Провадження № 1-кс/202/7919/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2024 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

представника власника майна ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні - прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000474 від 16.10.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189, ч. 3 ст. 289, ч.4 ст.190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000474 від 16.10.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189, ч. 3 ст. 289, ч.4 ст.190 КК України.

В обґрунтування вказаного клопотання посилається на те, що Відділом розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості СУ ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000474 від 16.10.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 289, ч.4 ст.190 КК України, за підозрою ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 189 КК України.

12.11.2024 ОСОБА_5 , ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.

14.11.2024 ОСОБА_5 , ОСОБА_6 повідомлено про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 189 КК України.

У зв`язку з чим, на підставі п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, з метою збереження майна як речового доказу, для можливої подальшої конфіскації, як виду покарання, прокурор просить накласти арешт на автомобіль MERCEDES-BENZ, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 .

У судовому засіданні прокурор підтримав подане клопотання із зазначених у ньому підстав, доповнивши про необхідність арешту автомобіля з метою забезпечення спеціальної конфіскації, передбаченої ст.. 96-2 КК України.

Представник власника майна адвокат ОСОБА_4 заперечила проти задоволення клопотання, пославшись на те, що у даному кримінальному провадженні повідомлено про підозру лише ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . При цьому, предметом вчинення кримінального правопорушення є автомобіль потерпілої марки «Audi A 5», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_3 , VIN: НОМЕР_4 , 2021 року випуску. Докази того, що власник автомобіля ОСОБА_7 має статус підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000474 від 16.10.2024 року відсутні, у зв`язку з чим можливість для накладення арешту на належний йому транспортний засіб марки «TOYOTA LAND CRUISER», д.н.з. НОМЕР_5 з метою конфіскації майна як виду покарання не можливе. Власника майна ОСОБА_7 не повідомлено про підозру у вчинені жодного кримінального правопорушення. Зазначила, що майно яке перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів, не може бути арештовано. В той же час, автомобіль «TOYOTA LAND CRUISER», д.н.з. НОМЕР_5 не відповідає критеріям ст.. 98 КПК України, клопотання не містить обґрунтування того, що він має значення для даного кримінального провадження. У зв`язку з чим, просила відмовити у задоволенні клопотання через необґрунтованість.

Слідчий суддя, перевіривши клопотання на дотримання вимог Кримінального процесуального Кодексу України, вислухавши слідчого та представників власника майна, дослідивши долучені до нього матеріали приходить до наступного.

Статтею 1 Кримінально процесуального кодексу України визначено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна з метою збереження речових доказів слідчий суддя, зокрема, повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (рішення ЄСПЛ у справі «Суханов та Ільченко проти України»).

Так, у справах "Бакланов проти Росії" (рішення від 9 червня 2005 р.), "Фрізен проти Росії" (рішення від 24 березня 2005 р.), ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу "законності" і воно не було свавільним.

Згідно зі ст.7,16 КПК України загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ст.131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як вбачається з матеріалів клопотання, відділом розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості СУ ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000474 від 16.10.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 289, ч.4 ст.190 КК України.

12.11.2024 ОСОБА_5 , ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.

14.11.2024 ОСОБА_5 , ОСОБА_6 повідомлено про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 189 КК України.

13.11.2024 проведено обшук автомобіля «Toyota Land Cruiser», ДНЗ НОМЕР_6 , який належить на праві власності ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в ході якого виявлено та вилучено: сам автомобіль «Toyota Land Cruiser», ДНЗ НОМЕР_5 та ключі до нього.

Звертаючись з клопотанням про накладення арешту, прокурор просить арештувати майно з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання та в подальшому доповнив метою спеціальної конфіскації.

Так, відповідно ст.96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого частиною першою статті 150, статтею 154, частинами другою і третьою статті 159-1, частиною першою статті 190, статтею 192, частиною першою статей 204, 209-1, 210, частинами першою і другою статей 212, 212-1, частиною першою статей 222, 229, 239-1, 239-2, частиною другою статті 244, частиною першою статей 248, 249, частинами першою і другою статті 300, частиною першою статей 301, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, статтею 363, частиною першою статей 363-1, 364-1, 365-2 цього Кодексу.

В переліку статей КК України, які передбачають спеціальну конфіскацію відсутні передбачені ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 189 КК України у скоєнні яких повідомлено про підозру ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

При цьому власника тимчасово вилученого майна - ОСОБА_7 взагалі не повідомлено про підозру у вчинені жодного кримінального правопорушення.

Відповідно ч.4 ст. 96-2 КПК України гроші, цінності, в тому числі кошти, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, інше майно, зазначені в цій статті, підлягають спеціальній конфіскації у третьої особи, якщо вона набула таке майно від підозрюваного, обвинуваченого, особи, яка переслідується за вчинення суспільно небезпечного діяння у віці, з якого не настає кримінальна відповідальність, або в стані неосудності, чи іншої особи безоплатно, за ринкову ціну або за ціну вищу чи нижчу ринкової вартості, і знала або повинна була і могла знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої цієї статті.

В той же автомобіль «Toyota Land Cruiser», ДНЗ КЕ0139А зареєстровано за ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,, який наразі не є стороною кримінального провадження, йому не повідомлено про підозру у вчинені жодного кримінального правопорушення, відомостей про те, що даний автомобіль набуто ним безоплатно, за ринкову ціну або за ціну вищу чи нижчу ринкової вартості, і він знав або повинен був і міг знати, що автомобіль відповідає критеріям ч.1 ст.96-2 КК України прокурором не зазначалися у клопотанні, не обґрунтовувалися будь-якими доказами та не встановлені в судовому порядку на підставі достатності доказів.

Відповідно абз. 3 ч. 4 ст.96-2 КПК України спеціальна конфіскація не може бути застосована до майна, яке перебуває у власності добросовісного набувача.

Зважаючи викладене, накладення арешту на майно третьої особи відповідно п. 2 ч.2 ст. 170 КПК України, з метою забезпечення спеціальної конфіскації неможливе.

Щодо можливості накладення арешту на майно з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, суд виходить з вимог ч. 5 ст.170 КПК України, згідно якої арешт майна з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Як встановлено судом, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наразі не є стороною кримінального провадження, йому не повідомлено про підозру у вчинені жодного кримінального правопорушення в тому числі й у даному кримінальному правопорушенні, а отже його майна відповідно вимог ч.5 ст. 170 КПК України не може бути арештованим.

Щодо можливості накладення арешту на майно з метою забезпечення його збереження як речових доказів у кримінальному провадженні, слідчий суддя зазначає наступне.

У випадку, передбаченому пунктом 1 ч.2 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Звертаючись до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно з метою забезпечення збереження речових доказів, прокурором жодним чином не обґрунтовано підстави вважати, що вилучений автомобіль та ключі до нього зберегли на собі сліди кримінального правопорушення і можуть бути використані як доказ факту та обставин що встановлюються під час кримінального провадження ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 289 КК України, де предметом вчинення кримінального правопорушення є автомобіль потерпілої марки «Audi A 5», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_3 , чи набутий кримінально протиправним шляхом або внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а за ч.4 ст. 190 КК України у даному кримінальному провадженні про підозру нікому повідомлено не було та обставини даного кримінального правопорушення наразі жодним чином не обгрунтовано клопотанням.

Враховуючи викладене, клопотання про накладення арешту з заявлених прокурором підстав, передбачених п.1, 2, 3 ч. 2 ст. 170 КПК України задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 110, 131-132, 167-168, 170-173, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000474 від 16.10.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189, ч. 3 ст. 289, ч.4 ст.190 КК України про накладення арешту на транспортний засіб марки «TOYOTA LAND CRUISER» д.н. НОМЕР_5 та ключі до нього який належить на праві власності ОСОБА_7 - відмовити повністю.

Відповідно ч. 3 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а підозрюваним - в цей же строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1