справа № 631/935/17
провадження № 1-кп/631/1/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2024 року селище Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого Кас? ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в селищі Нова Водолага кримінальне провадження № 0000419 від 08 липня 2014 року, стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Дерегівка Нововодолазького району Харківської області, має вищу освіту, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судима,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 358 та ч. 3 ст. 365-2 КК України

В С Т А Н О В И В:

Зі змісту обвинувального акту вбачається, що наказом Головного управління юстиції у Харківській області від 12 червня 2013 року №354/4 ОСОБА_6 призначено на посаду державного реєстратора реєстраційної служби Нововодолазького районного управління юстиції в Харківській області.

Відповідно до посадової інструкції ОСОБА_6 здійснює державну реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців і у своїй діяльності повинна керуватися законами України, які регулюють відносини з питань державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, та Положенням про реєстраційну службу управління юстиції.

ОСОБА_6 у період часу з 03 червня 2014 року по 04 липня 2014 року у невстановленому досудовим розслідуванням місці вступила у попередню змову з особами, матеріали щодо яких розслідуються в окремому провадженні, при цьому розподіливши між собою злочинні ролі у спільному плані, діючи у порушення покладених на неї обов`язків, в інтересах зазначених осіб, які в подальшому заволоділи часткою статутного капіталу сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «РАССВЕТ», умисно, з корисливих мотивів, зловживаючи своїми повноваженнями, шляхом складання та видачі, підробила офіційний документ, який підтверджував учасника, засновника, керівника СТОВ «РАССВЕТ».

Так, 03 червня 2014 року до державного реєстратора реєстраційної служби Нововодолазького районного управління юстиції Харківської області ОСОБА_6 було подано документи для державної реєстрації змін до установчих документів СТОВ «РАССВЕТ», що пов`язані із внесенням змін до складу засновників.

Відповідно до Статуту сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «РАССВЕТ» засновниками Товариства являється ОСОБА_8 , з часткою капіталу 66,67%, який також є генеральним директором Товариства, та ОСОБА_9 , з часткою капіталу 33,33%.

03 червня 2014 року до державного реєстратора ОСОБА_6 , ОСОБА_10 особисто, із відміткою державним реєстратором у ЄДР в графі «тип заявника» - «керівник», було подано документи для державної реєстрації змін до установчих документів СТОВ «РАССВЕТ», що пов`язані із внесенням змін до складу засновників.

Частиною 8 статті 29 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (далі - Закон) встановлено, що документи для проведення державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи подаються особою, яка згідно з відомостями, внесеними до Єдиного державного реєстру, має право вчинити юридичні дії від імені юридичної особи без довіреності, державному реєстратору додатково пред`являється паспорт громадянина України або паспортний документ іноземця. У випадку подання іншим представником юридичної особи цих документів, державному реєстратору додатково пред`являється паспорт громадянина України або паспортний документ, або нотаріально засвідчена копія документа, що засвідчує повноваження представника.

Таким чином, відомостями ЄДР підтверджується, що державним реєстратором ОСОБА_6 не приймались, в порядку передбаченому ч. 5 ст. 19 Закону, документи, визначені частинами 1, 2 ст. 19 Закону, для здійснення реєстраційної дії «Внесення змін до відомостей про юридичну особу, які містяться в ЄДР» (зокрема, щодо внесення змін до відомостей про керівника та особи, яка має право вчиняти юридичні дії щодо СТОВ «РАССВЕТ» на гр. ОСОБА_10 ), та відповідна реєстраційна дія не проводилася.

Відповідно до відомостей ЄДР станом на 03 червня 2014 року керівником СТОВ «РАССВЕТ» та особою, яка має право вчиняти юридичні дії щодо СТОВ «РАССВЕТ», був ОСОБА_8 .

Проте, всупереч вимогам ч. 11 ст. 29 Закону, державним реєстратором ОСОБА_6 не залишено документи СТОВ «РАССВЕТ», подані 03 червня 2014 року ОСОБА_10 , без розгляду з підстав визначених Законом.

04 липня 2014 року ОСОБА_6 в порушення вимог ч. 5 ст. 25 Закону, що передбачають що строк державної реєстрації юридичної особи не повинен перевищувати три робочі дні з дати надходження документів, закінчила реєстраційну дію щодо зміни установчих документів СТОВ «РАССВЕТ» і таким чином засновниками СТОВ «РАССВЕТ» стали ОСОБА_10 , з часткою в статутному капіталі у розмірі 66,67%, ОСОБА_9 , з часткою в статутному капіталі у розмірі 33,33%. Однак керівником та особою, яка мала право вчиняти юридичні рішення, станом на 04 липня 2014 року залишався ОСОБА_8 .

ОСОБА_6 , усвідомлюючи що нею підроблено виписку з ЄДР про керівника СТОВ «РАССВЕТ» шляхом внесення недостовірних відомостей під час складання та видачі офіційного документу, розуміючи що її протиправні дії можуть бути викриті правоохоронними органами, повторно, за попередньою змовою групою осіб, вчинила складання та видачу завідомо підробленого офіційного документа, провівши реєстраційну дію «Державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи», внесла 04 липня 2014 року до ЄДР відомості про ОСОБА_11 , як про керівника та підписанта СТОВ «РАССВЕТ».

Проте, як зазначено вище, до 04 липня 2014 року відомості про ОСОБА_10 , як про керівника та підписанта СТОВ «РАССВЕТ» в ЄДР не містилися.

Таким чином, державним реєстратором ОСОБА_6 при проведенні 04 липня 2014 року відповідної реєстраційної дії не виконано вимоги ч. 6 ст. 19 Закону.

Відповідно до проведеної судово-економічної експертизи встановлено матеріальний розмір частки 66,67 % статутного капіталу СТОВ «РАССВЕТ», що належав ОСОБА_8 і яким протиправно заволодів ОСОБА_10 за допомогою незаконних дій державного реєстратора ОСОБА_6 , склав 10224614,06 грн.

З огляду на викладене, державний реєстратор ОСОБА_6 у приміщенні реєстраційної служби Нововодолазького районного управління юстиції Харківської області в період з 03 червня по 04 липня 2014 року склала та видала завідомо підроблені офіційні документи шляхом зловживання своїми посадовими обов`язками, та в інтересах інших осіб, здійснила з порушенням вимог законодавства України, державну дію: «Державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи», зареєструвавши засновником та керівником СТОВ РАССВЕТ» не уповноважену особу, чим завдала тяжкі наслідки.

Отже дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 358 КК України, тобто складання чи видача працівником юридичної особи будь-якої форми власності, який не є службовою особою, яка здійснює професійну діяльність, пов`язану з наданням публічних чи адміністративних послуг, завідомо підроблених офіційних документів, які посвідчують певні факти, що мають юридичне значення або надають певні права, що складені у визначеній законом формі та містять передбачені законом реквізити, а також за ч. 3 ст. 365-2 КК України, тобто зловживання своїми повноваженнями особою, яка не є державним службовцем, посадовою особою місцевого самоврядування, але здійснює професійну діяльність, пов`язану з наданням публічних послуг, з метою отримання неправомірної вигоди для інших осіб, яке завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам або інтересам окремих громадян, та інтересам юридичної особи, що спричинило тяжкі наслідки.

Сторона захисту 23 жовтня 2024 року через канцелярію суду надала клопотання, що було зареєстроване за вхідним № 7609/24-вх, про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 49 КПК України, а саме, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 підтримав клопотання, зазначив що сплинув строк притягнення до кримінальної відповідальності, визначений ст. 49 КПК України. Просив клопотання задовольнити та звільнити обвинувачену від кримінальної відповідальності.

Обвинувачена ОСОБА_6 , у судовому засіданні повністю підтримала клопотання про закриття кримінального провадження та позицію свого захисника, зазначила, що добре розуміє суть пред`явленого їй обвинувачення, їй цілком і повністю зрозуміла підстава звільнення від кримінальної відповідальності, у порядку статті 49 КК України, вона надає свою згоду на її звільнення у рамках указаного кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків за нереабілітуючих підстав.

Прокурор Нововодолазького відділу Харківської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 не заперечував щодо звільнення обвинуваченої ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, вказав про наявність правових підстав для задоволення клопотання сторони захисту, оскільки матеріалами кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 358 та ч. 3 ст. 365-2 КК України, однак строк давності притягнення обвинуваченої до кримінальної відповідальності на момент розгляду кримінального провадження закінчився.

Потерпілий ОСОБА_4 та його представник Кас? ОСОБА_12 залишили вирішення питання про звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності на розсуд суду.

Дослідивши заявлене клопотання, заслухавши думки сторони захисту, прокурора, потерпілого, його представника, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд дійшов наступного.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У судовому засіданні обвинуваченій було роз`яснено суть обвинувачення, у якому ОСОБА_6 не визнала себе винною. Також обвинуваченій судом було роз`яснено підставу звільнення від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності, яка є нереабілітуючою підставою, і право заперечувати про закриття кримінального провадження з цієї підстави.

Обвинувачена надала свою беззаперечну згоду на закриття кримінального провадження з цієї підстави, яка не є реабілітуючою, зазначивши, що це її добровільне рішення, вона підтримує клопотання захисника у повному обсязі та просить задовольнити.

Згідно з ч. 4 ст. 286 КПК України якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність ( ч. 3 ст. 288 КПК України).

Пунктом 1 ч. 2 ст. 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Порядок закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності передбачений параграфами 1 та 2 глави 24.

Приписами ч. 1 ст. 283 КПК України визначено, що особа має право на розгляд обвинувачення проти неї в суді в найкоротший строк або на його припинення шляхом закриття провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 2, 8 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

За положеннями ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

У той же час, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 3 КПК України є законодавчі акти України, які встановлюють кримінальну відповідальність (Кримінальний кодекс України та Закон України про кримінальні проступки).

Звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом (ч. 1 ст. 286 КПК України).

При цьому, Верховний Суд у постанові від 25 лютого 2021 року у справі № 192/3301/16-к вказав, що системне тлумачення норм кримінального та процесуального закону свідчить про те, що до особи можуть бути застосовані положення статті 49 Кримінального кодексу України у випадках, передбачених цією статтею та за наявності клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності. При цьому таке клопотання подається стороною кримінального провадження, а не виключно підозрюваним, обвинуваченим або засудженим. Разом з тим кримінальний процесуальний кодекс вказує на обов`язковість згоди обвинуваченого на звільнення його саме від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 Кримінального кодексу України.

У даній справі клопотання обвинувачена підтримала у повному обсязі, надала беззаперечну згоду на звільнення її від кримінальної відповідальності з підстав, визначених статтею 49 КК України.

Окрім цього, суд бере до уваги, що нормами кримінально-процесуального та кримінального законодавства України не передбачено вимоги щодо визнання вини підозрюваним/обвинуваченим в інкримінованому кримінальному правопорушенні як обов`язкової умови закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Верховний Суд у постанові від 26 березня 2020 року у справі № 730/67/16-к (провадження № 51-6463км19) зазначив, що передбачений законом (стаття 49 Кримінального кодексу України) інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ними своєї винуватості у вчиненні злочину. Таким чином, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.

Згідно зі ст. 12 КК України кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 358 КК України станом на час вчинення відносилось до злочинів невеликої тяжкості.

На даний час кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 358 (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII), згідно з нормами ст. 12 КК України є кримінальним проступком.

Кримінальне правопорушення за ч. 3 ст. 365-2 КК України і станом на час вчинення, і на час розгляду справи у суді, є тяжким злочином.

Статтею 44 КК України унормовано, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Матеріально-правовою підставою застосування інституту давності вважається істотне зменшення суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення внаслідок спливу певного проміжку часу, що суттєво позначається на досягненні мети покарання.

У загальноприйнятому розумінні давність притягнення до кримінальної відповідальності це закінчення вказаних у кримінальному законі строків після вчинення кримінального правопорушення, внаслідок чого особа, що його вчинила, звільняється від кримінальної відповідальності.

Досягнення мети кари і виправлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, загального і спеціального попередження іноді стає або взагалі неможливим, або просто зайвим. Тому недоцільним є і притягнення особи до кримінальної відповідальності. Внаслідок цього ст. 49 КК України встановлює строки давності, тобто строки, після закінчення яких особа не може бути піддана кримінальній відповідальності за раніше вчинений злочин. Закінчення цих строків є підставою обов`язкового і безумовного звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Стаття 49 КК України обмежує строками давності повноваження держави щодо кримінального переслідування осіб, які вчинили злочини.

Строк давності це передбачений кримінальним законом певний проміжок часу після вчинення кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили, сплив якого є підставою звільнення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Отже, КК України у наведеній вище нормі права встановлює матеріально-правові підстави та матеріально-правові умови звільнення винної особи від кримінальної відповідальності і закриття кримінальної справи у зв`язку із закінченням строків давності.

Матеріально-правовою підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності і закриття кримінальної справи у зв`язку із закінченням строків давності притягнення (ст. 49 КК України) є закінчення встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, зокрема, три роки - у разі вчинення кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 358 КК України та десять років - у разі вчинення тяжкого злочину.

За вимогами ч. 2, 3 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду, та переривається, якщо до закінчення зазначених у ч. 1, 2 цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

З огляду на це, під матеріально-правовою передумовою звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності вважається відсутність обставин, які порушують їх перебіг, до яких закон відносить зупинення та переривання перебігу давності.

Висновок щодо застосування положень ст. 49 КК України викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 05 квітня 2021 року у справі № 328/1109/19 (провадження № 51 - 5464кмо20).

Вирішуючи питання про закінчення строків притягнення до кримінальної відповідальності, суд бере до уваги, що постановою старшого слідчого в ОВС відділу СУГУ Національної поліції в Полтавській області капітана поліції ОСОБА_13 від 10 липня 2017 року досудове розслідування за підозрою ОСОБА_6 було зупинуто, ?? підозрювану ОСОБА_6 оголошено у розшук.

15 вересня 2017 року підозрювану ОСОБА_6 було затримано, про що складено відповідний протокол прокурором прокуратури Полтавської області ОСОБА_14 та ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 16 вересня 2017 року обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відтак, у період з 10 липня 2017 року до 14 вересня 2017 року перебіг строку притягнення особи до кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні, що розглядається, зупинився, і відновилися у день затримання - 15 вересня 2017 року.

Таким чином, на момент прийняття цього судового рішення строки притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушеннь за ч. 2 ст. 358 та ч. 3 ст. 365-2 КК України сплинули, а тому обвинувачена підлягає звільненню від кримінальної відповідальності.

Правилами ч. 3 ст. 288 КПК передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Отже, за змістом ст. 284 288 КПК України умовами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність визначених законом підстав для звільнення від кримінальної відповідальності, клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення та згода обвинуваченого. При цьому, за наявності всіх визначених законом вимог, звільнення від кримінальної відповідальності є обов`язком суду.

Зазначені підстави в справі що розглядається є дійсними.

При цьому, визнання винуватості не є умовою для звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України. Натомість, такою умовою є згода обвинуваченого.

Такі висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 12 листопада 2019 року у справі 566/554/16-к та від 26 березня 2020 року у справі № 288/685/17.

З огляду на наведене, перевіривши клопотання сторони захисту про звільнення обвинуваченої ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності, встановивши наявність підстав, передбачених п. 2, 4 ч. 1 ст. 49 КК України, беззастережне бажання обвинуваченої на таке її звільнення, суд визнає можливим та необхідним клопотання задовольнити, звільнивши обвинувачену ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 358 та ч. 3 ст. 365-2 КК України, а кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 липня 2014 року під № 0000419, закрити.

У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» роз`яснено, що закриваючи кримінальне провадження, суд або суддя має вирішити відповідно до вимог чинного кримінально процесуального законодавства питання про скасування чи зміну запобіжного заходу, речові докази, відшкодування судових витрат, тощо.

Строк дії запобіжного заходу, застосованого до ОСОБА_6 у вигляді застави, сплинув о 17 годині 20 хвилин 13 листопада 2017 року.

Питання з речовими доказами у кримінальному провадженні суд вирішує відповідно до приписів ст. 100 КПК України.

Разом з обвинувальним актом було надано цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 .

З приводу цивільного позову суд застосовує висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 23 червня 2022 року у справі № 204/2626/21 де зазначено, що у разі звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності (ст. 49 КК) та закриття кримінального провадження на підставі, передбаченій у п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, згода потерпілої особи на таке звільнення не обов`язкова, а цивільний позов не підлягає вирішенню по суті. Закриття провадження не звільняє особу від обов`язку відшкодувати шкоду, заподіяну діями обвинуваченого, а вимоги потерпілої особи в такому разі можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.

Ураховуючи викладене, суд доходить висновку про необхідність цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 залишити без розгляду.

Витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні складають 34654,80 грн, які складаються з наступного: комплексна судово-почеркознавча та судово-технічна експертиза документів № 9011/9128 від 22 серпня 2014 року у розмірі 6150,00 грн; судово-технічна експертиза документів № 9289 від 24 жовтня 2014 року 2952,00 грн; судово-технічна експертиза документів № 7616 від 22 вересня 2015 року 6006,00 грн; судово-технічна експертиза документів № 7615 від 04 вересня 2015 року 3840,00 грн; судово-технічна експертиза документів № 7617 від 20 серпня 2015 року 3072,00 грн; судово-почеркознавча експертизи № 7617 від 20 серпня 2015 року 3072,00 грн; судово-економічна експертиза № 1478/1479 від 22 лютого 2017 року 8332,80 грн; судово-почеркознавча експертиза № 8452 від 09 жовтня 2015 року 615,00 грн; судово-почеркознавча експертиза № 8717 від 27 жовтня 2015 року 615,00 грн.

Водночас, 12 вересня 2022 року об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі № 203/241/17 (провадження № 51-4251кмо21) зробила висновок щодо застосування норми права, за яким якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

З огляду на наведене, а також беручи до уваги те, що суд першої інстанції звільняє ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 358 та ч. 3 ст. 365-2 КК України на підставі ст. 49 цього Кодексу у зв`язку із закінченням строків давності, при цьому ініціатором проведення експертиз у кримінальному провадженні був орган досудового розслідування, тому витрати на проведення цих експертиз не підлягають стягненню з обвинуваченої, а їх необхідно віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. 49, ч. 2 ст. 125 КК України, ст. 284 286, 288, ст. 371, 372, 375, 376, 392, 393 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання сторони захисту про закриття кримінального провадження та звільнення обвинуваченої ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності задовольнити.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 358 та ч. 3 ст. 365-2 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 липня 2014 року під № 0000419 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 358 та ч. 3 ст. 365-2 КК України закрити, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 залишити без розгляду, роз`яснивши потерпілому право пред`явити позов у порядку цивільного судочинства.

Копію ухвали негайно після її проголошення вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та потерпілій особі.

Копію цього судового рішення не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні при його проголошенні.

Роз`яснити учасникам судового провадження, що вони мають право отримати копію ухвали в суді.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через Нововодолазький районний суд Харківської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі її подання - ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали суду буде оголошений 28 жовтня 2024 року о 14 годині 00 хвилин.

Суддя ОСОБА_1