ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/3929/21 Номер провадження 11-кп/814/111/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

з участю:

прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

представника потерпілого ОСОБА_8

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава кримінальне провадження № 0000167 від 07.02.2021 за потерпілого ОСОБА_7 та прокурора Кременчуцької окружної прокуратури ОСОБА_12 на вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука від 19.11.2021 відносно

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчука Полтавської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_11 засуджено за ч. 1 ст. 122 КК України на 3 роки позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком на 2 роки.

Цим же вироком ОСОБА_11 визнано невинуватим та виправдано за ч.1 ст.127 КК України у зв`язку з недоведенням наявності в його діянні складу цього кримінального правопорушення.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_11 задоволено частково.

Стягнути з ОСОБА_11 на користь потерпіллого ОСОБА_7 35000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином та 18000 грн. в рахунок відшкодування процесуальних витрат.

За вироком суду, 07 лютого 2021 року о 02 год. 10 хв. ОСОБА_11 перебував в автомобілі «Фольцваген крафтер» , що був припаркований поряд з буд. АДРЕСА_2 . В цей час , повз проходив ОСОБА_7 вдаривши по кузову автомобіля ногою. Почувши удар по кузову автомобіля, ОСОБА_11 вийшов. В цей час, у ОСОБА_11 на ґрунті особистих неприязних відносин , які раптово виникли внаслідок удару ОСОБА_7 по кузову автомобіля , виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень останньому.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_11 наніс не менше чотирьох ударів кулаком лівої та правої руки в ділянку обох очей, носа, нижньої губи та правої щоки ОСОБА_7 .. Після цього ОСОБА_11 зняв з ОСОБА_7 взуття та не повертав власнику до приїзду поліції протягом 20 хвилин.

Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 45 від 23 квітня 2021 року у ОСОБА_7 виявлені такі тілесні ушкодження: закрита черепно-лицева травма: струс головного мозку, перелом кісток носа з помірним зміщенням уламків, перелом передньої та очної стінок правої гайморової (верхньощелепної) пазухи з явищами гемосинуситу (кров в гайморовій пазусі), обширний забій м`яких тканин з синцем правої половини обличчя з переходом на праву передньо-бокову поверхню шиї, дрібні рани верхньої повіки правого ока, слизової оболонки нижньої губи, контузія обох очей легкого ступеню з субсклеральними крововиливами.

Враховуючи характер, локалізацію, кількість, взаєморозміщення тілесних ушкоджень, вони утворилися від не менше ніж чотирьох ударів в ділянку обох очей, носа, нижньої губи та правої щоки тупими предметами з обмеженою поверхнею контактування, якими могли бути кисті рук, стиснені в кулаки, ноги людини у взутті. По ступеню тяжкості всі тілесні ушкодження виявлені у ОСОБА_7 оцінюються лише в своїй сукупності як СЕРЕДНЬОЇ тяжкості за ознакою тривалого, більш ніж 21 день, розладу здоров`я.

Крім того, органом досудового розслідування ОСОБА_11 обвинувачується у тому, що продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_11 07.02.2021 приблизно в 02 год. 15 хв. з метою покарання за те, що ОСОБА_7 вдарив його транспортний засіб ногою та залякування його, наніс не менше чотирьох ударів ОСОБА_7 в ділянку обох очей, носа, нижньої губи та правої щоки, при мінусовій температурі - 11 градусів за Цельсієм та зняв з останнього взуття, яке поклав собі в транспортний засіб. Після цього потерпілий ОСОБА_7 перебуваючи на вулиці без взуття, не менше 20 хвилин при мінусовій температурі, відчував на собі дію низької температури навколишнього середовища, що була не вище: - 11 градусів по Цельсію, яка завдавала йому сильного фізичного болю та фізичного страждання.

Такі дії обвинуваченого стороною обвинувачення кваліфіковано за ч. 1 ст. 127 КК України, тобто катування, умисне заподіяння сильного фізичного болю або фізичного страждання, шляхом нанесення побоїв, мучення з метою покарати його за дії, скоєні ним, а також з метою залякування його.

Виправдовуючи ОСОБА_11 місцевий суд зазначив, що із зібраних в кримінальному провадженнями доказів, зокрема пояснень потерпілого, свідків, обвинуваченого, вбачається, що останній знімав з потерпілого взуття з метою завадити останньому покинути місце де як він вважав обвинуваченим було пошкоджено його автомобіль. При цьому обвинувачений не примушував вчиняти потерпілого будь-які дії проти його волі, що підтвердили всі свідки.

У поданій апеляційній скарзі прокурор просить вирок відносно ОСОБА_11 скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та неправильному застосуванні закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким засудити обвинуваченого за ч.2 ст.122 на 3 роки позбавлення волі; за ч.1 ст.127 КК України на 2 роки позбавлення волі, та за сукупністю злочинів за ч.1 ст.70 КК України остаточно визначити покарання у виді 4 років позбавлення волі, яке слід відбувати реально.

Необхідність ухвалення такого рішення прокурор мотивує тим, що надаючи оцінку доказам вини обвинуваченого ОСОБА_11 , судом до уваги не взято покази потерпілого та свідків, відповідно до яких потерпілий ОСОБА_7 перебував на морозі, тобто під дією низьких температур, сам потерпілий не міг чинити опір, оскільки внаслідок спричинених тілесних ушкоджень перебував у безпорадному стані.

Сам ОСОБА_11 повідомив суду, що тілесні ушкодження він наносив з метою покарати ОСОБА_7 за удар по його автомобілю.

Таким чином суд безпідставно перекваліфікував дії ОСОБА_11 на ч. 1 ст. 122 КК України та безпідставно виправдав за ч.1 ст. 127 КК України. Крім того, прокурор вважає, що суд безпідставно призначив обвинуваченому остаточне покарання із застосуванням ст.75 КК України оскільки відсутні обставини, які пом`якшують відповідальність.

Потерпілий у своїй апеляційній скарзі також просить кваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_11 за ч.2 ст.122, ч.1 ст.127 КК України та призначити реальне покарання за вчинене, а також повністю задовольнити цивільний позов та стягнути з останнього 300 000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 7198 грн. матеріальної шкоди.

Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_13 знущався з нього та принизив його, знімаючи з апелянта взуття при мінусовій температурі повітря. У зв`язку із злочином потерпілий поніс душевні та фізичні страждання, а також йому не було відшкодовано вартість його мобільного телефону, який розбив обвинувачений.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, у якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_11 у достатній мірі дотримався вказаних вимог Кримінального процесуального законодавства.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_11 у вчиненні злочину,передбаченого ч.1 ст.122 КК України є правильним, оскільки ґрунтується на зібраних у кримінальному провадженні і перевірених у суді належних і допустимих доказах та детально наведених у вироку, як того вимагає ст.374 КПК України, відповідає фактичним обставинам справи.

Доводи прокурора та потерпілого ОСОБА_7 щодо необхідності кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.122 та ч.1 ст.127 КК України перевірялись судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Так, сторонами кримінального провадження не оспорюється обставини вчинення ОСОБА_11 кримінального правопорушення, а саме те, що потерпілий ОСОБА_14 вдарив кузов автомобілю ОСОБА_13 , після чого останній наніс потерпілому тілесні ушкодження , зняв з нього взуття.

При цьому апелянти вважають, що ОСОБА_11 наніс тілесні ушкодження ОСОБА_7 з метою залякування, а тому його дії слід кваліфікувати за ч.2 ст.122 КК України.

Проте, як у суді першої, так і апеляційної інстанції прокурором та потерпілим не зазначено, яку саме мету переслідував ОСОБА_11 та з якою метою він хотів залякати ОСОБА_7 . Натомість, із ситуації, яка слалася на місці вчинення злочину, очевидно вбачається що ОСОБА_11 мав мотив помсти за пошкоджений ОСОБА_7 автомобіль, а тому його дії не можуть бути кваліфіковані за ч.2 ст.122 КК України.

Так само не знаходить свого підтвердження кваліфікація дій ОСОБА_11 за ч.1 ст.127 КК, так як обвинувачений ні до чого потерпілого не примушував, а забрав у нього взуття, щоб потерпілий дочекався працівників поліції.

При цьому сам потерпілий ОСОБА_7 апеляційному суду повідомив, що після побиття проходив медичне обстеження, під час якого наслідків перебування без взуття при низькій температурі (підвищення температури тіла, застуда тощо) у нього виявлено не було. Таким чином, потерпілий не зазнав таких негативних наслідків від дій обвинуваченого в частині залишення потерпілого без взуття, які б вплинули на стан його здоров`я, а тому кваліфікація дій ОСОБА_11 за ст.127 КК України виключається.

Що призначеного судом покарання, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно з вимогами ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як встановлено вивченням справи, суд належно виконав зазначені вимоги закону.

Торкаючись виду та розміру призначеного судом покарання ОСОБА_11 за вчинений злочин, колегія суддів вважає його таким, що відповідає вимогам ст.65 КК України і не суперечить приписам ст. 50 КК України, а тому підстави для ухвалення нового вироку з мотивів призначення обвинуваченому більш суворого покарання за вчинене відсутні.

Проте колегія суддів вважає за необхідне змінити вирок в частині вирішення цивільного позову, а саме щодо відшкодування матеріальної шкоди за мобільний телефон потерпілого.

Так, суду апеляційної інстанції потерпілим ОСОБА_7 було надано акт оцінки технічного стану мобільного телефону Honor 8X 4/64GB JSN-L21 від 19.05.2022, згідно якої указаний мобільний телефон ремонту не підлягає.

За таких обставин, вартість мобільного телефону підлягає стягненню з обвинуваченого.

Торкаючись розміру стягнутої моральної шкоди, на переконання колегії суддів вона відповідає вимогам співмірності та розумності, а тому апеляційній вимоги потерпілого щодо збільшення суми моральної шкоди, яка підлягає стягнення з обвинуваченого, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу прокурора Кременчуцької окружної прокуратури ОСОБА_12 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука від 19.11.2021 відносно ОСОБА_11 в частині цивільного позову потерпілог ОСОБА_7 змінити та стягнути з ОСОБА_11 на користь потерпілого ОСОБА_7 7198 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Кримінального касаційного суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4