ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №953/7696/22 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11кп/818/970/24 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.7 ст.111-1 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2024 року м.Харків

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

- головуючого ОСОБА_2 ,

- суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

- при секретарі ОСОБА_5 ,

- за участю прокурора ОСОБА_6 ,

- захисника ОСОБА_7 ,

- обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м.Харкова в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м.Харкова від 02 лютого 2024 року, -

УСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Ізюм Харківської області, громадянина України, із вищою освітою, розлученого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

засуджено за ч.7 ст.111-1 КК України на 12 років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах на строк 12 років, з конфіскацією всього належного йому майна.

Зміст оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції

Як установив суд, згідно з Конституцією України, Україна є суверенною та незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною та недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаагськими конвенціями 1907 року, IV Женевськими конвенціями 1949 року, а також усупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї, Договору про дружбу, співробітництво та партнерство між Україною та Російською Федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Діючи в порушення норм міжнародного гуманітарного права, президент Російської Федерації (далі - РФ) ОСОБА_9 , а також інші невстановлені на даний час судом представники влади РФ, всупереч вимогам п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципів Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимог ч. 4 ст. 2 Статуту ООН та Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХ?) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), підготували та розв`язали агресивну війну та військовий конфлікт підрозділів ЗС РФ на території України.

24.02.2022 на виконання вищевказаного злочинного наказу військовослужбовці Збройних Сил РФ, шляхом збройної агресії, із загрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглися на територію України через державні кордони України в Автономній Республіці Крим, Харківській, Донецькій, Луганській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та вчинили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, що мають важливе народногосподарське або оборонне значення, та вчинили окупацію частин зазначеної території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України з порушенням порядку, встановленого Конституцією України, яка триває до теперішнього часу та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

24 лютого 2022 року Указом Президента України ОСОБА_20 №64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» запроваджено воєнний стан на всій території України.

Після незаконного вторгнення на територію України та окупації частини її території, представниками збройних сил та інших державних органів Російської Федерації, було створено незаконні органи влади та систему правоохоронних органів, зокрема на території Ізюмського району та у самому м. Ізюм Харківської області.

Так, ОСОБА_8 , проживаючи в окупованому м.Ізюм Харківської області, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, 03.07.2022 діючи добровільно та умисно, подав документи з метою зайняття посади у незаконно створеному окупаційною владою правоохоронному органі (поліції) та був призначений окупаційною владою Російської Федерації на посаду дільничного у незаконно створеному відділі поліції м.Ізюм. У період з 04.07.2022 по 05.08.2022 ОСОБА_8 займав вищезазначену посаду та виконував службові обов`язки.

Надалі, 05.08.2022 ОСОБА_8 було призначено представниками окупаційної влади Російської Федерації на посаду «виконуючого обов`язки інспектора дорожньо-патрульної служби УВС ТДА в Харківській області», тобто в правоохоронному органі у структурі окупаційної влади держави-агресора, створеної на тимчасово окупованій території м. Ізюм Харківської області.

ОСОБА_8 , перебуваючи на посаді «виконуючого обов`язки інспектора дорожньо-патрульної служби УВС ТДА в Харківській області» в незаконно створеному правоохоронному органі окупаційної влади (поліції), у період з 05.08.2022 по 10.09.2022, виконував свої службові обов`язки, спрямовані на функціонування вказаного незаконного правоохоронного органу.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Указав, що:

-під час його перебування у слідчому ізоляторі під час досудового розслідування на нього постійно здійснювався тиск з боку правоохоронних органів з метою надання неправдивих свідчень, а саме про добровільну подачу документів на зайняття посади у незаконно створеному окупаційною владою правоохоронному органі та отримання у ньому заробітної плати;

-матеріали кримінального провадження не містять жодного доказу добровільного зайняття посади у незаконно створеному окупаційною владою правоохоронному органі та отримання у ньому заробітної плати;

-російські військові змусили його зайняти посаду та погрожували фізичною розправою над ним та його родиною у разі ухилення від роботи. Зауважив, що він не мав змоги виїхати з окупованої території;

-під час виконання своїх обов`язків у незаконно створеному окупаційною владою правоохоронному органі він не заподіяв шкоди жодному мешканцю м.Ізюм, а також Україні. Наголосив, що його обов`язки не передбачали виконання організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій;

-судом не було враховано, що злочин він вчинив внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних та інших обставин, а саме: ведення бойових дій на території міста, постійні обстріли міста, неможливість виїзду з міста на підконтрольну Україні територію, окупація міста стороною агресора, наявність батьків похилого віку. Наголосив, що саме внаслідок цих тяжких обставин та під впливом погроз зі сторони російських окупантів він вимушений був вийти на роботу.

Просить перекваліфікувати його дій з ч.7 ст.111-1 КК України на ч.2 ст.111-1 КК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 посилається на неповноту судового розгляду, яка полягає у тому, що суд першої інстанції не дослідив та не врахував матеріали, які характеризують особу обвинуваченого. Указала, що обвинувачений ОСОБА_8 під час як досудового розслідування так і під час судового розгляду повністю визнав свою вину; засудив свою поведінку; активно сприяв розкриттю злочину шляхом надання щодо себе викривальних показів у присутності захисника та надав докази, на підставі яких, були встановлені обставини, що мають значення для кримінального провадження; не переховувався від правоохоронних органів. Також указала, що ОСОБА_8 раніше не судимий, є людиною молодого віку, має вищу освіту, розлучений, має на утриманні малолітню доньку, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має захворювання - гіпертрофія міокарда лівого шлуночка, має задовільну характеристику за місцем мешкання. Зауважила, що в даному кримінальному провадженні відсутня потерпіла сторона. Просить вирок суду змінити та призначити ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст.69 КК України за ч.7 ст.111-1 КК України нижче від найнижчої межі.

Позиції учасників апеляційного провадження

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 підтримали свої апеляційні скарги та просили їх задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг та просив залишити вирок суду без змін.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Заслухавши суддю доповідача, доводи обвинуваченого, захисника, думку прокурора, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, кваліфікація його дій за ч.7 ст.111-1 КК України ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і належним чином досліджених у судовому засіданні доказах та є правильними.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону не містять у собі необхідних та достатніх підстав для скасування вироку і спростовуються сукупністю доказів.

Даними протоколу огляду від 06.10.2022, відповідно до якого предметом огляду є посвідчення т.з.в. «Временной гражданской администрации Харьковськой области» на ім`я « ОСОБА_8 », за номером « НОМЕР_1 », червоного кольору. На посвідченні з лівої сторони є фото, імовірно ОСОБА_8 , поруч з фото наявне зображення жовтого двоглавого орла ( герб Російської Федерації), в середині якого зображений герб Харківської області. На посвідченні з лівої сторони є кругла печатка синього кольору «Временная гражданская администрации Харьковськой области», яка також має зображення жовтого двоглавого орла (герб Російської Федерації), в середині якого зображений герб Харківської області. Під фото зазначений номер посвідчення : « НОМЕР_1 », а також дата видачі: «выдано 05.08.2022, действительний до 05.08.2023». З правої сторони посвідчення зазначено: « Харьковская область Временная гражданская администрация . И.о. инспектора дорожно-патрульной службы ОГИ БДД УВД ВГА Харьковской обл., ОСОБА_8 . НОМЕР_1». Зазначена особа, яка видала вказаний документ: « Глава Временной гражданской администрации * подпись* ОСОБА_16 ».

Даними протоколу огляду від 18.11.2022, відповідно до яких предметом огляду є картонний короб, який опечатаний паперовою биркою із підписом Державного Реєстратора Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області ОСОБА_10 (цілісність опечатування та упакування не порушено), а також супровідний лист до нього. Під час огляду супровідного листа встановлено, що він надійшов з Державної реєстрації виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області на адресу СВ УСБУ в Харківській області разом з вказаним картонним коробом. Згідно інформації з вказаного листа, у вказаному коробі знаходяться речі та документи окупаційної адміністрації «Изюмським отделением народной милиции УВД ВГА Харьковской области». З супровідного листа зроблено копію, що додається до протоколу (додаток № 1). Далі, в ході огляду, короб відкрито та встановлено, що в ньому знаходиться: добірка документів на 6 арк. скріплені чотирма металевими скобами, перший лист має назву «Материалы ЖЕУ № 331 от 04.09.2022» г. Изюм 2022. Відкривши матеріали, на другій сторінці наявний текст написаним синього ручкою. У правому верхньому куті міститься напис «И.о. начальнику Изюмского ОП №2 ОСОБА_11 от ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ». з лівого боку нанесена печатка «Зарегестрировано № 331-4.09.2022». Документ має назву «Заявление», де зазначено, що ОСОБА_12 є мисливцем та має зброю під номером № НОМЕР_2 кл.12 та патрони в кількості 49 шт. Має бажання надати на тимчасове зберігання власну зброю до «ИзюмськогоОП№2». Підписано від 04.09.2022 громадянином ОСОБА_12 та в кінці заяви мається напис «Принял заявление: ОСОБА_8 » з його особистим підписом від 04.09.2022. На 3 сторінці з лівого кута зверху наявна позначка «бланк 1.9» та посередині сторінки в верхній частині напис «обьяснение» г. Изюм 04.09.2022, який містить дані особи, а саме громадянина ОСОБА_12 з особистим підписом внизу листа. На зворотній стороні листа наявний текст з наступним змістом: «У меня на хранение находиться руже № хк 003083/16112959 кл.12 вместе с патронами в количестве 49 шт. Есть разрешение на оружие №0209, выдан 06.10.2016 г. Продленный до 06.10.22. В святи с проведением спецопераций на Украйне желаю сдать данноє оружие в Изюмский ОП на временное хранение, вместе с патронами в количестве 49 штук». В кінці документ підписаний ОСОБА_12 . На 4 сторінці закінчується бланк пояснення, з написом внизу листка «обьяснение получил: ОСОБА_8 » з особистим підписом. На 5 сторінці матеріалів знаходиться копія посвідчення, в лівому куті написано « Національна поліція НОМЕР_3 Ізюмський ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_12 », в правому верхньому куті посвідчення написано «Дозвіл НОМЕР_4 виданий 06.10.2016 р. на право зберігання, носіння мисливської зброї «Алтай» № НОМЕР_2 кл.12, дійсний до 06.10.2019 р.».На 6 сторінці матеріалів наявний текст написаний синьою ручкою, у правому куті сторінки написано «И.о. начальнику Изюмського ОП №2 ОСОБА_11 », з назвою « Рапорт », з наступним змістом : « Докладываю Вам , что охотничье ружье «Алтай» НОМЕР_5 кл.12, которое добровольно здал ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 проживает по адресу АДРЕСА_3 . Также к ружью прилагаеться патроны в количестве 49 шт. Заявление №331 от 04.09.2022 г. Помещено в камеру вещь доков в Изюмском ОП №2.» Підписано ОСОБА_8 04.09.2022.

Даними оригіналу документу із назвою « Материалы ЖЕУ №331 от 04.09.2022, начато:04.09.2022, окончено: 04.09.2022», який містить документи, складені російською мовою, а саме: «Заявление от №331-0.09.22», «Обьяснение от 04.09.2022 г.», «Рапорт от 04.09.2022», які були предметом огляду, згідно протоколу огляду від 18.11.2022.

Висновком експерта Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз №14 від 09.12.2022, за результатами судово-почеркознавчої експертизи, встановлено, що рукописний текст у документах: «Обьяснение от 04.09.2022 г.» на лицьовій сторінці першого аркушу, що починається та закінчується з «04 09 .. не имею» та «Рапорт от 04.09.2022», виконаний ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Рукописний текст у документі «Обьяснение от 04.09.2022 г.» на зворотній стороні першого аркушу, що починається зі слів « У меня на хранение…» та на лицьовій стороні другого аркушу, виконаний не ОСОБА_8 , а іншою особою. Підпис від імені ОСОБА_8 в документах: « Заявление от 04.09.2022», «Обьяснение от 04.09.2022 г.» та « Рапорт от 04.09.2022», виконаний ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Речовим доказом, дослідженим в ході судового розгляду, а саме, посвідченням Військово-цивільної адміністрації Харківської області серія НОМЕР_1 від 05.08.2022 (дійсно до 05.08.2023) з посадою: «И.О. інспектора дорожньо-патрульной службы ОГИБДД УВД ВГА в Харьковской области» на імя ОСОБА_8 з підписом голови Військово-цивільної адміністрації ОСОБА_16 .

Показами допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_17 , який пояснив, що він в період окупації РФ м.Ізюм Харківської області, а саме з 15.06.2022 по 07.09.2022, працював у міліції окупаційної влади. Із ОСОБА_8 він познайомився у будівлі міліції окупаційної влади, де ОСОБА_8 займав посаду дільничного. Зазначив, що в період з 15.06.2022 по 07.09.2022, бачив ОСОБА_8 у приміщенні будівлі міліції окупаційної влади регулярно, приблизно чотири рази на тиждень. Свідку не відомо, щоб ОСОБА_8 застосовував до місцевого населення будь-які заходи фізичного чи психічного впливу, також він не бачив у ОСОБА_8 зброї. Повідомив, що працівники міліції не мали спеціальної форми, в тому числі і ОСОБА_8 , який займав посаду дільничного. У працівників міліції окупаційної влади було лише посвідчення для того щоб вільно пересуватися по місту. Чи отримував ОСОБА_8 заробітну плату від окупаційної влади, свідку не відомо.

Показами допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_18 , який пояснив, що із ОСОБА_8 він познайомився під час окупації м.Ізюм Харківської області у приміщенні міліції м.Ізюм окупаційної влади РФ, де ОСОБА_8 займав посаду дільничного в період з липня 2022 року по вересень 2022 року, точної дати він не пам`ятає. Вказав, що у приміщенні міліції м.Ізюм окупаційної влади свідок бачив ОСОБА_8 майже кожен день, крім вихідних днів. Відповідно до ст. 63 Конституції України свідок відмовився від дачі показань стосовно того, за яких обставин він познайомився із ОСОБА_8 . Вказав, що він особисто бачив, як ОСОБА_8 виконував обов`язки дільничного міліції м.Ізюм окупаційної влади, зокрема, він приймав заяви про вчинення злочину та пояснення від населення м.Ізюм, здійснював чергування у відділі міліції. Як саме ОСОБА_8 був зарахований до штату міліції м.Ізюм окупаційної влади, добровільно чи під примусом, свідку не відомо. Пояснив, що у ОСОБА_8 , під час виконання обов`язків дільничного міліції м.Ізюм окупаційної влади, спеціальної форми не було. Працівникам міліції м.Ізюм окупаційна влада видавали посвідчення та заробітну плату. Чи отримував ОСОБА_8 від окупаційної влади заробітну плату, свідку не відомо.

За клопотанням сторони захисту судом першої інстанції було допитано свідка ОСОБА_19 , який пояснив, що він із ОСОБА_8 перебуває у дружніх стосунках. Станом на 24.02.2022 та на час окупації Харківської області, свідок знаходився в м.Ізюм, за місцем його проживання та реєстрації. Вказав, що перші чотири місяці окупації м.Ізюм він разом із ОСОБА_8 займалися продажем полуниці. Потім, його знайомий, запропонував йому роботу в органах міліції окупаційної влади РФ, на що свідок відмовився. Надалі, в липні 2022 року, у вечірній час доби, свідок разом із ОСОБА_8 був затриманий людьми у військовій формі окупаційної влади, які їм повідомили підставу їх затримання - порушення комендантської години. Після цього, люди у військовій формі посадили ОСОБА_8 та свідка у машину, наділи пов`язку на очі свідка та привезли у приміщення, де він провів ніч. Чи одягали люди у військовій формі пов`язку на очі ОСОБА_8 , свідок не бачив. Наступного дня свідка доставили у приміщення для «розмови», де люди у військовій формі повідомили про причину затримання та запропонували вирішити це питання мирним шляхом, а саме, запропонували роботу у органах міліції окупаційної влади, на що свідок сказав, що подумає. Разом з цим, така відповідь людей у формі не влаштувала, і вони сказали свідку, якщо він не прийме їх пропозицію, то його продовжать утримувати та будуть з ним «розмовляти по іншому». З огляду на те, що у зазначених людей у військовій формі був паспорт свідка і вони знали де він проживає, останній розцінив пропозицію людей як погрозу, тому погодився.

Також, свідок зазначив, що він та ОСОБА_8 утримувалися людьми у військовій формі в різних кімнатах. Йому відомо зі слів вказаних людей у військовій формі, що ОСОБА_8 також прийняв пропозицію працювати в органах міліції окупаційної влади. Після того, як свідка люди у військовій формі відпустили, зі слів ОСОБА_8 , свідку стало відому, що зміст розмови людей у військовій формі із ОСОБА_8 була ідентичною розмові, яку проводили із ним. Чи застосовувалися до ОСОБА_8 з боку людей у військовій формі заходи психічного чи фізичного примусу, свідок особисто не бачив.

Свідок пояснив, що через пару днів, він із ОСОБА_8 , як і обіцяв людям у військовій формі, прийшли влаштовуватися на роботу до органів міліції окупаційної влади. Спочатку, неділі дві, свідок працював із ОСОБА_8 разом, потім, він із ОСОБА_8 зустрічався тільки на нарадах, які відбувалися кожен день зранку в приміщенні міліції окупаційної влади. Приблизно через місяць, їм видали посвідчення працівника міліції, яким сідок користувався для переміщення по території міста та проїзду через блок - пост. Свідок не бачив, щоб ОСОБА_8 ходив у формі міліціонера, взагалі, форму працівникам міліції окупаційна влада не видавала. Також, свідок не знає чи отримував ОСОБА_8 заробітну плату від органів окупаційної влади та чи застосовувалися до нього під час роботи в міліції, з боку керівництва чи інших осіб окупаційної влади заходи фізичного чи психічного примусу. Повідомив, що один раз ОСОБА_8 не вийшов на роботу, у зв`язку з чим, до нього додому поїхав начальник міліції. Чи висловлював начальник міліції будь-які погрози ОСОБА_8 , свідку не відомо.

Суд першої інстанції врахував зазначенні показання ОСОБА_19 , разом з цим зазначив, що повідомлені ним обставини, які стали відомі свідку зі слів обвинуваченого, стосовно того, що до ОСОБА_8 нібито в липні 2022 року з боку людей у військовій формі був застосований примус, що змусило останнього співпрацювати з окупаційною владою, не узгоджуються сукупністю досліджених доказів, які надані як стороною обвинувачення, так і стороною захисту та не можуть бути підтверджені лише показаннями, безпосереднім очевидцем яких свідок не був, з чим також погоджується колегія суддів.

Вказані докази є належними та допустимими, логічними та послідовними, будь-яких процесуальних порушень при збиранні, дослідженні та оцінці доказів, які б ставили під сумнів правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що він не є суб`єктом цього кримінального правопорушення, оскільки фактично не виконував організаційно-розпорядчих функцій, позбавлені підстав.

Як встановлено у провадженні, ОСОБА_8 був призначений представниками окупаційної влади Російської Федерації на посаду «виконуючого обов`язки інспектора дорожньо-патрульної служби УВС ТДА в Харківській області».

Окупаційна адміністрація Російської Федерації це сукупність державних органів і структур Російської Федерації, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних Російській Федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг (п. 6 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод та правовий режим на тимчасово окупованій території України»).

Твердження сторони обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він виконував покладені окупаційною владою обов`язки не добровільно, а під фізичним примусом та погроз з боку окупантів, а також через збіг тяжких особистих, сімейних чи інших обставин, колегія суддів вважає безпідставними.

Фізичний чи психічний примус і крайня необхідність є обставинами, які за певних умов виключають кримінальну протиправність діянь, передбачених ст.111-1 КК, відповідно до статей 39 і 40 КК України, а саме внаслідок:

а) фізичного примусу, внаслідок якого особа не могла керувати своїми вчинками (йдеться про катування - в розумінні ст.127 КК, тобто спричинення сильного фізичного болю, побої, мучення тощо з певною метою);

б) фізичного примусу, внаслідок якого вона могла керувати своїми діями, а також психічного примусу, за сукупності таких умов:

такі дії цієї особи були необхідними для усунення небезпеки, що безпосередньо загрожувала їй чи охоронюваним законом правам її або інших осіб, або суспільним інтересам чи інтересам держави,

цю небезпеку в даній обстановці не можна було усунути іншими засобами та

при цьому не було спричинено більш значної шкоди, ніж відвернена шкода (або, хоча шкода була і більш значною, але внаслідок сильного душевного хвилювання, викликаного небезпекою, особа не могла оцінити відповідність заподіяної шкоди цій небезпеці). Шкала видів шкоди відсутня, але є один виняток - шкода життю людини завжди є більш значною, ніж шкода, не пов`язана з посяганням на життя людини; при цьому життя однієї людини не може цінуватися вище, ніж життя іншої.

Дослідивши і перевіривши надані в ході судового розгляду докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_8 діяв добровільно. Збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин, а також вчинення кримінального правопорушення під впливом погрози, тиску чи примусу, враховуючи що вказане кримінальне правопорушення вчинене під час окупації населеного пункту, у якому проживав обвинувачений, та на які посилається останній, належними та допустимими доказами не підтверджено.

Щодо доводів обвинуваченого про те, що під час його перебування у слідчому ізоляторі на нього постійно здійснювався тиск з боку правоохоронних органів з метою надання неправдивих свідчень, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Верховний Суд у своїх рішеннях уже звертав увагу на те, що для того, щоб у компетентних органів виник обов`язок провести розслідування за заявою про застосування методів, які порушують статтю 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, така заява має бути «небезпідставною». Тобто особа, яка заявляє про погане поводження з нею, має навести конкретні обставини такого поводження і надати певне підтвердження цим обставинам або, якщо це неможливо з об`єктивних причин, повідомити інформацію, яка дає можливість перевірити, чи має заява певні підстави. Хоча доведення обґрунтованості заяви про погане поводження не може покладати на заявника настільки надмірний тягар доведення, однак за відсутності інформації, яка дає можливість її перевірити, заява про погане поводження не може бути визнана «небезпідставною» і не створює обов`язку проведення розслідування такої заяви (справа № 515/2020/16-к).

Як слідує із матеріалів справи, ні засуджений, ні його захисник, на стадії досудового слідства із заявами про тиск з боку правоохоронних органів до прокуратури не звертались. Відповідних заяв з боку сторони захисту не було і під час судового розгляду у суді першої інстанції. Вперше обвинувачений вказав про це в своїй апеляційній скарзі, однак зазначені обвинуваченим відомості не містили належного опису фактичних обставин, за яких відбувалося стверджуване ним погане поводження. Таких відомостей не було наведено обвинуваченим і в судовому засіданні під час апеляційного розгляду даного кримінального провадження. Також обвинуваченим не було наведено доводів стосовно того, які саме обставини перешкодили йому звернутись до правоохоронних органів з такими заявами.

Таким чином матеріали справи не містять будь-яких даних про застосування до ОСОБА_8 недозволених методів під час слідства.

Належним чином дослідивши і оцінивши зібрані у кримінальному провадженні докази, у їх сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про добровільне зайняття ОСОБА_8 посади в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території і правильно кваліфікував його дії за ч.7 ст.111-1 КК України.

Вважати цей висновок неправильним, як про це зазначено в апеляційній скарзі сторони захисту, підстав не вбачається.

Яких-небудь даних, які б свідчили про необ`єктивність, упередженість органів розслідування або суду, не встановлено.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону, які могли б вплинути на правильність висновків суду і були б підставою для скасування вироку, також не вбачається.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи його ступінь тяжкості, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження злочинів.

За змістом ч.1 ст.69 КК України суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин, лише за наявності кількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Як убачається із матеріалів провадження, пом`якшуючою покарання обставиною судом була визнана лише одна - активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Захисник ОСОБА_7 , посилаючись в апеляційні скарзі на те, що обвинувачений не переховувався від правоохоронних органів, раніше не судимий, є людиною молодого віку, має вищу освіту, розлучений, має на утриманні малолітню доньку, має захворювання - гіпертрофія міокарда лівого шлуночка, не вказала яким чином ці дані про особу останнього істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину.

За таких обставин підстави для призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання із застосуванням положень ст.69 КК України - відсутні.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_8 призначено необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, згідно з вимогами ст.65 КК України.

При цьому враховано характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має зареєстроване місце проживання, за яким характеризується з позитивної сторони, розлучений, має малолітню дитину, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Що стосується посилань сторони захисту на відсутність потерпілої сторони у даному кримінальному провадженні, то це саме по собі, за наявності вищевказаних обставин, не є підставою для призначення йому покараннянижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті КК України.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Київського районного суду м.Харкова від 02 лютого 2024 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення,а засудженим - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий:

Судді: