Провадження № 1-в/191/554/24
У Х В А Л А

іменем України

06 листопада 2024 року м. Синельникове

Синельниківський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Синельникове подання Державної установи «Синельниківська виправна колонія (№94)» про приведення вироку стосовно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідність до вимог ЗУ «Про внесення змін до КУпАП та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 №3886-IX-

ВСТАНОВИВ:

До Синельниківського районного суду Дніпропетровської області надійшло подання начальника Державної установи «Синельниківська виправна колонія (№94)» про приведення вироку стосовно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідність до вимог ЗУ «Про внесення змін до КУпАП та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 №3886-IX.

В обґрунтування подання посилаються на те, що ОСОБА_4 відбуває за вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 11.04.2019, яким він засуджений за ч.2 ст.185, ч. 3 ст.185, ч.2 ст.190, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 КК України до 6 років позбавлення волі. Початок строку 12.11.2019, кінець строку 12.11.2025. Згідно даного вироку ОСОБА_4 13.11.2016 вчинив шахрайство на суму 859,50 грн, що на момент вчинення правопорушення не перевищувало двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Крім цього 28.05.2017 вчинив шахрайство на суму 258,06 грн, що на момент вчинення правопорушення не перевищувало двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Враховуючи, що 09.08.2024 набрав чинності Закон № 3886-IX від 18.07.2024 на підставі ст. 5, ч.2 ст. 74 КК України, ст. 537, 539 КПК України просить звільнити засудженого ОСОБА_4 від призначеного покарання вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області за ч.2 ст.185, ч. 3 ст.185, ч.2 ст.190, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 КК України у відповідності до чинного законодавства.

Від представника державної установи та засудженого надійшли заяви про розгляд клопотання без їхньої участі.

У судовому засіданні прокурор зазначив, що вважає клопотання таким, що не підлягає задоволенню.

Суд, заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали, долучені до клопотання, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 відбуває покарання в ДУ «СВК (№94)» за вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 11.04.2019. Початок строку відбування покарання засудженого 12.11.2019, кінець строку- 12.11.2025.

Вказаним вироком ОСОБА_4 засуджено за ч.2 ст.185, ч. 3 ст.185, ч.2 ст.190, ч.1 ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання призначеного за даним вироком, частково приєднано не відбуте покарання в вигляді 3 років позбавлення волі, яке призначене йому за вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 26.05.2016 та остаточно визначено покарання в вигляді 6 років позбавлення волі з відбуванням покарання в кримінально-виправній установі закритого типу. Вирок набрав законної сили 16.10.2019.

Відповідно до змісту зазначеного вироку ОСОБА_4 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.2,3 ст.185, ч.2 ст.190 КК України, завдавши потерпілим матеріальну шкоду за епізодом від 27.07.2016 в розмірі - 3207,98 грн., за епізодом від 30.07.2016 в розмірі - 1188,14 грн., за епізодом від 01.08.2016 в розмірі -1963,25 грн, за епізодом від 02.08.2016 в розмірі -4266,50, за епізодом від 07.09.2016 в розмірі -5695 грн, за епізодом від 12.07.2016 в розмірі 255,56 грн, за епізодом від 19.09.2016 в розмірі -859,84 грн, за епізодом від 13.11.2016 в розмірі -859,50 грн, за епізодом від 22.05.2017 в розмірі -2862,50 грн, за епізодом від 28.05.2017 в розмірі - 258,06 грн.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 № 3886-IX (далі Закон № 3886-IX), який набув чинності 09.08.2024, внесено зміни до ст.51 (Дрібне викрадення чужого майна) Кодексу України про адміністративні правопорушення.

За ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 1 ст. 5 КК України передбачено, що Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до правової позиції Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеної у постанові від 07.10.2024 (справа № 278/1566/21) Закон № 3886-IХ, яким внесено зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст.5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважались кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП. Зміни, внесені цим законом мають зворотну силу в часі.

У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ та п.п 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV Податкового кодексу України.

Пункт 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового Кодексу України передбачає, що якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Приписами підпункту 169.1.1 п.169.1 ст.169 розділу IV Податкового кодексу України розмір податкової соціальної пільги визначений у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет» прожитковий мінімум для працездатної особи станом 01.01.2016 встановлений на рівні 1378 грн., станом на 01.01.2017 встановлений на рівні 1600 грн.

Так, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 КПК України, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 74 КК України.

Положеннями ч.ч. 2, 3 ст. 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання. Призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 КК України.

Отже, враховуючи вказані положення КПК України, а також те, що Закон№3886-ІХ є таким законом, яким скасовано кримінальну протиправність кримінальних правопорушень, передбачених ст.185,190,191 КК України, в яких вартість предмета кримінального правопорушення не перевищувала 2 НМ (установленого на час вчинення діяння), суд, в порядку п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України, може лише вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для звільнення засудженого ОСОБА_4 від призначеного покарання за вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 11.04.2019, згідно ч. 2 ст. 74 КК України.

У даному випадку, приведення вироку Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 11.04.2019 у відповідність до Закону №3886-ІХ, суперечить положенням діючого кримінального процесуального законодавства та виходить за межі повноважень суду, якими він наділений під час вирішення питань, пов`язаних з виконанням вироків, оскільки суд не переглядає вироки по епізодам, і якщо, хоча б за одним фактом не підпадає під дію Закону України № 3886-IX від 18.07.2024, то особа не підлягає звільненню.

Таким чином у задоволенні клопотання ДУ «Синельниківська виправна колонія (№94)» слід відмовити.

Керуючись ст. 372, 376, 537, 539 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання Державної установи «Синельниківська виправна колонія (№94)» про приведення вироку стосовно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідність до вимог ЗУ «Про внесення змін до КУпАП та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 №3886-IX - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суду протягом семи діб з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1