Справа № 513/894/24
Провадження № 1-кс/513/74/24
Саратський районний суд Одеської області

У Х В А Л А

05 серпня 2024 року слідчий суддя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого дізнавача сектору дізнання ВП № 1 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погодженого прокурором Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_4 , про арешт майна в рамках кримінального провадження, відомості про яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000046 від 28 липня 2024 року за ч. 1 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

02 серпня 2024 року до слідчого судді надійшли матеріали вказаного клопотання старшого дізнавача ВП № 1 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 про накладення арешту на тимчасове вилучене майно: кухонний ніж, який був добровільно виданий ОСОБА_6 , поміщений до сейф-пакету № 7197810 та опечатаний, з передачею на зберігання до камери зберігання речових доказів ВП №1 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області, з метою збереження речових доказів, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, а також проведення подальшої судової експертизи.

Клопотання обґрунтовано тим, що 28 липня 2024 року до чергової частини відділення поліції №1 Білгород Дністровського РВП ГУНП в Одеській області надійшла заява від ОСОБА_7 про те, що 28 липня 2024 року близько 03 години 20 хвилин невстановлена особа, перебуваючи у домоволодінні АДРЕСА_1 , на ґрунті неприязних відносин умисно, за допомогою кухонного ножа, нанесла їй тілесні ушкодження.

28 липня 2024 року за вказаним фактом сектором дізнання ВП № 1 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області розпочато кримінальне провадження за №0000046 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України.

01 серпня 2024 року у ході опитування гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця с. Ройлянка Білгород-Дністровського району Одеської області, останній звернувся з заявою про долучення до матеріалів кримінального провадження №0000046 добровільно виданого ним кухонного ножа, за допомогою якого він спричинив ОСОБА_7 тілесні ушкодження; ніж оглянуто у присутності понятих, поміщено до сейф-пакету №7197810 та опечатано.

Вказане майно, згідно з постановою старшого дізнавача сектору дізнання ВП №1 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 від 01 серпня 2024 року, було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000046 від 28 липня 2024 року.

Дане майно має значення у кримінальному провадженні як таке, що є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, речовим доказом у справі та забезпечення якого необхідне з метою проведення відповідних судових експертиз.

З урахуванням ст.170 КПК України, дізнавач просить задовольнити клопотання.

Учасники справи у судове засідання не з`явились, від дізнавача та прокурора надійшли заяви про здійснення розгляду клопотання у їх відсутність, клопотання підтримують, просять задовольнити. Від ОСОБА_6 також надійшла заява про розгляд клопотання дізнавача у його відсутність.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Необхідність розгляду клопотання про арешт майна у відсутності зазначених осіб завжди має бути об`єктивно обґрунтована з метою недопущення порушення права на захист особи та забезпечення змагальності, всебічності судового розгляду. Відповідна необхідність може обумовлюватися наявністю обґрунтованої підозри, що в разі повідомлення про наміри накласти арешт на майно, воно може бути сховане, знищене, пошкоджене чи відчужене.

Згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Слідчий суддя на підставі наданих матеріалів кримінального провадження, оцінивши в сукупності всі обставини, дійшов висновку про задоволення клопотання з наступних мотивів.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів, зокрема арешт майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

За загальними правилами, передбаченими ч.3 ст.132 КПК, застосування заходів забезпечення кримінального провадження допускається лише у разі, якщо слідчий, дізнавач, прокурор доведе, що :

- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Чинне законодавство не розкриває поняття "обґрунтованої підозри", суд, враховуючи ст. 8, 9 КПК, керується усталеною практикою ЄСПЛ, згідно з якою обґрунтованість підозри - це певний стандарт доказування, який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення ЄСПЛ від 21 квітня 2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", п. пунктом 175; рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182). Водночас факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а й пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи (рішення у справі "Murrаy v.United Kingdom", 14310/88, 28.10.1994, п. 55).

Згідно з визначеним Європейським судом з прав людини поняттям, обґрунтована підозра - це добровільне припущення про вчинення особою певного діяння, ґрунтується на об`єктивних відомостях, які можна перевірити у судовому розгляді та які спонукали б неупереджену та розумну людину вдатися до практичних дій, щоб з`ясувати, чи є така підозра обґрунтованою.

Підозра, виходячи з постанови Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду від 24.11.2016 року № 5-328кс16, є обґрунтованим припущенням про вчинення особою кримінального правопорушення.

При цьому, слід зауважити, що стандарт доведення обґрунтованості підозри є нижчим від стандарту доведеності винуватості поза розумним сумнівом та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку.

Як вбачається з досліджених слідчим суддею матеріалів клопотання, наявність обґрунтованості підозри, повністю підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме: 28 липня 2024 року до чергової частини відділення поліції №1 Білгород Дністровського РВП ГУНП в Одеській області надійшла заява від ОСОБА_7 про те, що 28 липня 2024 року близько 03 години 20 хвилин невстановлена особа, перебуваючи у домоволодінні АДРЕСА_1 , на ґрунті неприязних відносин умисно, за допомогою кухонного ножа, нанесла їй тілесні ушкодження.

28 липня 2024 року за вказаним фактом сектором дізнання ВП № 1 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області розпочато кримінальне провадження за №0000046 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України.

З пояснень потерпілої ОСОБА_7 встановлено, що ОСОБА_6 є її колишнім співмешканцем, проживають окремо. Останній зловживає спиртними напоями та приходить до неї з`ясовувати відносини. 27 липня 2024 року по закінченню робочого часу вона запросила до себе в гості знайомих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Повечерявши, вони лягли спати. Вона спала одна у кімнаті, а знайомі у сусідній кімнаті. Посеред ночі відчула, що хтось стоїть біля дивану. Відкривши очі, побачила, оскільки у кімнаті горів нічник, що над нею стояв її колишній співмешканець ОСОБА_6 . Вона почала кричати про допомогу. У цей час останній, тримаючи у правій руці предмет, ззовні схожий на ніж, присів на неї та за допомогою вказаного предмету наніс їй два удари, один в область грудної клітини, другий в область лівої руки. Після чого їй вдалося перевернутися на живіт і тоді ОСОБА_6 наніс ще два удари предметом, ззовні схожим на ніж, в область спини. До кімнати зайшли знайомі, почали кричати та відтягнули ОСОБА_6 від неї, намагалися забрати ножа. Однак, у них не вийшло і ОСОБА_6 втік з ножом через вхідні двері, які вона відкрила, вибігаючи на вулицю, а він слідом за нею.

Таким чином, проведеними заходами встановлено, що до вчинення вказаного кримінального правопорушення може бути причетний ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 .

01 серпня 2024 року у ході опитування гр. ОСОБА_6 , останній свою причетність до злочину не заперечив та звернувся з заявою про долучення до матеріалів кримінального провадження №0000046 добровільно виданого ним кухонного ножа, за допомогою якого він спричинив ОСОБА_7 тілесні ушкодження; ніж оглянуто у присутності понятих, поміщено до сейф-пакету № 7197810 та опечатано.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

В такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Постановою старшого дізнавача СД ВП № 1 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 від 01 серпня 2024 року кухонний ніж, який було долучено до матеріалів кримінального провадження № 0000046 від 28 липня 2024 року, визнано речовим доказом та передано на зберігання до камери зберігання речових доказів ВП №1 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області.

Відповідно ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

За змістом положень ч.1 ст.173 КПК України, обов`язок надання доказів необхідності арешту покладений на особу, яка подає клопотання про арешт майна, а слідчий суддя зобов`язаний відмовляти у задоволенні цього клопотання в разі, якщо доказів про необхідність арешту майна не буде надано автором клопотання.

Враховуючи вищенаведене, оскільки вказане у клопотанні майно є речовим доказом у справі, є майном, процесуальний статус якого відповідає статті 98 КПК України, з метою припинення протиправної діяльності, забезпечення речового доказу, проведення всебічного та повного досудового розслідування, суд вважає за необхідне клопотання задовольнити, забезпечити накладення арешту на вилучений матеріальний об`єкт, з метою повного, всебічного та неупередженого дослідження обставин у кримінальному провадженні та проведення подальших судових експертиз.

Керуючись вимогами ст. ст. 170-173, 309, 395 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого дізнавача сектору дізнання ВП № 1 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погодженого прокурором Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_4 , про арешт майна - задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно, а саме на кухонний ніж, який був добровільно виданий ОСОБА_6 до матеріалів кримінального провадження №0000046 від 28 липня 2024 року та який поміщено до сейф-пакету № 7197810, опечатано та передано до камери зберігання речових доказів ВП №1 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області, до скасування арешту.

Ухвала про арешт майна виконується негайно сектором дізнання відділення поліції №1 Білгород Дністровського РВП ГУНП в Одеській області з письмовим повідомленням заінтересованих осіб.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду, шляхом подачі її до Саратського районного суду Одеської області протягом п`яти днів з дня отримання її копії.

Суддя ОСОБА_1