н/п 1-кс/766/5738/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2024 року

Слідчий суддя Херсонського міського суду Херсонської області ОСОБА_1 за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого в ОВС другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_6 про застосування ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 405 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

встановила:

Слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування підозрюваному ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб без визначення застави.

Обґрунтування клопотання:

Другим слідчим відділом (з дислокацією у місті Херсоні) Територіального управління ДБР, розташованого у м. Мелітополі здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001130 від 24.07.2024 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 405 КК України, а саме: що ОСОБА_4 під час проходження військової служби за контрактом на посаді заступника начальника 79 прикордонного загону ДПС України у військовому званні підполковник, порушуючи статутні правила підлеглості та взаємовідносин між військовослужбовцями, в умовах воєнного стану, всупереч вимог ст.ст. 11, 16, 28, 29, 30, 32, 33, 35, 37, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 24 липня 2024 року близько 17 год 00 хв, приймаючи участь у службовій нараді у службовому кабінеті пункту управління 79 прикордонного загону ДПС України за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи у прямому та безпосередньому підпорядкуванні начальника 79 прикордонного загону ДПС України полковника ОСОБА_7 , через невдоволення виконанням своїх службових обов`язків пригрозив йому вбивством, а також наніс один удар кулаком правої руки в ліву частину обличчя, чим заподіяв потерпілому тілесні ушкодження у вигляді крововиливу по краю верхньої губи в ділянці лівого кута рота, поверхневої лінійної рани слизової оболонки верхньої губи зліва в проекції 23 зубу на тлі яскраво-рожевого крововиливу у слизову оболонку верхньої губи, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 405 КК України погроза вбивством та заподіяння тілесних ушкоджень начальникові у зв`язку з виконанням ним обов`язків з військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

26.07.2024 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 405 КК України.

Вина ОСОБА_4 повністю підтверджується зібраними досудовим розслідуванням доказами, а саме: показаннями потерпілого ОСОБА_7 від 24.07.2024; протоколом слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_7 від 24.07.2024; показаннями свідка ОСОБА_8 від 24.07.2024; протоколом слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_8 від 24.07.2024; висновком експерта від 25.07.2024 № 254 судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_7 ; іншими матеріалами досудового розслідування.

Таким чином, має місце наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, за яке передбачена відповідальність у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

На даний час обґрунтованість повідомленої ОСОБА_4 підозри у вчиненні кримінального правопорушення є доведеною, тобто зазначені вище обставини підтверджуються фактичними даними, що містяться у матеріалах клопотання та доданих до нього документах, які у своїй сукупності переконують не тільки сторону обвинувачення, а й незалежного спостерігача у причетності ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення, яке йому інкримінується.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Зокрема, першим ризиком, зазначеним у п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України наявність ризику переховування підозрюваного задля уникнення кримінальної відповідальності. Так, усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і передбачене покарання за його вчинення, після отримання повідомлення про підозру, ОСОБА_4 може умисно ухилятися від явки до органу досудового розслідування, прокурора, слідчого судді або переховуватись від органів досудового розслідування та суду, чим може перешкоджати встановленню істини по справі.

Другим ризиком, зазначеним у п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України є можливість незаконного впливу підозрюваного на свідків та потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні, у зв`язку з тим, що він обізнаний про місце перебування останніх. Свідки та потерпілий у кримінальному провадженні є військовослужбовці, які проходять службу у 79 прикордонному загоні ДПС України, особисто були присутні під час вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, що вказує на те, що залишаючись на свободі ОСОБА_4 , матиме змогу незаконно впливати на свідків та потерпілих, з метою зміни ними своїх показів. Тобто, перебуваючи на волі ОСОБА_4 може узгоджувати свої показання з показаннями інших осіб, у тому числі, які визнані свідками у справі, надавати цим особам поради з урахуванням відомих йому обставин справи, схиляти їх до дачі завідомо неправдивих показань в ході судового розгляду. При цьому, в разі обрання щодо підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу, він зобов`язаний буде повернутись до військової частини, в якій проходить службу разом із свідком та потерпілим.

Третім ризиком, передбаченим зазначеним у п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, є можливість вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення з огляду на те, що ОСОБА_4 , вчинив військовий злочин в умовах воєнного стану, що може свідчити про відсутність у останнього бажання підкорятися наказам командування та проходження подальшої служби у ДПС України, що як наслідок може призвести до вчинення ним нових військових злочинів або продовжувати вчиняти інші подібні злочини.

Виходячи із вищезазначеного, з метою запобігання протиправній поведінці підозрюваного, уникнення настання ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, виникла необхідність у застосуванні відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З урахуванням неможливості запобігання вищенаведеним ризикам у інший спосіб, ніж застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу стосовно нього не вбачається.

Доводи сторін у судовому засіданні:

Прокурор в судовому засіданні просив клопотання задовольнити за підставами, викладеними у клопотанні.

Захисник заперечив проти задоволення клопотання, пояснив, що є великі сумніви у кваліфікації правопорушення, яке інкримінується його підзахисному, насправді фізичного впливу на потерпілого з боку підозрюваного не було. З урахуванням розташування в кабінеті між потерпілим та підозрюваним, різниці між їх фізичними даними потерпілий має зріст близько 190 см, а підозрюваний 170 см, він не міг нанести йому такого удару. Потерпілий під час конфлікту махав руками, похитнувся, спотикнувся та вдарився об стіл, розбивши собі нижню губу об зуби. Від удару кулаком були б інші тілесні ушкодження, ніж ті, що зазначені у висновку експерта. Виникнення такої ситуації захисник пояснив тим, що між потерпілим та підозрюваним виникли неприязні стосунки через те, що потерпілий, будучи керівником, бажав на місце свого заступника влаштувати свого одногрупника, і всілякими шляхами вживав заходів, щоб його підзахисний покинув посаду заступника начальника, підозрюваний на це не погодився, тому і мав місце конфлікт. Також захисник просить звернути увагу на слідчий експеримент, який проводився за участю потерпілого, де статистом, який був замість підозрюваного, виступала особа, яка значно вища за його підзахисного, а тому і розмах руки був значно більший і не відповідав дійсності. Крім того, захисник звернув увагу на те, що фізично потерпілий значно сильніший за підозрюваного, тренується, має міцну фізичну підготовку, а його підзахисний натура творча, пише вірші, не схильний до агресивних дій. Фактично потерпілий спровокував ситуацію, яку висвітлив органам досудового розслідування не так, як було насправді. У кримінальному провадженні є лише один свідок ОСОБА_8 , який знаходиться у прямому підпорядкуванні потерпілого та дуже помітно, що його боїться, тому сторона захисту має великі сумніви щодо правдивості показань вказаного свідка. Після події підозрюваний був відряджений в іншу військову частину до м. Одеси, але дуже чітко розуміє, що у разі необхідності буде приїжджати у призначені дату та час у визначене органом досудового розслідування та суду місце. Повідомив, що його підзахисний на службі з 2003 року, дисциплінарних стягнень не має, має позитивні характеристики з місць служби, має сім`ю, неповнолітніх дітей, а отже міцні соціальні зв`язки. Вважає ризики, заявлені у клопотанні, необґрунтованими, жодний з них не підтверджений належними фактами та обставинами, просив застосувати його підзахисному запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Підозрюваний погодився із думкою захисника, пояснив, що має вищу освіту, батьків, які проживають у м. Могилів-Подільський, як внутрішньо переміщені особи, там же проживає його дружина, яка також є військовослужбовцем, та двоє неповнолітніх дітей (сину 16 років та доньці 10 років). На службі перебуває з 2003 року, брав участь у бойових діях на Сході країни з червня 2016 року, має статус учасника бойових дій з 2017 року, ніколи не відмовлявся від виконання наказів керівництва, має хороший послужний список, позитивні службові характеристики, переховуватися від слідства чи суду не має жодного наміру, бажає доводити в суді обставини та факти, які вважає правдивими, просив застосувати йому запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

Мотивація суду:

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з вимогами ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Згідно п.5 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді триманні під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який за законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Слідчим суддею встановлено, що другим слідчим відділом (з дислокацією у місті Херсоні) Територіального управління ДБР, розташованого у м. Мелітополі, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001130 від 24.07.2024 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 405 КК України, а саме: погроза вбивством та заподіяння тілесних ушкоджень начальникові, у зв`язку з виконанням ним обов`язків з військової служби в умовах воєнного стану.

Обставини правопорушення викладені у клопотанні.

26.07.2024 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 405 КК України.

Описана у клопотанні фабула разом із матеріалами кримінального провадження дає слідчому судді підстави дійти висновку, що на даному етапі досудового розслідування кримінальне правопорушення може мати ознаки, передбачені ч. 4 ст. 405 КК України.

Для визначення причетності ОСОБА_4 до кримінального правопорушення слідчим суддею досліджені докази, надані сторонами, зокрема: протокол допиту потерпілого ОСОБА_7 від 24.07.2024; протокол слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_7 від 24.07.2024; протокол допиту свідка ОСОБА_8 від 24.07.2024; протокол слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_8 від 24.07.2024; висновок експерта від 25.07.2024 № 254 судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_7 ; інші матеріали досудового розслідування.

Слідчим у клопотанні зазначено ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Прокурор, зазначивши про ризик переховуватися від органу досудового слідства, не зазначив жодної дії підозрюваного, яка б вказувала на існування намірів підозрюваного переховуватися від слідства та покинути місце свого проживання або служби.

Так, ризик переховування у клопотанні обґрунтований тяжкістю покарання. Суворість покарання є однією з обставин, яка має враховуватись судом при оцінці ризику переховування. Як неодноразово зазначав Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна, і необхідність в утриманні під вартою відсутня. («Панченко проти Росії» (Panchenko v. Russia), § 106, «Летельє проти Франції», п. 43). Таким чином, сама по собі тяжкість покарання, що може бути застосоване до особи за умови визнання її винуватості, не є самостійною і достатньою підставою для встановлення ризику втечі. Така обставина має значення лише у сукупності з іншими релевантними факторами.

У клопотанні зазначається, що підозрюваний «усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і передбачене покарання за його вчинення, після отримання повідомлення про підозру, може умисно ухилятися від явки до органу досудового розслідування, прокурора, слідчого судді або переховуватись від органів досудового розслідування та суду, чим може перешкоджати встановленню істини по справі». Тобто, ризик втечі обґрунтовується не якимись фактичними обставинами, а фактом вчинення кримінального правопорушення. Із твердження прокурора слідує, що, оскільки вчинив злочин, то може і ухилятися.

Інших обставин на підтвердження ризику втечі прокурором не було зазначено.

Обґрунтовуючи ризик втечі слідчий зазначає, що ухиляння від слідства може перешкоджати встановленню істини у справі. Частина 1 ст.177 КПК України не містить такого ризику, а КПК України взагалі не містить такого поняття як «істина у справі».

На переконання слідчого судді найбільш вагомими факторами при оцінці ризику переховування є дані про особистість підозрюваного, адже саме за їх сукупного аналізу можна скласти уявлення про те, наскільки вагомою є вірогідність недобросовісної поведінки особи. З цього приводу Європейський суд зазначав, що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova («Бекчиєв проти Молдови») § 58.

Із врахуванням досліджених у судовому засіданні обставин слідчий суддя вважає, що ризик переховування від слідства та суду відсутній. На відсутність такого ризику вказують обставини життя підозрюваного. Так, підозрюваний з 2003 року перебуває на службі у прикордонному загоні, має відповідні заслуги, про що свідчить наявний у нього статус учасника бойових дій ще з 2017 року, також має сім`ю (батьків, дружину, двох неповнолітніх дітей), що свідчить про його міцні соціальні зв`язки, в матеріалах клопотання містить службова характеристика підозрюваного, яка є позитивною. Наявність обставин чи фактів, які б свідчили про дії підозрюваного, пов`язані із його ухиленням від слідства чи суду, прокурором у судовому засіданні не зазначено.

Прокурором жодним чином не було зазначено де може переховуватися підозрюваний, чи є в нього матеріальні ресурси для цього, що є необхідним для організації переховування.

Із урахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, даний ризик не знайшов свого підтвердження.

Щодо незаконного впливу підозрюваного на потерпілого чи свідків, прокурор не обґрунтував і не довів в який спосіб підозрюваний може чинити тиск на свідків, та які це може мати наслідки для досудового розслідування. У клопотанні зазначено, що «перебуваючи на волі ОСОБА_4 може узгоджувати свої показання з показаннями інших осіб, у тому числі, які визнані свідками у справі, надавати цим особам поради з урахуванням відомих йому обставин справи, схиляти їх до дачі завідомо неправдивих показань в ході судового розгляду». Згідно наданих до клопотання матеріалів, зокрема протоколів допиту, потерпілий та свідок є військовозобов`язаними, більш того, потерпілий є керівником підозрюваного, а свідок ОСОБА_8 є особою, підпорядкованою потерпілому. Зазначене вказує на те, що є неможливим, щоб вони піддалися умовлянням підозрюваного на зміну показань. Крім того, у клопотанні зазначено, що «в разі обрання щодо підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу, він зобов`язаний буде повернутись до військової частини, в якій проходить службу разом із свідком та потерпілим». Зазначене не відповідає дійсності, оскільки у судовому засіданні стороною захисту було повідомлено, чого і сам прокурор не заперечив, що після події, яка сталася, ОСОБА_4 був переведений не просто у інший загін прикордонної служби, а в інше місто, що значно ускладнює будь-яке спілкування з потерпілим та свідками у кримінальному провадженні, не те, щоб здійснення тиску на них чи умовлянь.

Ризик вчинення іншого правопорушення не обґрунтований, оскільки підозрюваний раніше не судимий, і поведінка підозрюваного протягом тривалого періоду життя не вказує на його схильність до вчинення злочинів.

Прокурором вказаний ризик обґрунтовано тим, що ОСОБА_4 «вчинив військовий злочин в умовах воєнного стану, що може свідчити про відсутність у останнього бажання підкорятися наказам командування та проходження подальшої служби у ДПС України, що як наслідок може призвести до вчинення ним нових військових злочинів або продовжувати вчиняти інші подібні злочини».

Слідчий суддя звертає увагу на те, що згідно наданих підозрюваним у судовому засіданні пояснень, він з 2016 року перебуває на службі у прикордонному загоні, спочатку дії військового стану в Україні вчиняв дії, направлені на захист країни, не має стягнень, пов`язаних ані з проходженням служби, ані з інших питань, має заохочення, що стороною обвинувачення у судовому засіданні не спростовано. Тобто, ОСОБА_4 не вчинено жодної дії, яка б свідчила про можливість або схильність його до вчинення злочинів, пов`язаних із проходженням військової служби.

Підозрюваний раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, наявність підозри та застосовування будь-якого іншого запобіжного заходу вже є стримуючим фактором від вчинення правопорушень і належної процесуальної поведінки.

Прокурор, вимагаючи застосувати до підозрюваного найбільш суворий запобіжний захід, не навів жодної конкретної обставини із життя підозрюваного, які б підтверджували реальне існування ризиків.

Прокурором у судовому засіданні не наведено належних та допустимих доказів того, що до підозрюваного неможливо застосувати більш м`які види запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу не те, що на сьогодні найголовнішим суспільним інтересом є оборона України від іноземних загарбників, зокрема і території Херсону та Херсонської області. Згідно службової характеристики, наявної у матеріалах справи, ОСОБА_4 зарекомендував себе позитивно, наявність у підозрюваного статусу учасника бойових дій ще з 2017 року свідчить про наявність у нього професійних навичок, досвіду у непередбачуваних та складних ситуаціях, пов`язаних із службою, готовий і надалі продовжити служити Батьківщині. Застосування до підозрюваного запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, призведе до більш ефективних наслідків нашій державі у розумінні суспільного інтересу.

Згідно практики ЄСПЛ При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших запобіжних заходів» (п.80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі Харченко проти України, «тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу п.29 рішення ЄСПЛ від 11.10.2010 року у справі «Хайредінова проти України».

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Слідчий суддя з урахуванням всіх встановлених обставин приходить до висновку, що до підозрюваного необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, і вважає, що такий запобіжний захід забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Керуючись ст.ст.132, 177, 178, 179, 183, 184, 194, ч.2 ст.376 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и л а:

Відмовити слідчому другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_6 у задоволенні клопотання.

Застосувати підозрюваному ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 такі обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду, в провадженні яких перебуватиме дане кримінальне провадження;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд, в провадженні яких перебуватиме дане кримінальне провадження, про зміну свого місця проживання, служби та номеру мобільного телефону;

- утримуватися від спілкування зі свідком у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_8 , окрім участі у слідчих, процесуальних діях.

Ухвала слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Херсонського апеляційного суду.

Строк дії ухвали до 26 вересня 2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1