УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2024 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 120 241 000 000 002 69 від 03.03.2024,

у с т а н о в и в :

До Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про скасування арешту майна ОСОБА_4 звернувся адвокат ОСОБА_3 , зазначивши, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 19.03.2024 (справа № 761/8825/24) у кримінальному провадженні № 120 241 000 000 002 69 від 03.03.2024 за ч. 1 ст. 286 КК України накладений арешт на автомобіль «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

На думку ініціатора клопотання, у подальшому застосуванні вказаного заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба, оскільки у кримінальному провадженні з вказаним автомобілем проведені всі експертні дослідження, проведення яких було єдиною обставиною, якою прокурор обґрунтовував клопотання про накладення арешту.

Враховуючи, що вказаний транспортний засіб утримується органом досудового розслідування, що суттєво обмежує права його власника, адвокат ОСОБА_3 просив задовольнити клопотання та скасувати вказаний арешт.

У судове засідання заявник, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, не прибув.

Прокурор, будучи повідомленим про день, час та місце розгляду клопотання належним чином, до суду не прибув, про поважність причини неявки не повідомив. Зазначена обставина не є перешкодою для розгляду клопотання.

У зв`язку з неприбуттям у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, у відповідності до ч. 4 ст. 107 КПК фіксація за допомогою технічних засобів кримінального провадження у суді не здійснювалась.

Слідчий суддя, дослідивши наявні документи, дійшов висновку про таке.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, у такому випадку арешт накладається на майно за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК.

Слідчий суддя, вирішуючи питання чи є майно речовим доказом, враховує, що це майно містить ознаки, передбачені ст. 98 КПК, оскільки до речових доказів кримінальний процесуальний закон серед іншого відносить матеріальні об`єкти, які зберегли на собі сліди кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Виходячи з обставин кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, підданий арешту транспортний засіб містить на собі сліди кримінального правопорушення.

Таким чином, на день розгляду клопотання піддане арешту майно відповідає вимогам, визначеним п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК арешт майна може бути скасований за клопотанням власника майна або його представника за умови, що останній доведе, що у подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладений необґрунтовано.

Вказана процесуальна норма покладає на учасника кримінального провадження, яким ініціюється скасування арешту, обов`язок доведення зазначених обставин.

Отже, вказана процесуальна норма покладає на заявника обов`язок довести наявність тих обставин, які можуть стати підставою для скасування арешту.

Таким чином, ініціатор скасування арешту повинен навести докази того, що на цій стадії розслідування втратив свою актуальність вищезазначений захід забезпечення або ж під час його застосування таке рішення прийняте без урахування певних суттєвих обставин.

Попри зазначене, представником володільця майна не наведено переконливих доводів стосовно існування визначених законом факторів.

Крім того, заявник вкотре не з`явившись до суду, позбавив слідчого суддю можливості дослідити додаткові доводи щодо ініційованого клопотання.

З наведеного витікає, що залишається актуальним забезпечення схоронності такого майна шляхом заборони розпорядження та користування ним.

Слідчий суддя частково погоджується з аргументацією заявника щодо порушення рішенням про накладення арешту його права власності.

У той же час, право власності не є абсолютним, статтею 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Наведена конституційна норма гарантує, що позбавлення права власності, невід`ємними складовими частинами якого є володіння, користування та розпорядження об`єктом власності, можливе у випадках та у спосіб, які передбачені відповідними правовими нормами.

У цьому випадку обмеження права власності відбулося на підставі судового рішення, тобто у спосіб, передбачений законом.

Сукупність наведених фактів, їх правова оцінка приводять до висновку про відсутність передбачених законом підстав для скасування арешту майна.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 170, 174, 395 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 120 241 000 000 002 69 від 03.03.2024, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 19.03.2024 (справа № 761/8825/24), відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1