Березівський районний суд Одеської області
28.10.2024
Справа № 494/1484/24
Провадження № 1-кс/494/618/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2024 року м. Березівка

Слідчий суддя Березівський районний суд Одеської області ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Березівського районного суду Одеської області клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна,-

ВСТАНОВИВ:

21.10.2024 року до Березівського районного суду Одеської області звернулась ОСОБА_3 про скасування арешту майна

Згідно протоколу повторного автоматизованого визначення слідчого судді, вищевказане клопотання визначено слідчому судді ОСОБА_1 .

Зі змісту поданого клопотання вбачається, що ухвалою слідчого судді Березівського районного суду Одеської області по справі №494/1484/24 від 16.08.2024 року у кримінальному провадженні №0000493 від 11.08.2024 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України - накладено арешт на автомобіль марки «Mercedes-Benz Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2015 року випуску, НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_3 , мешканка АДРЕСА_1 . Заявник вказала, що оскільки на належний їй транспортний засіб накладено арешт, то вона позбавлена можливості користуватися ним, її право обмежено, вважає, що орган досудового розслідування вжив всіх необхідних слідчих дій з автомобілем, тому на теперішній час необхідність подальшого перебування майна під арештом відсутня. Враховуючи вищевикладена заявник просить скасувати арешт на автомобіль марки «Mercedes-Benz Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2015 року випуску, НОМЕР_2 , який їй належить.

Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який продовжено до 09.11.2024 року.

У судове засідання 28.10.2024 року заявник не з`явилась, 28.10.2024 року надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі, вказала, що клопотання про скасування арешту майна підтримує у повному обсязі.

Прокурор та слідчий у судове засідання 28.10.2024 року не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені були належним чином, про що свідчать розписки. Про причини своєї неявки суду не повідомили.

Частиною третьою статті 306 Кримінально-процесуального кодексу України (далі -КПК України) передбачено, що відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Вивчивши матеріали справи, враховуючи заяву ОСОБА_3 від 28.10.2024 року, відсутність прокурора та слідчого у судовому засіданні, які проігнорували виклик до суду, дослідивши подане клопотання та додані до нього матеріали, слідчим суддею встановлено наступне.

Статтею 1 Кримінально процесуального кодексу України визначено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Відповідно до ст.131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Ухвалою слідчого судді Березівського районного суду Одеської області від 16.08.2024 року у кримінальному провадженні №0000493 від 11.08.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, - накладено арешт на автомобіль марки «Mercedes-Benz Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2015 року випуску, НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_3 .

Разом з тим, при вирішенні клопотання про скасування арешту, слідчий суддя крім іншого звертає увагу на те, що відповідно до положень ст.174 КПК України з клопотанням про скасування арешту до слідчого судді може звернутися, серед інших підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна.

У статті 100 КПК України та ст. 96 -2 КК України законодавець використовує термін «власник» та «законний володілець» як альтернативні, тому згідно з цими положеннями не вимагається доведення факту обізнаності про злочинне використання майна обох осіб: власника і законного володільця. Також законом не визначено переваги власника перед законним володільцем чи навпаки.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Відповідно ч.1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Європейський Суд з прав людини також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції»).

Зі змісту наведеного, вбачається, що має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються щодо обмеження права власності та метою, яку прагнуть досягти органи досудового розслідування.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (рішення ЄСПЛ у справі «Суханов та Ільченко проти України»).

Оскільки слідчий та прокурор проігнорували виклик до суду та у судове засідання не з`явились, пояснення з приводу виконання ухвали суду від 16.08.2024 року про арешт майна не надали, повідомлення про її виконання до слідчого судді не направляли, відтак слідчий суддя доходить до висновку, що накладений арешт необхідно скасувати.

Частина 3 статті 169 КПК України передбачає, що слідчий, прокурор після отримання судового рішення про повне або часткове скасування арешту тимчасово вилученого майна повинні негайно вжити заходів щодо виконання судового рішення та направити повідомлення про його виконання слідчому судді.

Також, слідчий суддя вважає зазначити, що у зв`язку з тим, що слідчий, прокурор у судове засідання не з`явився, які вже не вперше ігнорують виклики до слідчого судді по іншими справам, тому необхідно керівництву Березівського РВП ГУНП в Одеській області та Березівський окружній прокуратурі Одеської області прийняти відповідні міри та вчасно надавати інформацію про хід виконання ухвали суду про арешт майна.

Водночас, відповідно до ухвали ККС ВС від 19.02.2019 року справа № 569/17036/118 встановлено, що в аспекті положень ст. 309 КПК ухвала слідчого судді про повне або часткове скасування арешту майна, постановлена за правилами ст. 174 КПК, не підлягає апеляційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 169, 174, 303, 309 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна в порядку ст. 174 КПК України задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Березівського районного суду Одеської області від 16.08.2024 року по справі №494/1484/24 (провадження №1-кс/494/463/24), на майно, а саме: на автомобіль марки «Mercedes-Benz Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2015 року випуску, НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_3 , мешканка АДРЕСА_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 30.10.2024 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1