Справа № 638/8802/23
Провадження № 1-кс/638/2578/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2024 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

законного представника ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання т.в.о. слідчого СВ Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Барвінківського відділу Ізюмської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189 КК України у кримінальному провадженні № 0000162 від 25.07.2023, -

ВСТАНОВИВ:

30.07.2024 до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшло клопотання т.в.о. слідчого СВ Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Барвінківського відділу Ізюмської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189 КК України.

Своє клопотання обґрунтовує тим, що 25.07.2023 до Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області звернулась ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із заявою про те, що на протязі липня 2023 року невстановлені особи через соціальні мережі погрожують їй вбивством.

Відомості за вказаним фактом у відповідності до вимог КПК України сектором дізнання Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області 25.07.2023 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000162 за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України - погроза вбивством.

Постановою начальника СД Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_9 від 20.12.2023 змінено кваліфікацію кримінального правопорушення з ч. 1 ст. 129 КК України на ч. 4 ст. 189 КК України.

Постановою начальника Барвінківського відділу Ізюмської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 від 21.12.2023 визначено підслідність у кримінальному провадженні №0000162 від 25.07.2023 за слідчим відділом Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області.

27.07.2023 до СУ ГУНП в Харківській області надійшли матеріали з УСБУ в Харківській області про те, що невстановлені особи, погрожуючи фізичною розправою, вимагають грошові кошти з ОСОБА_10 .

Відомості за вказаним фактом у відповідності до вимог КПК України слідчим управлінням ГУНП в Харківській області 27.07.2023 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000858 за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України - вимагання, тобто вимога передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим чи його близькими родичами, вчинене в умовах воєнного стану.

Постановою прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Харківської обласної прокуратури ОСОБА_11 від 24.10.2023 визначено підслідність у кримінальному провадженні №0000858 від 27.07.2023 за слідчим відділом Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області.

Постановою начальника Барвінківського відділу Ізюмської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 від 21.12.2023 матеріали досудових розслідувань у кримінальних провадженнях №0000162 від 25.07.2023 за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України та №0000858 від 27.07.2023 за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України об`єднані в одне провадження під № №0000162 від 25.07.2023.

Досудовим розслідуванням встановлено, що неповнолітній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою реалізації злочинного умислу направленого на незаконне збагачення, шляхом пред`явлення вимог передачі чужого майна, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, будучи знайомим із потерпілою ОСОБА_8 та обізнаним про місце її мешкання, а також місце мешкання її близьких родичів за невстановлених обставин, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, став вимагати у потерпілої ОСОБА_8 грошові кошти, погрожуючи останній, що в разі не виконання його вимог, ним буде вчинене вбивство щодо неї та її близьких родичів. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на вимагання грошових коштів у ОСОБА_8 , переслідуючи при цьому корисливий мотив, з метою особистого збагачення за рахунок чужого майна, неповнолітній ОСОБА_7 з 15.07.2023 по 21.07.2023 року, у період дії воєнного стану в Україні, який введено із 05 годин 30 хвилин 24.02.2022 Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ, Указом від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ, Указом від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-ІХ, та Указом від 12.08.2022 року №573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року №2500-ІХ, Указом від 7 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року №2738-ІХ, Указом від 6 лютого 2023 року № 58/2023, затвердженим Законом України від 07.02.2023№ 2915-ІХ, Указом від 1 травня 2023 року №254/2023, затвердженим Законом України від 02.05.2023№ 3057-ІХ, продовженого з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб), знаходячись за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , використовуючи мобільний телефон торгової марки Apple Iphone 7 IMEI НОМЕР_1 із сім-картою з номером НОМЕР_2 , через меседжер «Telegram» під нікнеймом ОСОБА_12 та меседжер «WhatsApp» систематично почав надсилати повідомлення на номер мобільного оператора НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_8 , погрожуючи вбивством щодо останньої та членів її родини, пред`явив потерпілій незаконну вимогу щодо переведення йому за інтернет-посиланням грошових коштів у сумі 300 000 (триста тисяч) доларів США, що згідно з даними Національного банку України на день пред`явлення вимоги, а саме 15.07.2023 року еквівалентно 10 970 580 гривень, для уникнення такого насилля.

Потерпіла ОСОБА_8 , сприймаючи погрози її вбивства та членів її родини як реальні, побоюючись, що у разі не виконання незаконних вимог пред`явлених неповнолітнім ОСОБА_7 щодо переведення грошових коштів, останній може перейти від погроз до реальних дій, направлених на позбавлення життя її та членів родини та усвідомлюючи реальну загрозу своєму життю та здоров`ю, звернулась з даного приводу до правоохоронних органів, які присікли незаконні дії неповнолітнього ОСОБА_7 .

Своїми умисними діями неповнолітній ОСОБА_7 , вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч. 4 ст. 189 КК України, тобто вимога передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим чи його близькими родичами, вчинене в умовах воєнного стану.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, неповнолітній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повторно, з метою реалізації злочинного умислу направленого на незаконне збагачення, шляхом пред`явлення вимог передачі чужого майна, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, будучи знайомим із потерпілим ОСОБА_10 та обізнаним про місце його мешкання, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, став вимагати у потерпілого ОСОБА_10 грошові кошти, погрожуючи останньому, що в разі не виконання його вимог, ним буде вчинене вбивство щодо нього та його дружини ОСОБА_13 . Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на вимагання грошових коштів у ОСОБА_10 , переслідуючи при цьому корисливий мотив, з метою особистого збагачення за рахунок чужого майна, неповнолітній ОСОБА_7 з 25.07.2023 по 26.07.2023 року, у період дії воєнного стану в Україні, який введено із 05 годин 30 хвилин 24.02.2022 Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ, Указом від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ, Указом від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263- IX, та Указом від 12.08.2022 року №573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року №2500-ІХ, Указом від 7 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року №2738-ІХ, Указом від 6 лютого 2023 року № 58/2023, затвердженим Законом України від 07.02.2023№ 2915-ІХ, Указом від 1 травня 2023 року №254/2023, затвердженим Законом України від 02.05.2023№ 3057-ІХ, продовженого з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб), знаходячись за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , використовуючи мобільний телефон торгової марки Apple Iphone 7 IMEI НОМЕР_1 із сім-картою з номером НОМЕР_2 , через меседжер WhatsApp систематично почав надсилати повідомлення на номер мобільного оператора НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_10 , погрожуючи вбивством щодо останнього та його дружини, пред`явив потерпілому незаконну вимогу щодо переведення йому за інтернет-посиланням грошових коштів у сумі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) доларів США, що згідно з даними Національного банку України на день пред`явлення вимоги, а саме 25.07.2023 року еквівалентно 5 485 290 гривень, для уникнення такого насилля.

Потерпілий ОСОБА_10 , сприймаючи погрози його вбивства та членів його родини як реальні, побоюючись, що у разі не виконання незаконних вимог пред`явлених неповнолітнім ОСОБА_7 щодо переведення грошових коштів, останній може перейти від погроз до реальних дій, направлених на позбавлення життя його та членів родини та усвідомлюючи реальну загрозу своєму життю та здоров`ю, звернувся з даного приводу до правоохоронних органів, які присікли незаконні дії неповнолітнього ОСОБА_7 .

Згідно клопотання, своїми умисними діями неповнолітній ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч. 4 ст. 189 КК України, тобто вимога передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим чи його близькими родичами, вчинена повторно та в умовах воєнного стану.

У вчиненні даних кримінальних правопорушень - злочинів підозрюється ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Ізюм, Харківської області, українець, громадянин України, раніше не судимий, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

21.12.2023 неповнолітньому ОСОБА_7 за участю законного представника ОСОБА_4 належним чином повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 4 ст. 189 КК України.

Вина неповнолітнього ОСОБА_7 підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами, а саме показаннями потерпілої ОСОБА_8 , показаннями потерпілого ОСОБА_10 , протоколами огляду речей, протоколом обшуку, речовими доказами.

Постановою слідчого відділення № 1 СВ Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_14 від 28.12.2023 за погодженням з процесуальним керівником - начальником Барвінківського відділу Ізюмської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 досудове розслідування зупинено та оголошено розшук підозрюваного ОСОБА_7 .

На виконання доручення слідчого, наданого в порядку ст. 40 КПК України, інформацію щодо розшуку підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , внесено до інформаційно-телекомунікаційної системи Інформаційний портал Національної поліції України. ОСОБА_7 перебуває в активному розшуку, як особа, що ухиляється від органів досудового розслідування.

Метою і підставами застосування запобіжного заходу, згідно з п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, є забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілих, свідків, іншого підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні.

Наявність зазначених ризиків обґрунтовується тим, що ОСОБА_7 , усвідомлюючи що ним скоєно особливо тяжкі злочини, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна, після повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, ОСОБА_7 перетнув кордон України та на теперішній час не повернувся, таким чином, переховується від слідства та суду, чим унеможливлює досягнення завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Крім того, зважаючи, що причетність ОСОБА_7 , у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджується у тому числі і показаннями потерпілих, перебуваючи на волі, останній буде мати можливість здійснювати на них незаконний вплив, чим перешкоджатиме встановленню істини у кримінальному провадженні. Не зважаючи на те, що в ході досудового розслідування потерпілі вже були допитані, однак суд відповідно до ст.ст. 23, 95 КПК України сприймає докази безпосередньо (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Зважаючи на викладене вище, у органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що ризики, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, об`єктивно наявні.

Беручи до уваги те, що ОСОБА_7 , вчинив особливо тяжкі кримінальні правопорушення, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна, з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності, згідно інформації, наданої Головним центром обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 24.12.2023 о 17 годині 49 хвилин перетнув кордон України в пункті пропуску Рава-Руська до країни Польща та на теперішній час не повернувся, у зв`язку з чим т.в.о. слідчого СВ Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_6 від 18.07.2024 винесено постанову про оголошення ОСОБА_7 у міжнародний розшук.

Згідно інструкції про порядок використання правоохоронними органами України інформаційної системи Міжнародної організації кримінальної поліції - Інтерпол, цілями міжнародного співробітництва з використанням інформаційної системи Інтерполу є установлення місцезнаходження осіб, які розшукуються, з метою їх затримання, арешту, обмеження свободи пересування та подальшої видачі (екстрадиції). Відповідно до розділу IV даної інструкції «Порядок запитування публікації оповіщень Генеральним секретаріатом Інтерполу», уповноважений підрозділ запитує публікацію Генеральним секретаріатом Інтерполу Червоного оповіщення щодо осіб, які розшукуються з метою їх затримання, арешту, обмеження свободи пересування та подальшої видачі (екстрадиції) в Україну. Для запиту публікації Генеральним секретаріатом Інтерполу Червоного оповіщення правоохоронний орган України надсилає уповноваженому підрозділу формуляр для запиту публікації Червоного оповіщення, а також інформацію та документи, однією із яких є завірена копія ухвали слідчого судді про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (у тому числі в перекладі на одну з робочих мов Інтерполу) на стадії досудового розслідування.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, просив його задовольнити.

Захисник заперечував у задоволенні клопотання, обґрунтовуючи це тим, що слідчий по справі працювала у виконавчому комітеті Ізюмської міської ради, головою якої є чоловік потерпілої, ОСОБА_7 залишив України законно, статусу підозрюваного не мав, обмежень у перетині кордону не мав. Підозра вручена ОСОБА_7 за відсутності захисника, слідчий по справі упереджений, доказів ухилення від слідства ОСОБА_7 не надано, останній виїхав за кордон через воєнний стан, клопотання необґрунтоване, незаконне.

Законний представник пояснив, що син знаходився в м.Ізюм, в поліцію його не викликали, 21.12.2023 незаконно вручили підозру, заперечував у задоволенні клопотання, зазначивши, що дії слідчих незаконні.

Слідчий суддя, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання, вважає клопотання таким, що підлягає задоволенню з урахуванням наступного.

В провадженні Ізюмського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області перебуває об`єднане кримінальне провадження №0000162 від 25.07.2023.

21.12.2023 року законним представником підозрюваного отримано повістку про виклик до слідчого 26.12.2023 року о 10 год.

За повідомленням Державної прикордонної служби України від 10.06.2024 ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перетнув пункту пропуску Рава-Руська 24.12.2023 о 17:49 год. на виїзд.

Постановою т.в.о. слідчого СВ Ізюмського РУП ГУП в Харківській області ОСОБА_6 від 18.07.2024 неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оголошено у міжнародний розшук.

Щодо доводів сторони захисту про незаконність підозри суд зазначає наступне.

21.12.2023 ОСОБА_7 у присутності законного представника повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189 КК України.

Ухвалою суду від 25.04.2024, яка набрала законної сили, скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_5 на повідомлення про підозру від 21.12.2023 ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, у кримінальному провадженні № 0000162 від 25.07.2023 - залишено без задоволення.Зазначеною ухвалою надано оцінку законності повідомлення про підозру, та, зокрема, зазначено, що «пунктом 1 ч.1 ст.49 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд зобов`язані забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні у випадках, якщо відповідно до вимог ст.52 цього Кодексу участь захисника є обов`язковою, а підозрюваний, обвинувачений не залучив захисника. Згідно ст.52 КПК України участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів. У цьому випадку участь захисника забезпечується з моменту набуття особою статусу підозрюваного. В інших випадках обов`язкова участь захисника забезпечується у кримінальному провадженні: 1) щодо осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення у віці до 18 років, -з моменту встановлення факту неповноліття або виникнення будь-яких сумнівів у тому, що особа є повнолітньою; 2) щодо осіб, стосовно яких передбачається застосування примусових заходів виховного характеру, -з моменту встановлення факту неповноліття або виникнення будь-яких сумнівів у тому, що особа є повнолітньою; 3) щодо осіб, які внаслідок психічних чи фізичних вад (німі, глухі, сліпі тощо) не здатні повною мірою реалізувати свої права,-з моменту встановлення цих вад; 4) щодо осіб, які не володіють мовою, якою ведеться кримінальне провадження, -з моменту встановлення цього факту; 5) щодо осіб, стосовно яких передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішується питання про їх застосування, -з моменту встановлення факту наявності в особи психічного захворювання або інших відомостей, які викликають сумнів щодо її осудності; 6) щодо реабілітації померлої особи-з моменту виникнення права на реабілітацію померлої особи; 8) щодо осіб, стосовно яких здійснюється спеціальне досудове розслідування або спеціальне судове провадження, - з моменту прийняття відповідного процесуального рішення; 9) у разі укладення угоди між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості - з моменту ініціювання укладення такої угоди. Відповідно ч.1 ст.42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Таким чином, КПК виділяє три види підозрюваних: 1) особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру 2) особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення 3) особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. З аналізу вищевказаних норм вбачається, що законом не встановлено обов`язкової участі захисника під час вручення повідомлення про підозру. Після вручення підозри та пам`ятки про процесуальні права та обов`язки підозрюваного, постановою слідчого від 22.12.2023 року доручено призначити адвоката для здійснення захисту за призначенням відповідно до п.1 ч.2 ст.52 КПК України, оскільки підозрюваному не виповнилось 18 років. Згідно доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги на підставі зазначеної постанови Регіональний центр з надання безоплатної вторинної допомоги у Луганській та Харківській областях призначено захисника ОСОБА_16 . Факт виконання слідчим обов`язку щодо вручення повідомлення про підозру, пам`ятки про процесуальні права та обов`язки підозрюваного підтверджується дослідженим судом відеозаписом, який міститься в матеріалах кримінального провадження. Згідно даного відеозапису, ОСОБА_17 та його законний представник відмовилися від отримання вказаних процесуальних документів. Так, порядок повідомлення про підозру та вручення повідомлення про підозру передбачений статтею 278 КПК України, підстави повідомлення про підозру - статтею 276 КПК України, зміст повідомлення про підозру визначений статтею 277 КПК України. Отже, підставою для скасування повідомлення про підозру є встановлення порушення органом досудового розслідування вказаних вище норм КПК України під час складання повідомлення про підозру та його вручення. Так, у ході судового розгляду скарги судом було встановлено, що оскаржуване повідомлення про підозру відповідає вимогам статті 277 КПК України. При врученні повідомлення слідчим були дотримані вимоги статей 135, 278 КПК України, повідомлення про підозру було здійснено за наявності доказів, які слідчий вважав достатніми для висновку, що ОСОБА_18 , причетний до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189 КК України. Аналіз викладених вище норм КПК України, прецедентної практики ЄСПЛ, обставин кримінального провадження та матеріалів скарги, матеріалів кримінального провадження, дає слідчому судді підстави для висновку про те, що сторона обвинувачення довела наявність достатніх підстав для повідомлення ОСОБА_7 про підозру за ч. 4 ст. 189 КК України та надала суду відповідні докази з дотриманням вимог статей 276-278 КПК України. Крім того, у ході судового розгляду скарги матеріалами кримінального провадження, безпосередньо дослідженими у судовому засіданні, спростовуються доводи сторони захисту щодо неналежного вручення повідомлення про підозру, не вручення пам`ятки про права, оскільки зазначені дії зафіксовані на відеозаписі, які міститься в матеріалах справи. З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов висновку, що орган досудового розслідування належним чином вжив заходів для вручення у спосіб передбачений Кримінальним процесуальним кодексом України ОСОБА_7 повідомлення про підозру, останній набув у цьому кримінальному провадженні процесуальний статус підозрюваного. Метою вручення повідомлення про підозру у день складання є вжиття органом досудового розслідування передбачених законом дій, які дозволяють певній особі бути обізнаній про висунуту їй підозру та можливість захищатись від неї. Так, слідчим дотримано вимоги ст.ст. 276 - 278, ч. 2 ст. 135 КПК України при врученні повідомлення про підозру, пам`ятки про права та повістки про виклик до слідчого, а відтак скарга захисника є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.».

Стаття 2 КПК України визначає коло завдань кримінального провадження, до яких відносяться: захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 193 КПК України визначено, що розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті.

Згідно ч.6 ст.193 КПК України слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Частиною 1 статті 194 КПК України визначено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим, суд враховує вимоги ст.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що підозрюваний, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати розслідуванню або ж створять загрозу суспільству.

Таким чином, слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. Позитивна відповідь свідчить про реально існуючий ризик неправомірної поведінки підозрюваного.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Обґрунтованість підозри, оголошеної неповнолітньому ОСОБА_7 , в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, передбачених ч.4 ст.189 КК України, підтверджується зібраними у провадженні матеріалами досудового розслідування, а саме: протоколами допитів потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , протоколами огляду предметів від 25.07.2023, 22.08.2023, 06.09.2023, протоколом обшуку від 25.08.2023, постановою про визнання речовим доказом від 25.08.2023.

При цьому, слідчий суддя враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від суду або незаконно впливати на свідків або потерпілих, слідчий суддя бере до уваги, що 21.12.2023 ОСОБА_7 у присутності законного представника повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189 КК України та 24.12.2023 року неповнолітнім підозрюваним ОСОБА_19 перетнуто державний кордон України на виїзд, станом на день розгляду клопотання відомостей про повернення в України останнього суду не надано.

Таким чином, ОСОБА_7 усвідомлюючи правові наслідки повідомлення його про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачаючи ймовірність застосування стосовно нього запобіжного заходу, а також усвідомлюючи наявність обмежень щодо нього для перетину державного кордону у разі повернення на територію України, може і надалі перебувати за кордоном з метою переховування від органу досудового розслідування з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що встановлені обставини у сукупності з іншими матеріалами кримінального провадження підтверджують існування ризику можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та/або суду.

Також, суд зазначає, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на потерпілих та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом, крім випадків неможливості отримання безпосередньо судом таких показань внаслідок обставин, пов`язаних із введенням воєнного стану на території України.

Показання потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження та можуть суттєво вплинути на становище ОСОБА_7 , як підозрюваного, а відтак наявні обґрунтовані підстави вважати, що останній наділений потенційною можливістю впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні з метою схилити їх не давати правдиві, послідовні показання у ході досудового розслідування та/або змінити свої показання у подальшому в суді, для уникнення або мінімізації кримінальної відповідальності.

Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає встановленим існування ризиків, передбачених п.1,3 ч.1 ст. 177 КПК України, зокрема підозрюваний може: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка.

Суд, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, вважає, що заявлений слідчим вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості інкримінованого діяння, позбавляє можливості перешкодити інтересам правосуддя, альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченому, а відтак клопотання слідчого підлягає задоволенню.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищевказаних ризиків. Однак, враховуючи їх реальне існування, а також оцінюючи сукупність обставин, особу підозрюваного, суд приходить до висновку, що застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим, а тому обирає для нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи викладене, органом досудового розслідування, на виконання вимог ст. 194 та ч. 6 ст. 193 КПК України, було доведено у сукупності факт набуття ОСОБА_7 у встановленому законом порядку статусу підозрюваної особи в об`єднаному кримінальному провадженні №0000162, обґрунтованість підозри останнього у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189 КК України, оголошення його у міжнародний розшук відповідно до вимог закону, а також наявність в зазначеному провадженні ризиків переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків, потерпілих, а також недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів, внаслідок чого слідчий суддя дійшов висновку про необхідність обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за його відсутності в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України, що є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобігання наявним вище ризикам.

Доводи захисника та законного представника про незаконність вручення підозри та упередженість слідчого не знайшли свого підтвердження, так законність вручення підозри оцінена в ухвалі суду від 25.04.2024, яка набрала законної сили, жодного документального підтвердження про співпрацю члена сім`ї потерпілої і слідчого суду не надано, будь-якого іншого доказу упередженості слідчого по справі суду також не надано.

При цьому суд, звертає увагу, що рішення слідчого судді про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності підозрюваної особи в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України не є остаточним застосуванням стосовно особи запобіжного заходу, натомість, за своєю правовою природою не призводить до негайного взяття особи під варту, а виступає підставою для затримання й доставки цієї особи до місця кримінального провадження.

Вказана позиція узгоджується з правовим висновком викладеним у постанові ОП ККС у складі ВС від 14.02.2022 у справі №991/3440/20 (провадження №51-5359кмо21), відповідно до якого рішення слідчого судді, суду про обрання запобіжного заходу, прийняте в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України, за своїм правовими наслідками підпадає під поняття «постанова про утримання під вартою» в розумінні ст. 25 Європейської конвенції про видачу правопорушників. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

У даному випадку обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, хоча й не призводить до негайного взяття особи під варту, однак виступає правовою підставою для затримання і доставки цієї особи до місця кримінального провадження.

Згідно з ч. 4 ст. 197 КПК України, у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого на підставі частини шостої статті 193 цього Кодексу, строк дії такої ухвали не зазначається.

При цьому час затримання такої особи фактично може перевищувати 30 діб - тримання під вартою за ст. 59 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, 40 діб - тимчасовий арешт за ст. 16 Європейської конвенції про видачу правопорушників та 60 діб - строк дії ухвали про тримання під вартою за ч. 1 ст. 197 КПК.

Тобто, затримана особа на підставі ухвали слідчого судді, суду, постановленої в порядку ч. 6 ст. 193 КПК, може бути затриманою і утримуватись під вартою протягом усього часу, необхідного для екстрадиції та доставки її до місця кримінального провадження. Таку ж позицію висловив Верховний Суд у своїй постанові від 14 лютого 2022 року у справі 991/3440/20.

Відповідно до абзацу 2 ч.4 ст. 183 КПК України, при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Враховуючи наведене, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в порядку ч.6 ст. 193 КПК України щодо ОСОБА_7 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.177, 178, 183, 186, 193, 197 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання т.в.о. слідчого СВ Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Барвінківського відділу Ізюмської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189 КК України - задовольнити.

Обрати відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України - запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Після затримання і не пізніше як через 48 (сорок вісім) годин з часу доставки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до місця кримінального провадження розглянути за його участю питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід у встановленому законом порядку.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1