдесяти годин, або виправні роботи на строк від одного до двох місяців з відрахуванням двадцяти процентів заробітку, або адміністративний арешт на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.

Дії, передбачені частиною першою або другою цієї статті, вчинені особою, яка три і більше разів протягом року піддавалася адміністративному стягненню за дрібне викрадення чужого майна, - тягнуть за собою накладення штрафу від шестисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або адміністративний арешт на строк п`ятнадцять діб».

Порівняно з попередньою редакцією цієї статті зазначені зміни передбачають, зокрема, збільшення мінімального порогу відмежування адміністративної та кримінальної відповідальності за вчинення крадіжки, шахрайства, привласнення або розтрати з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Кримінальна відповідальність за відповідною частиною ст. 185 КК настає під час вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка) у тому разі, якщо крадіжка майна не є дрібною.

Таким чином діяння, вчинені як таємне викрадення чужого майна, якщо вартість цього майна не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на момент їх вчинення, є дрібною крадіжкою і не є кримінально караними, що виключає кримінальну відповідальність, передбачену ст. 185 КК.

Зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК).

За частиною 2 ст. 4 КК кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

На переконання колегії суддів, унесення зазначених змін до законодавства України про адміністративну відповідальність безпосередньо впливає на закон України про кримінальну відповідальність, адже ці зміни визначають розмежування між діями які необхідно кваліфікувати як дрібну крадіжку, наслідком чого є притягнення особи до адміністративної відповідальності, і таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за що передбачена кримінальна відповідальність.

Беручи до уваги викладене, фактична декриміналізація викрадення майна, вартість якого не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, має зворотну дію в часі, оскільки поліпшує становище особи.

Неоподатковуваний мінімум доходів громадян - грошова сума розміром у 17 гривень, встановлена пунктом 5 підрозділу 1 розділу XX ПК, яка застосовується при посиланнях на неоподаткований мінімум доходів громадян в законах або інших нормативно-правових актах, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV ПК для відповідного року.

Підпунктом 169.1.1 статті 169 передбачено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом на 1 січня звітного податкового року, для будь-якого платника податку.

Згідно сформульованого обвинувачення ОСОБА_7 засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК, а саме таємного викрадення чужого майна (крадіжку), вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

Водночас вартість викраденого майна у потерпілого ОСОБА_10 , що встановлена за вироком і не оспорюється сторонами, становить 1475 грн.

Зі змісту вироку вбачається, що ОСОБА_7 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення в період часу з 14.11.2023 по 16.11.2023 (точний час та дату досудовим розслідувань не встановлено).

Для кваліфікації правопорушення як адміністративного чи кримінального, необхідно виходити з того, що прожитковий мінімум станом на 1 січня 2023 році становив 2684 гривні, у зв`язку з чим нижня межа кримінальної караності крадіжки, вчиненої у 2023 році, настає, якщо вартість предмета становить 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян, тобто 2684 гривні.

З урахуванням положень ст. 5 КК, а також тієї обставини, що вартість викраденого майна у потерпілого ОСОБА_10 на час вчинення кримінального правопорушення не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, ОСОБА_7 вчинив дрібну крадіжку, за що передбачено відповідальність ст. 51 КУпАП.

За таких обставин, апеляційний суд прийшов до висновку, що з мотивувальної частини оскаржуваного вироку від 31.05.2024 підлягає виключенню посилання на скоєння обвинуваченим ОСОБА_7 в період з 14.11.2023 по 16.11.2023 (точний час та дату досудовим розслідуванням не встановлено) повторне таємне викрадення майна, належного ОСОБА_10 вчиненого в умовах воєнного стану, як таке, що не підпадає під кримінально каране діяння, передбачене Особливою частиною КК України.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 413, 419, 421, 425, 426, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу зі змінами прокурора у кримінальному провадженні Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_9 -задовольнити.

Вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 31 травня 2024 рокустосовно ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185 КК України - скасувати та ухвалити новий вирок.

Визнати винуватим ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України.

Призначити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарання за цим вироком та покарання, призначеного за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 07.02.2024, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років 9 (дев`ять) місяців.

Виключити з резолютивної частини вироку вказівку про зарахування ОСОБА_7 в строк покарання частково відбуте покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 07.02.2024.

Виключити з мотивувальної частини судового рішення посилання на вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за епізодом, вчиненим у період з 14.11.2023 по 16.11.2023 стосовно ОСОБА_10 .

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з дня набрання вироком законної сили.

В решті вирок залишити без змін.

Копію вироку надіслати до Вінницького районного управління поліції для вирішення питання про притягнення ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності за ст.51 КУпАП, за епізодом, вчиненим у період з 14.11.2023 по 16.11.2023 стосовно ОСОБА_10 .

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який утримується під вартою у той же строк з дня отримання ним копії даного судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4