СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
ун. № 759/6490/24
пр. № 1-кп/759/1103/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2024 року Святошинський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

провівши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в м. Києві судове засідання у кримінальному провадженні за № 0000904 від 10.03.2024, відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ., уродженця с. Мирча, Бучанського району, Київської області, громадянина України, українця, освіта середня, офіційно не працюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий в силу ст. 89 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

сторони кримінального провадження: прокурор - ОСОБА_4 ,

обвинувачений - ОСОБА_3 ,

захисник - ОСОБА_5 ,

представник потерпілої - ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 обвинувачується у тому, що він, 09.03.2024 у вечірній час, з метою особистого збагачення, вирішив відкрито викрасти чуже майно громадян. Так, перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_2 , помітив раніше незнайому йому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка в той час йшла вулицею в напрямку свого місця проживання.

З метою виконання свого злочинного умислу, направленого на заволодіння чужим майном, ОСОБА_3 під приводом допомогти занести її сумку до будинку, підійшов до ОСОБА_7 . Надалі, в цей же день, близько о 22 годині 15 хвилин, ОСОБА_3 зайшовши разом з потерпілою в під`їзд будинку по АДРЕСА_3 , побачив, що у вказаній сумці лежить мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A51», IMEI: НОМЕР_1 , в якому знаходились сім-картки мобільного оператора «Vodafone» з абонентським номером НОМЕР_2 , та «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_3 , після чого, діючи умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, введеного згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, та який востаннє продовжено 16.11.2023 згідно Указу Президента України № 49/2024 від 05.02.2024 строком на 90 діб, відкрито вихопив вказаний мобільний телефон та тримаючи у руках чуже майно з місця вчинення кримінального правопорушення втік, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_7 майнової шкоди на суму 4699 гривень.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 визнав повністю, зазначив, що щиро розкаявся, підтвердив обставини вчинення ним кримінального правопорушення, які викладені в обвинувальному акті, вказавши на час, місце, спосіб і мету їх вчинення, та показав, що вечором 09.03.2024, перебуваючи по АДРЕСА_2 , він побачив раніше невідому йому бабусю, яка несла в руках сумку, після чого він під приводом допомоги запропонував занести дану сумку додому до потерпілої. Зайшовши з даною жінкою до під`їзду будинку, він допоміг занести сумку, а коли ОСОБА_7 діставала з сумки печиво щоб віддячити йому за допомогу, він побачив в сумці мобільний телефон, схопив його та з місця події втік. В подальшому мобільний телефон здав в ломбард, а отриманими за нього грошовими коштами розпорядився на власний розсуд. Додатково ОСОБА_8 показав, що в той момент, коли він вихопив мобільний телефон з сумки потерпілої, жінка стояла обличчям до нього, бачила як він вихопив телефон, розуміла що відбувається викрадення.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники судового провадження не оспорювали обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їхньої позиції, заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, обмежився показаннями обвинуваченого, дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують його особу, визначивши відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Таким чином, допитавши обвинуваченого ОСОБА_3 дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_3 у вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого в умовах воєнного стану, та кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 186 КК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими змінами та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

З приводу обставин, що пом`якшують покарання, суд зазначає наступне.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 23.12.2021 у справі № 182/1539/19 щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінального правопорушення, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному кримінальному правопорушенні, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані кримінальним правопорушенням збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні кримінального правопорушення повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Так, станом на день судового розгляду обвинувачений збитки потерпілій не відшкодував, ухилявся від суду, внаслідок чого було оголошено його розшук, перед потерпілою не вибачився, у зв`язку з чим суд вважає, що в даному випадку така обставина як щире каяття - відсутня. Інших обставин, які пом`якшують покарання, судом не встановлено, оскільки саме лишень визнання своєї вини і давання показань з приводу вчиненого кримінального правопорушення не може визнаватись активним сприянням розкриттю кримінального правопорушення.

Обставиною, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 у відповідності до ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, і саме ця обставина є доведеною так як ОСОБА_3 навмисно обрав жертву похилого віку, яка не зможе вчинити дієвий супротив або наздогнати його, двадцятирічного хлопця, після вчинення викрадення.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином; відсутність обставин, які пом`якшують покарання та наявність обставин, які його обтяжують, дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він має постійне місце реєстрації та проживання, на обліку у лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога не перебуває, що свідчить про його осудність; не працює, раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, ухилявся від суду, в результаті чого був оголошений його розшук, ухвали про застосування приводів залишались без виконання.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами є призначення покарання за ч. 4 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 4 ст. 186 КК України, не вбачаючи підстав для призначення іншого виду покарання.

У строк покарання згідно ч. 5, 7 ст. 72 КК України слід зарахувати попереднє ув`язнення та цілодобовий домашній арешт.

Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Процесуальні витрати у виді витрат на залучення експерта підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Питання про речові докази по справі вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

До початку судового розгляду представник цивільного позивача адвокат ОСОБА_6 направила до суду цивільний позов в інтересах ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди в сумі 4 699 грн. що є вартістю відкрито викраденого телефону.

В судовому засіданні представник цивільного позивача цивільний позов підтримала.

Обвинувачений ОСОБА_3 цивільний позов визнав, не заперечував проти задоволення позовних вимог.

Заслухавши думки сторін, дослідивши матеріали справи та додатки до цивільного позову, суд знаходить його таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Отже, стягненню з обвинуваченого підлягає сумою вартості відкрито викраденого телефону.

На підставі викладеного, керуючись ч. 9 ст. 100, ч. 2 ст. 124, ч. 3 ст. 349, ст. 369-371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років 2 (два) місяці.

Початком відбування строку покарання вважати день постановлення даного вироку - 10.10.2024.

Згідно ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення з 22.08.2024 по 09.10.2024 включно зарахувати ОСОБА_3 в строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день покарання у виді позбавлення волі.

Згідно ч. 7 ст. 72 КК України цілодобовий домашній арешт з 12.03.2024 по 11.05.2024 включно зарахувати ОСОБА_3 в строк покарання з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день покарання у виді позбавлення волі.

Запобіжний захід, обраний щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вигляді тримання під вартою в ДУ "Київський слідчий ізолятор" МЮ України до набрання вироком законної сили - залишити без змін.

Цивільний позов ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 до ОСОБА_3 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_4 - 4699грн. (чотири тисячі шістсот дев`яносто дев`ять) грн. 00 коп. матеріальної шкоди.

Речові докази: диски - залишити в матеріалах кримінального провадження; кофту фіолетову з білим малюнком з написом " Адідас ", яка зберігається в камері збереження речових доказів Святошинського УП ГУНП у м. Києві - знищити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення екперта 1893 (одну тисячі вісімсот дев`яносто три) гривні 20 коп.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Святошинський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1