Провадження № 1-кс/638/3568/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2024 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Дзержинського районного суду м.Харкова клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0002349 від 07.11.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, -

встановив:

До слідчого судді Дзержинського районного суду м.Харкова звернувся прокурор з клопотанням, в якому просить накласти арешт на на автомобіль Nissan Maxima р.н. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце мешкання: АДРЕСА_1 , шляхом заборони його користування, розпорядження та відчуження. Накласти арешт на автомобіль ЗАЗ Lanos р.н. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце мешкання: АДРЕСА_2 (м.т. НОМЕР_3 ), шляхом заборони його користування, розпорядження та відчуження.

В обґрунтування клопотання зазначає, що 06.11.2024 року до ЧЧ ХРУП №3 надійшло повідомлення про те, що 06.11.2024 року близько 13:10 за адресою м. Харків, перехрестя вул. Клочківська та вул. Кравцова сталось зіткнення автомобілів Nissan Maxima р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ЗАЗ Lanos р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в результаті чого водій автомобіля Nissan Maxima ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження.

06.11.2024 старшим слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Харківській області капітаном поліції ОСОБА_6 , транспортні засоби-автомобілі Nissan Maxima р.н. НОМЕР_1 та ЗАЗ Lanos р.н. НОМЕР_2 під час огляду місця події було оглянуто та вилучено.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля Nissan Maxima р.н. НОМЕР_1 є ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля ЗАЗ Lanos р.н. НОМЕР_2 є ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 (м.т. НОМЕР_3 ).

Nissan Maxima р.н. НОМЕР_1 та ЗАЗ Lanos р.н. НОМЕР_2 , внаслідок ДТП отримали механічні ушкодження, у зв`язку з чим відповідно ст. 98 КПК України, можуть бути речовими доказами у зазначеному кримінальному провадженні, тобто знаряддям вчинення кримінального правопорушення, що зберіг на собі його сліди та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Таким чином, з метою зберігання речових доказів відповідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України виникла необхідність у арешті автомобілів Nissan Maxima р.н. НОМЕР_1 та ЗАЗ Lanos р.н. НОМЕР_2 .

Крім того, вказаний транспортний засіб необхідний для проведення автотехнічної експертизи технічного стану транспортного засобу, а також для проведення слідчого експерименту.

В судове засідання прокурор не з`явився, надав заяву, в якій клопотання підтримав клопотання та просив задовольнити.

Власники майна в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

Розглянувши клопотання, дослідивши надані докази, слідчий суддя дійшов наступного.

Встановлено, у провадженні Харківського районного управління поліції №3 Головного управління Національної поліції в Харківській перебуває кримінальне провадження, внесене 07.11.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002349 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Процесуальне керівництво здійснюється Шевченківською окружною прокуратурою м. Харкова.

З Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0002349 вбачається, що 06.11.2024 року до ЧЧ ХРУП №3 надійшло повідомлення про те, що 06.11.2024 року близько 13:10 за адресою м. Харків, перехрестя вул. Клочківська та вул. Кравцова сталось зіткнення автомобілів Nissan Maxima р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ЗАЗ Lanos р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в результаті чого водій автомобіля Nissan Maxima ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження.

Надані докази свідчать про обґрунтованість вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України», де зазначається «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Згідно положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі " Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").

Відповідно до положень статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ст.ст. 168, ч. 2, 236, 237 КПК України тимчасове вилучення майна: речей та документів, які мають значення для кримінального провадження, може здійснюватися також під час обшуку та огляду. Тому тимчасове вилучене майно може належати не тільки підозрюваному (ч.1 ст.167 КПК України), а й іншим особам.

При цьому у відповідності до ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх не застосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

За частиною 5 статті 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Враховуючи мотиви клопотання та обґрунтування його прокурором, склад майна, на яке він просить накласти арешт, оцінивши потреби досудового розслідування, правову підставу для арешту майна, приймаючи до уваги, що не застосування арешту саме в такий спосіб, про який просить прокурор, може призвести до знищення, втрати або пошкодження майна, щодо якого ставиться питання про накладення на нього арешту, впевнившись, що прокурором надано достатньо доказів, які вказують на вчинення кримінального правопорушення, враховуючи наслідки арешту майна для інших осіб, виходячи із розумності та співмірності обмеження в результаті накладення арешту на майно завданням кримінального провадження, суд визнає клопотання обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.98, 131, 132, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

Клопотання прокурора - задовольнити частково.

Заборонити будь-яким особам відчужувати або розпоряджатись автомобілем марки Nissan Maxima р.н. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце мешкання: АДРЕСА_1

Заборонити будь-яким особам відчужувати або розпоряджатись автомобілем марки ЗАЗ Lanos р.н. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце мешкання: АДРЕСА_2 .

В задоволенні іншої частині клопотання - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: