26.09.2024
Справа № 642/5935/24
Провадження № 1-кс/642/3465/24
УХВАЛА
26.09.2024 м. Харків
Згідно з матеріалами клопотання, предметом правопорушення є автомобіль марки Toyota Land Cruiser 200 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , шасі № НОМЕР_2 , яким невстановлені досудовим розслідуванням особи незаконно заволоділи 05.05.2015 року у місті Санкт-Петербург, російська федерація.
Слідчий обґрунтовує необхідність накладення арешту на автомобіль тим, що існує загроза його можливого приховування, користування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження до прийняття рішення у цьому кримінальному провадженні.
Вивчивши матеріали клопотання слідчий суддя прийшов до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, забезпечення цивільного позову. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, метою арешту майна є збереження речових доказів.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно зі ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Вивченням матеріалів клопотання встановлено, що вони не містять посилання на докази, які підтверджують, що орган досудового розслідування отримав тимчасовий доступ до відповідного майна або йому відомо про перебування зазначеного в клопотанні автомобіля на території України.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 КПК України кримінальне провадження на території України здійснюється з підстав та в порядку, передбачених цим Кодексом, незалежно від місця вчинення кримінального правопорушення.
Слідчий суддя суд зазначає, що клопотання не містить посилання на докази того, що автомобіль знаходиться на території України, а також відсутні дані, які б вказували на реальну загрозу його приховування, користування, пошкодження, псування, знищення, перетворення саме на території України. Кримінальне провадження ведеться за фактом подій, які сталися на території іншої держави російської федерації, що ускладнює реалізацію заходів забезпечення, передбачених КПК України, зокрема накладення арешту на майно, яке може не знаходитися на території юрисдикції українських правоохоронних органів, та вказує на те, що можливе приховування, користування, пошкодження, псування, знищення, перетворення відповідного майна здійснюється на території іншої держави.
Системний аналіз розділу ІІ глави 17 КПК України надає можливості прийти до висновку, що для накладення арешту на майно, яке є речовим доказом, необхідно щоб існували достатні підстави вважати, що майно перебуває в межах досяжності слідчих органів та є можливість його фізичного арешту. В даному випадку, матеріали клопотання не містять відомостей, які доводять можливість накладення арешту на відповідне майно на території України, оскільки місцезнаходження автомобіля не встановлено, і немає доказів того, що він знаходиться в Україні.
Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
В клопотанні слідчого про арешт майна не міститься обґрунтованого посилання на існування обставин, які підтверджують, що ненакладення арешту призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна, особливо приймаючи до уваги, що з моменту скоєння відповідного кримінального правопорушення минуло вже більше дев`яти років.
З огляду на відсутність в матеріалах клопотання доказів того, що автомобіль перебуває в межах досяжності органів досудового розслідування, а саме отримання чи можливості отримання органом досудового розслідування доступу до нього, а також враховуючи відсутність обґрунтування в клопотанні безпосередньої загрози приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна, в разі незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, після спливу більш ніж дев`яти років з моменту вчинення кримінального правопорушення, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого про арешт майна не відповідає вимогам ст. 171 КПК України.
Керуючись ст.ст. 171, 172 КПК України, суд, -
Встановити строк в сімдесят дві години для усунення недоліків.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя ОСОБА_1