ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/10571/24

Провадження № 11-кп/4820/481/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді - доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Хмельницькому, апеляційну скаргу захисника засудженого за ч.3 ст.286 КК України ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 червня 2024 року про умовно-дострокове звільнення від основного та додаткового покарання у кримінальному провадженні №0000576 стосовно засудженого за ч.3 ст.286 КК України ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою частково задоволено клопотання засудженого ОСОБА_6 та звільнено його від подальшого відбування основного покарання у виді виправних робіт, визначеного ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 17.03.2023, умовно-достроково на строк 09 місяців і 25 днів.

Разом з тим, у задоволенні клопотання, в частині умовно-дострокового звільнення від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою місцевого суду захисник засудженого подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, в частині відмови у задоволенні клопотання ОСОБА_6 про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки, та постановити нову, якою клопотання ОСОБА_6 про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами задовольнити, звільнивши його від призначеного йому додаткового покарання.

Аргументує такі вимоги тим, що ОСОБА_8 , відбуваючи покарання у виді виправних робіт, характеризується з позитивної сторони за місцем роботи та проживання і орган пробації не заперечував проти звільнення ОСОБА_6 від основного та додаткового покарання.

Звертає увагу на волонтерську діяльність засудженого та потребу у керуванні транспортними засобами для здійснення подальшої волонтерської діяльності. Апелянт просить врахувати і те, що ОСОБА_8 став на шлях виправлення, відшкодував спричинену шкоду, що суд першої інстанції не врахував під час розгляду даного провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення засудженого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.370КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Апеляційний суд вважає, що оскаржуване судове рішення відповідає вказаній вимозі процесуального закону.

Встановлено, що вироком Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 13.08.2021 ОСОБА_6 засуджено за ч.3 ст.286 КК України та призначено покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 17.03.2023 засудженому ОСОБА_9 невідбуту частину строку основного покарання у виді позбавлення волі замінено на більш м`яке покарання у виді виправних робіт з відрахуванням 20% заробітку щомісячно в дохід держави на строк 2 роки.

Відповідно до ч.1ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Згідно з ч.2 та ч.3ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання за необережний тяжкий злочин.

Пленум Верховного Суду України в п.2 своєї постанови №2 від 26.04.2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" вказує на те, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

У п.7 цієї ж постанови передбачено, що особу може бути умовно-достроково звільнено (повністю або частково) від відбування і додаткового покарання.

Таким чином, висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку, за весь час відбуття покарання, у тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним не є факт відбуття певної частини покарання, а факт доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

На думку апеляційного суду, висновок місцевого суду про відмову в задоволенні клопотання засудженого, в частині умовно-дострокового звільнення від відбування покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами ґрунтуються на матеріалах провадження та вимогах Закону.

Колегія суддів вважає, що подане ОСОБА_10 клопотання та дані про його особу, позитивні характеристики з місця проживання і роботи, зайняття волонтерською діяльністю, не є єдиною та визначальною підставою для умовно-дострокового звільнення від відбування невідбутої частини додаткового покарання, в розумінні ст.81 КК України.

Встановлено, що останній відбув встановлену законом частину строку призначеного покарання, та заміненого покарання у виді виправних робіт, оскільки умовно достроково звільнений від відбуття основного покарання.

Однак, колегія суддів враховує тяжкість вчиненого засудженим злочину та тяжкі наслідки що настали в результаті грубого порушення ним вимог Правил дорожнього руху України (смерті двох осіб), та заподіяння тяжкого тілесного ушкодження одному із потерпілих, які знаходяться в прямому причинному зв`язку із виникненням події ДТП.

Крім того, в розумінні статті 81КК України умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування ним покарання є правом, а не обов`язком суду й застосовується на розсуд суду, в кожному конкретному випадку з врахуванням всієї сукупності фактичних обставин справи.

Наведені засудженим у клопотанні доводи для його звільнення від відбування невідбутої частини додаткового покарання не дають підстав для висновку про безумовні беззаперечні підстави для застосування ст.81 КК України.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що рішення суду першої інстанції, про відмову в умовно-достроковому звільненні засудженого, в частині умовно-дострокового звільнення від відбування покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, є необґрунтованим та незаконним, не заслуговують на увагу.

Беручи до уваги вищенаведене, оскаржуване судове рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах засудженого ОСОБА_6 без задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.404,407 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 червня 2024 року у кримінальному провадженні №0000576 стосовно засудженого за ч.3 ст.286 КК України ОСОБА_6 - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3