ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/3869/21 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/520/24 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Умисне вбивство
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Харків апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на вирок Жовтневого районного суду м.Харкова від 07 листопада 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному 14 березня 2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000247, за обвинуваченням

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Єнісейськ Красноярського краю, не судимої, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,-

УСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини:

Вироком Жовтневого районного суду м.Харкова від 07 листопада 2023 року ОСОБА_9 засуджено за ч.1 ст.115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Ухвалено рішення щодо долі речових доказів.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_9 14 березня 2021 року приблизно о 09 годині перебувала за місцем свого фактичного мешкання, а саме: у приміщенні будинку АДРЕСА_3 , разом із своїм співмешканцем ОСОБА_10 .

Після спільного вживання спиртних напоїв між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, стався конфлікт, обумовлений зловживанням ОСОБА_10 алкогольними напоями, в ході якого у ОСОБА_9 виник злочинний умисел, направлений на протиправне заподіяння смерті своєму співмешканцю. ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи з непрямим умислом, взяла в праву руку кухонний ніж з гострокінцевим клинком, довжиною леза 21 см, та перебуваючи обличчям до останнього, який у свою чергу був повернутий до неї лівою бічною частиною тулубу, діючи зненацька та несподівано для ОСОБА_10 , зі значною силою нанесла один удар кухонним ножем в область верхньої частини спини зліва потерпілого ОСОБА_10 .

Наслідком таких злочинних дій ОСОБА_9 стала травматизація особливо важливих життєвих органів ОСОБА_10 , що призвело до розвитку небезпечного для життя стану та його смерті на місці.

В результаті протиправних дій ОСОБА_9 , потерпілому ОСОБА_10 спричинено проникаюче колото-різане ушкодження задньої поверхні грудної клітини зліва, в ділянці проекції нижнього куту лопатки, з ушкодженням шкіри, підшкірно-жирової клітковини, м`язів грудної клітини, плеври, лівої легені, з приблизною довжиною ранового каналу 10 см, що призвело до розвитку крововтрати, що і стало причиною смерті останнього та носить ознаки ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

Захисник ОСОБА_8 в апеляційній скарзі, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить вирок щодо ОСОБА_9 змінити та перекваліфікувати її дії з ч.1 ст.115 КК України на ст.118 КК України. Та на підставі ст.75 КК України звільнити її від відбування покарання з випробуванням (іспитовим строком).

В обґрунтування посилається на те, що органом досудового розслідування неправильно кваліфіковано дії ОСОБА_9 за ч.1 ст.115 КК України, як умисне вбивство, оскільки у обвинуваченої не було умислу на вбивство ОСОБА_10 та не було мотиву на вчинення цього злочину, вона діяла з метою самозахисту від неправомірних дій та побиття зі сторони загиблого, який перебував в стані алкогольного сп`яніння та наносив їй тілесні ушкодження, наніс їй удар кухонним табуретом, тому її дії підлягають кваліфікації за ст.118 КК України як вбивство, вчинене при перевищенні меж необхідної оборони.

Зазначає, що судом залишено поза увагою, що обвинувачена відбивалась від потерпілого, не могла припинити його агресію.

Висновок суду про відсутність на тілі обвинуваченої тілесних ушкоджень, які б свідчили про загрозу її життя вважає хибним, оскільки судом не встановлено природу появи тілесних ушкоджень виявлених у потерпілої, а саме подряпин та синців на правій нозі, садно на лівому лікті, які вона отримала захищаючись від удару фрагментом табурету.

При цьому, вважає висновок лікаря-терапевта необ`єктивним, оскільки первинне обстеження затриманих у лікувальних закладах має формальний характер та проводиться зі слів працівників поліції, які доставляють затриману особу для огляду.

17 березня 2021 року скарги на біль у шиї обвинуваченої працівниками медичної частини невірно діагностуванні, як остеохондроз, та не пов`язані з подіями, які відбувались 14 березня 2021 року.

Водночас просить при призначенні покарання за ст.118 КК України врахувати, що обвинувачена не судима, здійснює догляд за хворою матір`ю.

В судове засідання обвинувачена будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги її захисника не з`явилася, про причини неявки суду апеляційної інстанції не повідомила.

Захисник та прокурор, не заперечували, щодо апеляційного розгляду за відсутністю обвинуваченої, оскільки питання про погіршення стану обвинуваченої не порушується.

Поряд з цим, захисник в судовому засіданні зазначив, що обвинувачена була обізнана про подачу ним апеляційної скарги, ними була узгоджена правова позиція.

Враховуючи, що судом вживалися заходи для повідомлення обвинуваченої про дату та час розгляду апеляційної скарги її захисника, питання про погіршення її стану не порушується, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності обвинуваченої ОСОБА_9 .

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор в судовому засіданні просив апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а вирок суду без змін, оскільки вина обвинуваченої повністю підтверджується наявними та дослідженими судом доказами.

Потерпіла в судовому засіданні підтримала думку прокурора.

Захисник в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та наполягав на її задоволенні.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, зваживши на доводи прокурора та потерпілої, обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів, з урахуванням положень ст.404 КПК України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає за таких підстав.

Мотиви суду

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом апеляційної скарги захисник ОСОБА_8 фактично не оскаржує встановлених судом фактичних обставин заподіяння тілесних ушкоджень обвинуваченою ОСОБА_9 потерпілому ОСОБА_11 , однак вважає, що діям ОСОБА_9 дана неправильна правова оцінка.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги захисника про перекваліфікацію дій ОСОБА_9 з ч.1 ст.115 КК України на ст.118 КК України, колегія суддів вважає їх необґрунтованими, виходячи з наступного:

Проаналізувавши матеріали справи, а також зміст оскаржуваного вироку, колегія суддів дійшла висновку, що винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, повністю та об`єктивно підтверджується дослідженими у ході судового розгляду доказами, які, в свою чергу, є належними, достовірним і допустимими, а також взаємодоповнюючими та, при їх системному аналізі, достатніми для вирішення кримінального провадження.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, під час судового розгляду судом першої інстанції було допитано та надано об`єктивну оцінку показанням, а саме:

-частково показаннями самої обвинуваченої ОСОБА_9 , яка в судовому засіданні пояснила, що 14 березня 2021 року після 08 год. між нею та ОСОБА_10 виникла сварка під час, якої вона спричинила ножове поранення ОСОБА_10 , однак його механізм пояснити не могла. Зазначає, що в цей момент окрім неї та ОСОБА_10 в приміщенні кухні більше нікого не було. Після цього до кухні забіг ОСОБА_12 , який знаходився в сусідній кімнаті та почав запитувати, що у них відбувається. Потім ОСОБА_10 вийшов у іншу кімнату та упав на підлогу, після чого ОСОБА_12 викликав швидку медичну допомогу.

- показаннями свідка ОСОБА_12 , наданими в судовому засіданні, що в березні 2021 року він перебував у свого товариша ОСОБА_10 .. В день подій, після вживання горілки з дружиною ОСОБА_10 , він ліг спати у прихожій кімнаті, що розташована неподалік від кухні, де відбувався конфлікт. В момент конфлікту ОСОБА_9 не кликала про допомогу та не кричала про те, що ОСОБА_10 спричиняє їй тілесні ушкодження.

- показаннями свідка ОСОБА_13 , наданими в судовому засіданні, який пояснив, що він є сином обвинуваченої ОСОБА_9 , в день подій, приблизно о 08:45 08:50 год. між ОСОБА_10 та його матір`ю виникла сварка, під час якої мати кинула кружку в напрямку ОСОБА_10 , у відповідь на це він вдарив її долонею по обличчю. Він намагався зупинити їх, на що ОСОБА_12 сказав йому, що вони самі розберуться. Після цього він поїхав на роботу. Цього ж дня, приблизно о 16 годині, йому зателефонував адвокат та повідомив про загибель ОСОБА_10 . Раніше між його матір`ю та ОСОБА_10 виникали сварки на побутовому ґрунті, однак йому не відомі факти, щоб ОСОБА_10 спричиняв матері тілесні ушкодження.

- показаннями свідка ОСОБА_14 , який в судовому засіданні, пояснив, що він проживав у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_4 , вказаний будинок розділений на двох власників, в іншій частині будинку проживав ОСОБА_15 разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_16 . В день подій, приблизно о 08:30 09:00 год., почув сильний гуркіт у сусідів, нібито обірвалась та впала на підлогу полиця, після чого там стало тихо. Приблизно через 20 хвилин до домоволодіння прибула швидка медична допомога. У подальшому йому стало відомо, що загинув ОСОБА_10 . Щодо взаємовідносин між ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , свідок зазначив, що в їх сім`ї часто були сварки та скандали, ОСОБА_10 зловживав алкогольними напоями, але в стані алкогольного сп`яніння він не був агресивним. Про факти застосування ОСОБА_10 фізичного насильства йому нічого не відомо.

Аналогічні пояснення надала свідок ОСОБА_17 , про те, що ОСОБА_10 зловживав алкогольними напоями, у стані алкогольного сп`яніння він не був агресивним, також пояснювала, що ОСОБА_9 ніколи не розповідала їй про те, щоб ОСОБА_10 застосовував до неї фізичне насильство.

Поряд з цим, суд першої інстанції дійшов висновку, що зазначені показання свідків об`єктивно підтверджуються, узгоджуються та доповнюються ще й наступними доказами:

- протоколом огляду місця події від 14 березня 2021 року разом із додатками (фототаблицею та відеозаписом до протоколу), який проведено на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , підтверджується, що в ході проведення огляду зафіксована обстановка на місці події. При огляді будинку встановлено, що в приміщенні кухні обстановка порушена, під столом на кухні вилучено кухонний предмет, схожий на ніж, довжина ножа 32 см, довжина леза 21 см, довжина рукоятки приблизно 11 см. На підлозі в коридорі та кухні, а також на холодильнику, наявні плями бурого кольору. При виході з кухні в іншу кімнату на підлозі виявлено труп ОСОБА_10 . На задній поверхні грудної клітини в п`ятому міжребер`ї по лопаточній лінії мається рана з рівним краями, розміром 3х1 см. В ході проведення огляду вилучено: змив речовини бурого кольору з предмета, схожого на кухонний ніж; змив речовини бурого кольору з підлоги коридору; змив речовини бурого кольору з поверхні двері холодильника; майку сірого кольору з плямами речовини бурого кольору; предмет, схожий на кухонний ніж; (к.п. а.с.23 - 31).

- висновком судово-медичного експертизи № 10-12/855-Дм/21 від 21.04.2021 (к.п. а.с.90-94), відповідно до якого у ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлені тілесні ушкодження: голови: поверхнева різана рана на обличчі; тулуба: проникаюче колото-різане ушкодження задньої поверхні грудної клітини зліва, в ділянці проекції нижнього куту лопатки, з ушкодженням шкіри, підшкірно-жирової клітковини, м`язів грудної клітини, плеври, лівої легені, з приблизною довжиною ранового каналу 10 см.; кінцівок: синці.

Проникаюче колото-різане ушкодження задньої поверхні грудної клітини зліва з ушкодженням м`яких тканин, м`язів, плеври, легені, утворилось за життя, незадовго до настання смерті, від однократної дії плаского гострокінцевого клинка колюче-ріжучого знаряддя, який мав з одного боку ріжучий край, а з іншого обушок з п-подібним поперечним перерізом. Проникаюче колото-різане ушкодження задньої поверхні грудної клітини зліва з ушкодженням м`яких тканин, м`язів, плеври, легені, що призвело до розвитку крововтрати, що і стало причиною смерті гр-на ОСОБА_10 , знаходиться в прямому причинному зв`язку зі смертю.

- Протоколом проведення слідчого експерименту від 23.04.2021 та відеозаписом слідчої дії, відповідно до якого, підозрювана ОСОБА_9 розповіла про обставини події та показала, яким чином було спричинено ножове поранення потерпілому ОСОБА_10 , а саме: 14.03.2021 близько 09:00 ОСОБА_10 повернувся додому дуже п`яним, він не тримався на ногах, зайшов у приміщення кухні, він шатався, падав, після чого між ними відбулася словесна сварка. ОСОБА_12 в цей час спав у сусідній кімнаті. Надалі ОСОБА_9 , захищаючись, утримуючи в правій руці предмет, схожий на ніж, нанесла бічний удар, який прийшовся у ділянку спини зліва від хребта, через те, що останній при своїх діях злегка нахилився вперед та розвернувся спиною при замаху для удару. Після цього до кухні зайшов ОСОБА_12 та запитав, що вони роблять. В цей час ОСОБА_10 вийшов в іншу кімнату та впав на підлогу. Після цього вони почали надавати йому допомогу. (к. п. арк. 182-195).

- Висновком експерта ХОБСМЕ № 10-12/22/855-ДМ/21 від 01.06.2021 відповідно до якого, зазначено, що при проведенні слідчого експерименту за участю підозрюваної ОСОБА_9 , в ході якого вона вказує локалізацію проникаючого колото-різаного ушкодження, що відповідає даним судово-медичної експертизи трупу гр-на ОСОБА_10 , але без уточнення як у руці був розташований ніж, куди було звернутим лезо ножа, та напрямок дії ножа у руці підозрюваної при нанесенні ушкодження. (к.п. арк. 257-261).

- Протоколом огляду місця події від 23.04.2021 підтверджується, що під час проведення слідчої дії в приміщенні будинку АДРЕСА_3 , виявлено та вилучено п`ять фрагментів табурету, які постановою слідчого від 23.04.2021 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні (к. п. арк. 196-198, 199-200).

- Висновком експерта ХОБСМЕ №15-12/409-Ц/Дм2021р. від 01.06.2021 підтверджується, що при проведенні судово-медичної експертизи плям на фрагменті табурету (в об`єктах №№ 1, 3, 7, 8), знайдені сліди крові людини. Сліди крові могли походити від людини з групою крові А (ІІ) з ізогемаглютиніном анти-В, в тому числі і від потерпілого громадянина ОСОБА_10 (к. п. арк. 210-214).

- медичною документацією з КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги О. І. Мещанінова» ХМР, яка була досліджена в ході судового розгляду, з якої вбачається, що відповідно до журналу первинного обстеження осіб, які утримувались в Ізоляторі тимчасового тримання № 1 ГУНП в Харківській області, а також відомості з Харківської міської медичної частини № 27 Філії ЦОЗ ДКВС України у Харківській та Луганській областях, з яких не встановлено будь-яких об`єктивних відомостей про те, що після події кримінального правопорушення у ОСОБА_9 були видимі тілесні ушкодження (гематоми чи синці в області лівого плеча, шиї чи спини), а також не встановлено наявність у неї будь-яких травм, які б супроводжувалися кровотечою (к. п. арк. 175, 231-235, судова справа т. 2 арк. 105-125).

Окрім цього, доводи захисника ОСОБА_8 про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_9 з ч.1 ст.115 КК України на ст.118 КК України є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що кваліфікація злочину це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому КК, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння (див. наприклад, постанови Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 705/623/18, від 17 квітня 2019 року у справі №472/342/16-к, від 11 лютого 2021 року у справі № 462/3062/16-к).

Так, відповідно до правових позицій, що містяться у постанові Верховного Суду від 30 червня 2021 року в справі № 682/3280/19, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного із перебуванням особи в стані необхідної оборони, суд повинен врахувати конкретні обставини справи, здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах (постанова ККС ВС від 01.07.2021 в справі № 663/2520/16-к, провадження № 51-1449км21, постанова ККС ВС від 17.11.2021 в справі № 722/654/19, провадження № 51-4041км21.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, зроблено з додержанням ст. 23 КПК України та на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими в їх взаємозв`язку, відповідно до ст. 94 КПК.

Суд першої інстанції правильно оцінив матеріали кримінального провадження та поставився критично до пояснень ОСОБА_9 про відсутність умислу на вбивство потерпілого, оскільки такі пояснення суперечить іншим зібраним матеріалам кримінального провадження в їх сукупності.

Так, з системного аналізу кримінального закону випливає, що умисне вбивство (стаття 115 КК) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на життя людини, наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеними діяннями та наслідками, а з суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямими умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти смерть особи, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання.

Такі самі ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони характерні і для умисного вбивства, вчиненого при перевищенні меж необхідної оборони (стаття 118 КК). Проте, на відміну від умисного вбивства, відповідальність за вчинення якого передбачена статтею 115 КК, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого статтею 118 КК, є мотив діяння - захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.

Згідно із частиною першою статті 36 КК необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту (частина третя статті 36 КК).

Отже, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

Так, перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що згідно обставин які передували скоєнню злочину, взаємовідносин потерпілого та засудженої, які були співмешканцями, способу та знаряддя вчинення злочину, характеру, механізму утворення та локалізації спричинених тілесних ушкоджень потерпілому, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, про те, що ОСОБА_9 завдала із значною силою удар кухонним ножем навмисно та цілеспрямовано, а не внаслідок необережності, із достатньою силою.

Посилання обвинуваченої та її захисника про те, що обвинувачена захищалась від неправомірних дій потерпілого і діяла в стані необхідної оборони, є неприйнятними, оскільки статтею 36 КК передбачено право на захист не від будь-якого протизаконного вчинку, а лише від суспільно-небезпечного посягання. Крім того, такі твердження захисника суперечать матеріалам провадження, відповідно до яких у ОСОБА_9 не встановлено наявність будь-яких травм, або травм які б супроводжувалися кровотечею, натомість потерпілому спричинені тілесні ушкодження кухонним ножем, від чого настала смерть потерпілого. У матеріалах справи відсутні дані про використання під час вказаної сварки загиблим предметів, застосування яких могло бути реальною загрозою для життя або здоров`я ОСОБА_9 . Будь-яких доказів, які б свідчили, що потерпілий вчинив суспільно-небезпечне посягання щодо обвинуваченої, у зв`язку з чим остання могла перебувати у стані необхідної оборони, немає.

У матеріалах провадження немає доказів на підтвердження того, що потерпілий вчинив дії, які за своїм характером та об`єктивними проявами могли бути розцінені як такі, що досягли ступеню суспільної небезпечності, властивого злочину і викликали би у обвинуваченої стан необхідної оборони.

Також не є слушними доводи захисника про те, що обвинуваченій під час події кримінального правопорушення потерпілий ОСОБА_10 спричиняв їй тілесні ушкодження та наносив їй удари табуретом в область лівого плеча, лівої руки та шиї, виходячи з наступного.

Як убачається з медичної документації КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги О. І. Мещанінова» ХМР, яка була отримана на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 25.07.2022, встановлено, що 14.03.2021 при огляді у лікаря-терапевта ОСОБА_9 на момент огляду активних кардіальних та респіраторних скарг не висуває, потреби у госпіталізації немає (судова справа т. 2 арк. 124).

Окрім цього, з журналу первинного обстеження осіб, які поміщаються в ІТТ № 1 ГУНП в Харківській області, встановлено, що 14 березня 2021 року о 19:10 год. при поміщенні ОСОБА_9 до установи вона скарг не висловлювала, під час обстеження тілесних ушкоджень не зафіксовано. 15 березня 2021 року у останньої були виявлені синці та подряпини на правій нозі, подряпина на лівій нозі нижче коліна, садно на лівому лікті, які проявилися у неї під час утримання в установі (к. п. арк. 175, судова справа т. 2 арк. 125).

З довідки Харківської міської медичної частини № 27 Філії ЦОЗ ДКВС України у Харківській та Луганській областях № 1452/13ХК-21 від 24.05.2021 встановлено, що ОСОБА_9 прибула до Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» 16.03.2021. По прибуттю до установи була оглянута черговим медичним працівником. На час огляду скарг на стан здоров`я не пред`являла. Загальний стан здоров`я на час огляду був задовільний. При тілесному огляді видимих тілесних ушкоджень не виявлено. За час перебування в установі згідно Журналу обліку виявлених тілесних ушкоджень у осіб, які прибули до ДУ «Харківський слідчий ізолятор» та журналу обліку звернення засуджених (осіб, взятих під варту) з тілесними ушкодженнями до медичної частини, тілесних ушкоджень не було (к. п. арк. 231-235).

Поряд з цим, при проведенні первинного огляду 16 березня 2021 року, проведенні оглядів лікарем-терапевтом та лікарем-невропатологом 17 березня 2021 року, ОСОБА_9 висказувала скарги на біль у шийному відділі хребта, однак за результатами проведеного огляду було встановлено діагноз: остеохондроз шийного відділу хребта, гіпертонічна хвороба ІІ ст. І ст. (к. п. арк. 232-233, судова справа т. 2 арк. 111, 118-119).

Враховуючи вищезазначене, з дослідженої медичної документації не було встановлено будь-яких об`єктивних відомостей про те, що після цієї події у ОСОБА_9 були зафіксовані тілесні ушкодження у вигляді гематоми чи синців в області лівого плеча, спини чи шиї, хоча за обставин, як зазначає захисник в апеляційній скарзі та обвинувачена ОСОБА_9 про нанесення їй удару кухонним табуретом, такі тілесні ушкодження на її тілі при ударі з певною силою мали б з високою долею вірогідності однозначно залишитися. Крім того, апеляційний суд звертає увагу й на локалізацію самого удару ножем (задня поверхня грудної клітини-спина потерпілого), що не узгоджується з версією сторони захисту щодо безальтернативності та вимушеності дій обвинуваченої.

Тому доводи захисника про те, що судом не було взято до уваги посилання обвинуваченої ОСОБА_9 на той факт, що ОСОБА_10 спричиняв їй тілесні ушкодження, наносив удари по голові, наносив удари кухонним табуретом по лівому плечу та в області шиї, є безпідставними та об`єктивно не підтверджені. При цьому, будь-яких об`єктивних доказів, які б свідчили про наявну реальну загрозу для життя і здоров`я ОСОБА_9 з боку ОСОБА_10 , матеріали кримінального провадження не містять та навпаки, як убачається з показів свідка ОСОБА_12 , який спав у прихожій кімнаті, що розташована неподалік від кухні, де відбувався конфлікт, встановлено, що в цей момент ОСОБА_9 не кликала про допомогу та не кричала про те, що ОСОБА_10 нібито спричиняє їй тілесні ушкодження.

Сам факт розбитого табурету не спростовує висновків суду щодо відсутності стану необхідної оборони та насилля з боку потерпілого, як про це зазначає сторона захисту.

Окрім цього, обвинувачена ОСОБА_9 не змогла пояснити, чому вона не звернулася за допомогою до ОСОБА_12 , який в цей час знаходився поруч - спав у сусідній кімнаті, чому вона не змогла обрати інший алгоритм поведінки, а саме не відштовхнула від себе ОСОБА_10 та не вийшла із будинку, чому не викликала працівників поліції, у разі, якщо її життю та здоров`ю справді загрожувала небезпека зі сторони ОСОБА_10 . Не надано жодних логічних пояснень з цього приводу й апеляційному суду стороною захисту.

Поряд з цим, на місці події, знайдена кров, яка не виключає походження від потерпілого, що підтверджує конфлікт саме з боку обвинуваченої.

Отже, враховуючи всі обставини кримінального провадження, тривалість та інтенсивність конфлікту, знаряддя злочину, спосіб нанесення ножового поранення, його характер і локалізацію із значною силою цілеспрямований, яке було спричинено потерпілому, колегія суддів приходить до висновку про направленість умислу ОСОБА_9 саме на вбивство потерпілого ОСОБА_10 , оскільки обвинувачена за встановленими обставинами безсумнівно усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала суспільно-небезпечні наслідки у вигляді заподіяння смерті потерпілого ОСОБА_10 .

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_9 під час вчинення вбивства потерпілого не перебувала у стані необхідної оборони.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст.94 КПК України, критерію «поза розумним сумнівом» оцінив усі наявні докази, прийшов до обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення та цілком вірно кваліфікував її дії саме за ч.1 ст.115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, а доводи захисника в апеляційній скарзі про неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_9 не є слушними і не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, порушень вимог ст.290 КПК України колегією суддів не встановлено, а тому суд обґрунтовано взяв до уваги та поклав в основу вироку ті докази, які були відкриті сторонам та безпосередньо досліджені у судовому засіданні.

Покарання обвинуваченій ОСОБА_9 призначено в межах санкції та правил закону України про кримінальну відповідальність.

Таким чином, вирок суду щодо ОСОБА_9 є законним, обґрунтованим і вмотивованим, відповідає вимогам ст.370 КПК України, підстав для його зміни та скасування, як на тому наполягає захисник в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м.Харкова від 07 листопада 2023 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Кримінального касаційного суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4