Дата документу 01.08.2024
Справа № 334/9372/23
Провадження № 1-кп/334/356/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2024 року місто Запоріжжя

Ленінський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі кримінальне провадження, внесене 21.09.2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000520, по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Запоріжжя, громадянина України, який має середню освіту, офіційно працевлаштований в ТОВ «МІК» - завідувачем складу, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,не одруженого, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , та фактично проживає за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

за участі: прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 (особисто), захисника адвоката ОСОБА_6 (діє на підставі Доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги від 12.10.2023 №028-003809ч) -

ВСТАНОВИВ:

20.09.2023 року приблизно о 18 годині 00 хвилин ОСОБА_3 , знаходячись біля будинку АДРЕСА_3 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до ОСОБА_7 , маючи прямий умисел на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, наніс два удари кулаком правої руки в область обличчя ОСОБА_7 , внаслідок чого останній впав на землю, після чого ОСОБА_3 продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_7 не в змозі чинити йому опір, оскільки перебував в положенні лежачи на землі, наніс два удари кулаком правої руки в область обличчя та наніс два удари ногою в ліву частину обличчя потерпілому ОСОБА_7 , внаслідок чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді тупої травми лівого ока: синець з набряком м`яких тканин та садном у навколо очній ділянці з розповсюдженням на виличну ділянку; крововилив білкової оболонки ока; травматична ерозія рогівки, що кваліфікуються як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення (проступок), передбачене ч.2 ст.125 КК України, а саме: умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 125 КК України, визнав повністю, та суду пояснив, що з потерпілим ОСОБА_7 він знайомий поверхнево. Вони, коли бачились, ОСОБА_8 , проте не спілкувались. 20.09.2023 приблизно о 18 годині він перебував біля будинку АДРЕСА_3 . Там же перебував і потерпілий. ОСОБА_7 почав зневажливо говорити про військовослужбовців та співробітників ТЦК. При цьому ОСОБА_3 колишній військовослужбовець, списаний з лав ЗСУ за станом здоров`я через отримання декількох контузій та осколкових поранень, має статус учасника бойових дій та інвалідність внаслідок війни, тому на такі висловлювання реагує досить хворобливо. Внаслідок цього з потерпілим у нього стався конфлікт, в ході якого він наніс декілька ударів в обличчя потерпілому, спричинивши тілесні ушкодження. У вчиненому кається, зробив для себе висновки, наразі проходить лікування наслідків контузії, зазначив, що якби така ситуація сталась зараз, він би стримувався, просить суворо не карати.

Потерпілий в судове засідання не з`явився з невідомої суду причини. Про час та місце судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, заяв, клопотань про відкладення судового розгляду, неможливість прибуття в судове засідання не подавав. Таким чином, суд, вичерпавши всі можливості забезпечення явки потерпілого в судове засідання, поставив на обговорення питання щодо можливості судового розгляду без участі потерпілого, на що учасники, в тому числі і прокурор, який брав участь в судовому засіданні, не заперечували проти проведення судового розгляду за відсутності потерпілого.

Прокурор під час судового розгляду просив обмежитись допитом обвинуваченого, дослідженням документів, що характеризують особу обвинуваченого, та відповідно до вимог статті 349 КПК України, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Отже, за згодою учасників судового провадження, які, під час судового розгляду, не оспорювали фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, крім того, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст обставин даного провадження, отже, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, і обмежився допитом обвинуваченого, а також дослідженням документів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

При цьому судом з`ясовано правильність розуміння учасниками судового провадження обставин щодо недоцільності дослідження доказів, добровільність їх позицій, та роз`яснено вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Під час допиту обвинувачений ОСОБА_3 підтвердив, що саме він спричинив легке тілесне ушкодження потерпілому за викладених в обвинувальному акті обставинах. Показання обвинуваченого ОСОБА_3 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Зважаючи на викладене та те, що обвинувачений підтвердив викладені в обвинувальному акті обставини, надав аналогічні показання і беззаперечно визнав свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, суд кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Відповідно до ст. 66 КК України, обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд визнає щире каяття.

Відповідно до ст. 67 КК України, обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , судом не встановлено.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує: ступінь тяжкості вчинених кримінального правопорушення, які відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії проступку, особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який раніше не судимий, на обліку лікарів психіатра та нарколога чи невролога не перебуває, є особою з інвалідністю внаслідок війни та має статус учасника бойових дій, та те, що ОСОБА_3 має постійне місце проживання, роботи, наявність на вихованні дитини 2022 року народження, відсутність будь-яких матеріальних та моральних претензій у потерпілого до обвинуваченого; повне визнання вини обвинуваченим, а також його ставлення до вчиненого, яке полягає у щирому розкаювані. Також суд враховує наявність обставини, що пом`якшує покарання.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, в межах санкції статті, що передбачає відповідальність за скоєне, у виді штрафу.

Саме таке покарання та спосіб його виконання, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними цінностями та інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлявся.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 373, 374, 375, 376, 381-382 КПК України суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850,00 грн. (вісімсот п`ятдесят гривень).

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не обирався.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня отримання його копії. Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження

Суддя: ОСОБА_1