Дата документу 04.11.2024 Справа № 314/50/15-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 314/50/15-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/825/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ст.128 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 листопада 2024 року м. Запоріжжя

Судова колегія з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Новомиколаївського відділу Запорізької окружної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 15.04.2024 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Любимівка Каховського району Херсонської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працює, є пенсіонером, має вищу освіту, одружений, раніше не судимого,

визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України та виправдано у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди залишено без розгляду.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний невинуватим у пред`явленому обвинувачення за ст. 128 КК України та виправдано за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, за наступних обставин.

19.09.2014 року, приблизно о 19 годині 30 хвилин ОСОБА_7 , знаходячись на території свого двору, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , з метою відстрілювання пацюків, які знаходились на території його палісаднику, за допомогою своєї пневматичної гвинтівки калібру 4,5 мм, «MODEL 82 SHANGHAI», свідомо оцінюючи ситуацію та усвідомлюючи, що від його дій можуть постраждати сторонні особи, здійснив постріл в бік дороги, де в той час проходила неповнолітня ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в зв`язку з чим, куля потрапила в область її лівого колінного суглобу, тим самим спричинивши тілесне ушкодження, у вигляді кульового поранення в області лівого колінного суглобу, яке згідно з висновком експерта № 4067 від 20.10.2014 року, кваліфікується як тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості, яке не є небезпечним для життя в момент спричинення, але таке, що потягло за собою тривалий розлад здоров`я, більш ніж 21 день. Таким чином, ОСОБА_7 спричинив неповнолітній ОСОБА_10 необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження, у формі злочинної самовпевненості, оскільки він передбачав можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, у вигляді кульового поранення в області лівого колінного суглобу ОСОБА_10 , від здійсненого пострілу, але легковажно розраховував на їх відвернення».

Зазначені дії ОСОБА_7 під час досудового розслідування були кваліфіковані за ст. 128 КК України як необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Під час судового розгляду, суд першої інстанції дійшов до висновку, що висунуте ОСОБА_7 обвинувачення є припущенням, що насамперед ґрунтується на заяві самого обвинуваченого до поліції від 22.09.2014, проте ця заява, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України, не може бути покладена судом в обґрунтування вироку.

Суд першої інстанції дійшов до висновку про недоведеність стороною обвинувачення наявності у діях ОСОБА_7 складу інкримінованого кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі прокурор, не погоджуючись з висновками суду першої інстанції, звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою.

В обґрунтування скарги посилається на те, що суд не надав критичної оцінки показанням обвинувачення. Водночас, докази, надані стороною обвинувачення було проаналізовано у вироку вибірково, фрагментарно та однобічно.

Суд, порушуючи процесуальні вимоги, не прийняв до уваги дані, отримані під час проведення слідчих експериментів та відеозаписів до них за участю обвинуваченого та потерпілої. Докази підтверджують, що потерпіла у момент пострілу перебувала у секторі обстрілу та отримала кульове поранення від пострілу зі сторони садиби обвинуваченого, так званого «причілка» цієї садиби. Обвинувачений здійснював постріл в умовах відсутності прямої видимості та не переконався, що постріл у напрямку вулиці є безпечним.

Прокурор наголошує, що зібрані у справі непрямі докази у їх сукупності є послідовними, узгоджуються між собою та є достатні для встановлення причино-наслідкового зв`язку між діями ОСОБА_7 та пораненням потерпілої.

Крім того, факт здійснення пострілу ОСОБА_7 ввечері 19.09.2014 року близько 19:30 години неодноразово підтверджувався особисто обвинуваченим під час судового розгляду, а не визнання ним вини зводиться до тверджень, що він не міг потрапити у кінцівку неповнолітньої потерпілої.

Суд першої інстанції не забезпечив повноту судового розгляду, зокрема не було здійснено виклик і допит свідків у провадженні. Суд першої інстанції не використав всі можливості, надані КПК України, для забезпечення повноти судового розгляду, зокрема не було надано відповідного доручення органу поліції, про яке під час судового розгляду клопотав прокурор.

Прокурор просить апеляційний суд дослідити відеозаписи слідчих експериментів з обвинуваченим ОСОБА_7 та потерпілою ОСОБА_11 та надати цим доказам свою оцінку.

Також просить здійснити виклик свідків обвинувачення ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та допитати їх в апеляційному провадженні.

Просить вирок Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 15.04.2024 року скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Обвинувачений ОСОБА_7 подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких зазначає, що доводи сторони обвинувачення є лише суб`єктивними припущеннями. Судом було досліджено характер поранення, місце пригоди, положення тіла потерпілої в момент поранення, час поранення, що в сукупності свідчить про його невинуватість у інкримінованому кримінальному правопорушенні.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_6 підтримала апеляційну скаргу та просила виправдувальний вирок скасувати, а кримінальне провадження направити на новий розгляд в суду першої інстанції.

Наголосила, що суд допустив неповноту судового розгляду, дослідив докази вибірково та здійснив неправильну оцінку відомостям, отриманим під час проведення слідчих експериментів.

Обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував проти доводів прокурора про направлення кримінального провадження на новий розгляд. Наголосив, що для встановлення істини в кримінальному провадженні слід докази і всі обставини дослідити об`єктивно та повно. Вказав, що судовий розгляд був не об`єктивний.

Заслухавши доповідь судді по справі, прокурора, обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, зокрема, повинно бути ухвалене згідно з нормами матеріального та процесуального права, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

З огляду на ст. 409 КПК України, підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є, окрім іншого, неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 410 КПК України, неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема, у разі якщо судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Відповідно до вимог ст. 411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо, висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; висновки суду, викладені у судовому рішенні мають істотні суперечності.

Згідно з ч. 3 ст. 374 КПК України мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містити, окрім іншого, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до змісту виправдувального вироку в обґрунтування висновків щодо не доведення інкримінованого обвинувачення суд поклав показання обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_9 (дошлюбне прізвище ОСОБА_16 ), письмові докази кримінального провадження, зокрема слідчі експерименти, проведені за участю обвинуваченого та потерпілої, які згідно висновків суду першої інстанції, не містять інформації, яка б доводила вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Однак, колегія суддів, погоджуючись із позицією прокурора, дійшла висновку, що суд першої інстанції не врахував важливих обставин у кримінальному провадженні і тим самим дійшов до передчасних висновків.

Незважаючи на відсутність прямих доказів, які б однозначно доводили або спростовували винуватість обвинуваченого щодо інкримінованих йому дій, суд мав належним чином врахувати сукупність інших належних і допустимих непрямих доказів. Ці докази могли б у своїй сукупності підтвердити обставини кримінального правопорушення про винуватість обвинуваченого або спростувати інкриміновані обставини.

Відповідно до постанови Касаційного кримінального суду від 07.12.2020 у справі №728/578/19 (провадження №51-3411км20), якщо у кримінальному провадженні відсутні прямі докази, що підтверджують винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину, але обставини правопорушення підтверджуються сукупністю інших належних і допустимих непрямих доказів, які не узгоджуються з непослідовними версіями обвинуваченого, то така сукупність непрямих доказів може бути покладена судом в основу судового рішення.

Суд першої інстанції не врахував вказаних висновків Верховного Суду та не надав належної оцінки ряду наявних у провадженні непрямих доказів.

Зокрема, не було належним чином оцінено той факт, що обвинувачений ОСОБА_7 неодноразово під час судового розгляду підтверджував здійснення ним пострілу ввечері 19 вересня 2014 року близько 19:30 години. Його заперечення зводяться лише до твердження, що він не міг поцілити у потерпілу в той час і в тому місці.

Проте, такі твердження обвинуваченого не були оцінені судом першої інстанції з урахуванням всіх обставин провадження, що тим самим свідчить про неповноту судового розгляду.

Апеляційний суд наголошує, що суд першої інстанції не врахував висновки слідчих експериментів, не зіставив їх з показаннями потерпілої та обвинуваченого, не встановив об`єктивну істину щодо обставин кримінального провадження.

Суд не відповів на головне питання: чи міг обвинувачений у той час і в тому місці скоїти інкриміноване кримінальне правопорушення.

Виходячи із змісту судового рішення суд обмежився лише описом обставин провадження та наявних доказів, не провівши їх ґрунтовного аналізу та не дійшовши обґрунтованих висновків.

На переконання колегії суддів висновки є передчасними у зв`язку з неповнотою судового розгляду та неврахуванням всіх належних доказів та їх належної оцінки у сукупності.

Також апеляційний суд наголошує на тому, що доводи сторони обвинувачення щодо недопиту свідків є обґрунтованими.

Відповідно до статті 23 КПК України, судовий розгляд має бути безпосереднім і усним. Суд зобов`язаний дослідити докази безпосередньо, зокрема шляхом допиту свідків, які можуть надати важливу інформацію для встановлення істини у справі. Недопит свідків, які мають значення для справи, є суттєвим порушенням процесуальних норм та принципів кримінального процесу.

Відповідно до статті 135 КПК України, суд зобов`язаний забезпечити виклик осіб, участь яких є обов`язковою у судовому розгляді, та може застосувати примусовий привід у разі їх неявки без поважних причин.

Суд повинен вживати всіх передбачених законом заходів для забезпечення явки свідків, особливо якщо їх показання можуть мати суттєве значення для вирішення справи.

Суд першої інстанції не здійснив допит свідків обвинувачення, на чому наполягала сторона обвинувачення. Зокрема, не було допитано в судовому засіданні свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які могли б надати важливі показання щодо обставин кримінального провадження.

Суд першої інстанції, не допитавши свідків, позбавив сторону обвинувачення можливості представити важливі докази та повністю реалізувати свої процесуальні права. Це призвело до того, що суд не встановив усіх обставин справи та не забезпечив всебічного, повного і неупередженого розгляду.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції мав вжити всі можливі заходи для виклику свідків, відповідно до вимог ст. 135 КПК України.

Відсутність доказів про вичерпання судом всіх можливостей для виклику свідків свідчить про порушення судом першої інстанції вимог процесуального закону та недотримання принципу забезпечення сторонам можливості реалізувати свої процесуальні права.

Відповідно ч. 3 ст. 404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

В апеляційній скарзі прокурором заявлено клопотання про дослідження доказів, наданих стороною обвинувачення, зокрема дослідити відеозаписи слідчих експериментів та здійснити допит свідків обвинувачення.

Повторне дослідження доказів є правом, а не обов`язком суду. Відмова в задоволенні клопотання щодо повторного дослідження доказів свідчить не про порушення кримінального процесуального закону та неповноту досліджень доказів, а про відсутність аргументованих підтверджень щодо необхідності цих дій. Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в рішенні Верховного Суду від 10 червня 2020 року (справа № 712/2341/15-к, провадження № 51-6364км19).

З огляду на вказані обставини колегія суддів, не може без належних підстав досліджувати і давати оцінку тим доказам і обставинам, які були досліджені, однак не оцінені належним чином судом першої інстанції, тому вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду.

При цьому, призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність чи недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та призначення покарання.

А тому, при новому розгляді суду першої інстанції належить з`ясувати всі фактичні обставини справи у порядку визначеному кримінальним процесуальним законом.

При новому розгляді суду необхідно усунути наведені вище порушення, з дотриманням встановленого законом порядку повно та всебічно перевірити обставини кримінального провадження, дослідити надані стороною обвинувачення письмові докази з урахуванням показань ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_9 , надати належну оцінку доказам, вжити всіх необхідних заходів для виклику і допиту свідків в кримінальному провадженні.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 412, 414, 415, 418, 419, КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 15 квітня 2024 року, яким ОСОБА_7 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України та виправдано у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, скасувати та призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4