Справа №463/4780/24
Провадження №1-кс/463/4225/24
У Х В А Л А

22 липня 2024 року слідчий суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову про відмову у визнанні потерпілим -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова зі скаргою на постанову старшого слідчого Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 від 16 травня 2024 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні № 0000089 від 23.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 357 КК України.

Скаргу мотивує тим, що оскаржуваною постановою старшого слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 , вчергово винесено постанову 16.05.2024, якою відмовлено у визнанні його потерпілим в межах кримінального провадження № 0000089. Зміст постанови зводиться до переписування раніше уже скасованих аналогічних постанов слідчого. Зазначає, що викладені слідчим в постанові висновки про не встановлення в ході досудового розслідування та зі змісту поданої ОСОБА_3 заяви від 27.02.2024 обставин спричинення ОСОБА_3 моральної, фізичної або майнової шкоди є необґрунтованими. А сама постанова не відповідає положенням закону.

В судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав доводи скарги, просив скасувати оскаржувану постанову та зобов`язати слідчого повторного розглянути клопотання про визнання ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні № 0000089.

Представник ТУ ДБР в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив. В силу ч.3 ст. 306 КПК України його відсутність не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

У відповідності до ч.1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

З матеріалів скарги вбачається, що 23.02.2024 до ЄРДР за № 0000089за заявою ОСОБА_3 внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 357 КК України. Досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні здійснюється слідчими Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові.

Постановою слідчого від 16.05.2024 року про відмову у задоволенні клопотання про визнання потерпілого, у задоволенні заяви ОСОБА_3 щодо визнання останнього потерпілим у кримінальному провадженні № 0000089 від 23.02.2024 року, відмовлено.

З мотивувальної частини оскаржуваної постанови слідує, що підставою для постановлення такої стали висновки слідчого про те, що ОСОБА_3 ні у заяві про вчинення кримінального правопорушення, ні у заяві від 27.02.2024 року не вказано обставин і не наведено достатніх доказів, якої саме і в чому проявляється моральна, фізична або майнова шкода, заподіяна заявнику. Таких обставин, як зазначив слідчий, не встановлено і із зібраних в ході досудового розслідування матеріалів кримінального провадження.

Згідно із ч. 1 ч. 3 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

У відповідності до ч. 5 ст. 55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України постанова слідчого складається, серед іншого, з мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

Разом з тим, оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст. 110 КПК України, оскільки не містить належних мотивів прийнятого рішення, не відповідає вимогам процесуального закону, тому підлягає до скасування.

Відтак, слідчий суддя погоджується з доводами ОСОБА_3 та вважає, що слідчий в оскаржуваній постанові обмежився лише констатацією, що завдання шкоди заявнику не встановлено, не вказавши, які саме слідчі та інші процесуальні дії вчинені з метою перевірки факту спричинення шкоди.

Окремо слідчий суддя звертає увагу, що зміст оскаржуваної постанови є аналогічним змісту попередньо скасованих постанов слідчого про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим. Окрім цього, ухвалою слідчого судді від 03.06.2024 скасовано знову ж таки аналогічну постанову слідчого, яка винесена 11.06.2024 після оскаржуваної постанови.

З урахуванням обставин справи та враховуючи позицію ККС ВС, висловлену в постанові від 10 липня 2023 року у справі № 522/7836/21, провадження № 51-2328км22, вважаю, що заявлена скаржником вимога про зобов`язання слідчого повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 про визнання потерпілим у кримінальному провадженні № 0000089 від 23.02.2024 року, підлягає до задоволення. При цьому, задоволення такої вимоги слідчим суддею при здійсненні судового контролю не суперечить змісту ст. 55 КПК України та за своєю суттю не може свідчити про фактичне втручання в процесуальні повноваження слідчого.

Керуючись ст.ст. 55, 110, 303, 306, 307, 309, 372 КПК України -

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити.

Постанову старшого слідчого Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, від 16 травня 2024 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні № 0000089 від 23.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 357 КК України скасувати.

Зобов`язати слідчого повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 про визнання потерпілим у вказаному кримінальному провадженні.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголошено 25.07.2024 о 13.50 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1