ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/3490/24 Номер провадження 11-кп/814/1942/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2024 року м. Полтава

Суддя-доповідач Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду ОСОБА_2 , перевіривши апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_3 на вирок Київського районного суду м. Полтава від 08 липня 2024 року,

в с т а н о в и в:

Цим вироком затверджено угоду про визнання винуватості від 29 травня 2024 року, укладену між прокурором і обвинуваченим ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Таджикистан, без постійного місця проживання, неодноразово судимого, останній раз -

31 січня 2024 року Київським районним судом м. Полтава за ч.1 ст.309 КК України на 1 рік обмеження волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік,

визнано винуватим і засуджено за:

ч.1 ст.357 КК України на 1 рік обмеження волі;

ч.4 ст.185 КК України на 5 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70, ст.72 КК України призначено ОСОБА_3 покарання - 5 років позбавлення волі.

Відповідно до ст.71 КК України з урахуванням невідбутої частини покарання за вироком Київського районного суду м. Полтава від 31 січня 2024 року призначено ОСОБА_3 остаточне покарання - 5 років 1 місяць позбавлення волі, строк якого ухвалено обчислювати з 24 травня 2024 року.

До набрання вироком законної сили залишено ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

При цьому, у вироку роз`яснено, що він може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду з підстав, передбачених ст.394 КПК України.

За змістом апеляційної скарги на вирок Київського районного суду м. Полтава від 08 липня 2024 року обвинувачений ОСОБА_3 просить ухвалити більш м`який вирок, не пов`язаний із позбавленням волі, тобто призначити йому покарання, не пов`язане з позбавленням волі, посилаючись на те, що: він повністю усвідомив тяжкість вчиненої злочинної діяльності, щиро розкаюється в ній, має ряд тяжких захворювань, потребує лікування, та в потерпілої відсутні претензії до нього.

Іншими особами судове рішення місцевого суду не оскаржено.

Суддя-доповідач перевірив апеляційну скаргу на її відповідність вимогам КПК України та дійшов висновку про те, що необхідно відмовити у відкритті апеляційного провадження з огляду на таке.

Відповідно до ч.4 ст.399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями ст.394 КПК України.

За змістом засади диспозитивності сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України (ч.1 ст.26 КПК України), а суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України (ч.3 ст.26 КПК України).

З огляду на вказані вище положення процесуального закону, приписами глави 35 КПК України закріплено можливість вирішення правового спору учасниками провадження через інстутут укладення угоди. У випадку ініціювання сторонами вирішення правового спору між ними самостійно через укладення угоди в порядку, визначеному цією главою КПК України, дії суду обмежуються відповідним бажанням сторін.

Послідовно забезпечуючи реалізацію вимог засади диспозитивності, законодавець виділив в окремій нормі КПК України особливості апеляційного оскарження судових рішень на підставі угод, що передбачає звуження меж вимог, які можуть ставити в апеляційній скарзі суб`єкти оскарження (ст.394 КПК України).

Так, згідно з п.1 ч.4 ст.394 КПК України вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений обвинуваченим з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч.ч.4, 6 або 7 ст.474 КПК України, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди.

Імперативна вказівка у цій процесуальній нормі щодо виключного визначення підстав для оскарження відповідного судового рішення узгоджується і з положеннями ч.2 ст.473 КПК України, якими передбачено, що наслідком укладення та затвердження угоди про визнання винуватості для підозрюваного чи обвинуваченого є обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями ст.ст.394 і 424 КПК України та його відмова від здійснення прав, передбачених абз.1, 4 п.1 ч.4 ст.474 КПК України.

Таким чином законодавець створює процесуальні запобіжники від можливого зловживання процесуальними правами учасниками судового розгляду, які з метою скасування чи зміни вироку суду першої інстанції на підставі угоди про визнання винуватості можуть в апеляційній скарзі відмовитися від визнання обставин, які визнавалися ними під час судового провадження на підставі угоди.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 29 травня 2024 року прокурор та ОСОБА_3 за участю захисника ОСОБА_4 на підставі ст.ст.468, 469, 472 КПК України уклали угоду про визнання винуватості, відповідно до якої ОСОБА_3 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.4 ст.185 КК України. За умовами угоди її сторони дійшли згоди, що за вчинення зазначених вище кримінальних правопорушень обвинуваченому необхідно призначити покарання за: ч.1 ст.357 КК України 1 рік обмеження волі; ч.4 ст.185 КК України 5 років позбавлення волі; ч.1 ст.70, ст.72 КК України - 5 років позбавлення волі. Також сторони узгодили призначення ОСОБА_3 із урахуванням невідбутої частини покарання за вироком Київського районного суду м. Полтава від 31 січня 2024 року за правилами ст.71 КК України остаточного покарання у вигляді 5 років 1 місяця позбавлення волі (а.п.10-12). У свою чергу, потерпілий ОСОБА_5 у порядку ч.4 ст.469 КПК України надав письмову згоду на укладення названої вище угоди (а.п.14).

Саме цю угоду з погодженими в ній сторонами видами й розмірами покарань затвердив суд першої інстанції 08 липня 2024 року, ухваливши обвинувальний вирок, а саме визнав ОСОБА_3 винуватим і засудив за ч.1 ст.357 КК України на 1 рік обмеження волі; ч.4 ст.185 КК України на 5 років позбавлення волі; ч.1 ст.70, ст.72 КК України - на 5 років позбавлення волі, й затим відповідно до ст.71 КК України з урахуванням невідбутої частини покарання за вироком Київського районного суду м. Полтава від 31 січня 2024 року призначив ОСОБА_3 остаточне покарання - 5 років 1 місяць позбавлення волі.

Обвинувачений на зазначений вище вирок подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що: він повністю усвідомив тяжкість вчиненої злочинної діяльності, щиро розкаюється в ній, має ряд тяжких захворювань, потребує лікування, та в потерпілої відсутні претензії до нього, просив ухвалити більш м`який вирок, не пов`язаний із позбавленням волі, тобто призначити йому покарання, не пов`язане з позбавленням волі. При цьому, за змістом апеляційної скарги ОСОБА_3 жодним чином не вказував на призначення йому судом першої інстанції іншого покарання від того, яке було передбачене умовами угоди, а лише висловив незгоду із видом заходу примусу у вигляді позбавлення волі, передбаченого умовами угоди про визнання винуватості (на обрання якого він попередньо надав свою згоду в цій угоді) та в подальшому призначеного місцевим судом відповідно до умов укладеної угоди.

З інших підстав вирок місцевого суду обвинуваченим не оскаржено, а наведені ОСОБА_3 в апеляційній скарзі доводи та обставини відповідно до ч.4 ст.394 КПК України не належать до підстав оскарження вироку на підставі угоди про визнання винуватості.

Таким чином, обвинуваченим оскаржено вирок на підставі угоди про визнання винуватості виключно з підстав, з яких це судове рішення не може бути оскаржене ОСОБА_3 , а тому у відкритті провадження за поданою ним апеляційною скаргою слід відмовити.

Наведений вище підхід узгоджується з правовою позицією Касаційного кримінального суду Верховного Суду, яка міститься в постанові від 10 серпня 2023 року (справа №308/4093/22).

Керуючись ч.4 ст.399 КПК України, суддя-доповідач апеляційного суду,

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_3 на вирок Київського районного суду м. Полтава від 08 липня 2024 року щодо ОСОБА_3 .

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження невідкладно надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу, разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня отримання її копії особою, яка її оскаржує.

Суддя-доповідач ОСОБА_2