ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2655/24 Справа № 183/1091/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

в режимі відеоконференції

прокурора ОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференції

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001493, щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Іркутська Російської Федерації,

громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою:

АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2024 року засуджено ОСОБА_8 до покарання за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, із застосуванням положень п. а) ч. 1 ст. 72 КК України, за сукупністю вироків частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2023 року до покарання, призначеного цим вироком, і визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років один місяць.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з дня його затримання з метою направлення для відбування покарання до установи виконання покарань.

На підставі ч. 7 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_8 у строк покарання строк перебування його під цілодобовим домашнім арештом з 22 грудня 2023 року до 23 січня 2024 року з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.

Вирішено питання долі речових доказів.

ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за те, що 01 листопада 2023 року приблизно о 13 годині 05 хвилин він шляхом вільного доступу зайшов на частково огороджену парканом територію домоволодіння АДРЕСА_1 , де діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, таємно викрав легкосплавне титанове колесо з шиною «Bridgstone Blizzak LM-25, 225x45 R17», вартістю 6924 гривні 50 копійок, після чого, присвоївши викрадене майно, покинув місце скоєння кримінального правопорушення, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 6924 гривні 50 копійок.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить змінити вирок суду, застосувати до ОСОБА_8 положення ст.75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробувальним терміном та покласти на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що оскаржуваний вирок є занадто суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного. Наголошує на тому, що призначення випробувального терміну покарання дозволить ОСОБА_8 повністю виправитися і відплатити суспільству за вчинення своїх злочинів, оскільки він дійсно має такий намір і бажає стати на шлях виправлення. На переконання сторони захисту суд першої інстанції з урахуванням відомостей про обвинуваченого, який починаючи з 02 квітня 2022 року за власним бажанням пішов служити до лав Збройних сил України і на даний час перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 на посаді солдата, який приймав участь у забезпеченні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, мав підстави призначити обвинуваченому менш суворе покарання в межах санкції статті.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_7 у судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив вирок суду залишити без зміни.

Потерпіла ОСОБА_9 у судове засідання не з`явилася, була належним чином повідомлена про дату та час розгляду провадження, клопотань про відкладення судового засідання не надходило.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому відповідно до ст. 404 КПК України апеляційним судом не переглядаються, у зв`язку з чим в частині обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 185 КК України апеляційний суд виходить з фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про невідповідність призначеного обвинуваченому покарання ступеню тяжкості вчиненого правопорушення та особі обвинуваченого, слід зазначити наступне.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Враховуючи роз`яснення, які містяться в п.п. 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до наведеного, призначаючи покарання винному суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення такої особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.

Абзацом 2 п. 2 вищевказаної постанови визначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винуватого, обставин, що впливають на покарання.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Перевіряючи провадження щодо обвинуваченого в апеляційному порядку суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України та достатніх підстав для призначення ОСОБА_8 більш м`якого покарання апеляційним судом не встановлено і в апеляційній скарзі також не наведено.

При призначенні ОСОБА_8 покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, дані про його особу, а також усі обставини провадження. Суд також встановив відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Обставинами, які помякшують покарання ОСОБА_8 , суд визнав його щире каяття, яке грунтується на належній критичній оцінці ним своєї протиправної поведінки, визнанні вини та готовності підлягати кримінальній відповідальності, та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

З урахуванням сукупності перелічених даних, тяжкості скоєного кримінального правопорушення та конкретних обставин його вчинення, а також даних про особу обвинуваченого, який раніше судимий, на шлях виправлення не став та знову вчинив умисний корисливий злочин, за місцем служби характеризується негативно, суд дійшов обгрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання, пов`язаного з позбавленням волі в розмірі нарівні мінімальної межі санкцїї ч. 4 ст. 185 КК України.

При цьому, судом першої інстанції було проаналізовано поведінку обвинуваченого до та після вчинення кримінального правопорушення, а також наслідки суспільно-небезпечного діяння.

Також, судом першої інстанції було враховано, що ОСОБА_8 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення після засудження вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2023 року до повного відбуття призначеного покарання, та обгрунтовано визначено остаточне покарання із застосуванням положень ч. 1 ст. 71 КК України.

Доводи захисника в апеляційній скарзі про те, що обвинувачений раніше не судимий, має матір інваліда, яка потребує стороннього нагляду, має постійне місце проживання, беззаперечно визнав свою вину у вчиненому, щиро розкаявся та осудив себе за такі дії, вже були враховані судом першої інстанції під час призначення покарання.

Всупереч доводам захисника в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_8 за місцем проживання характеризується позитивно, останній відповідно до наявної в матеріалах провадження довідки характеристики, виданої виконкомом Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 03 листопада 2023 року, за місцем проживання характеризується з негативної сторони.

В матеріалах провадження відсутні та під час апеляційного перегляду не надано доказів на підтвердження посилань захисника на те, що обвинувачений працює на підробітках.

При цьому, захисник в апеляційній скарзі хоча і посилається на те, що обвинувачений з 02 квітня 2024 року перебуває на військовій службі за мобілізацією та бажає продовжувати захищати батьківщину, разом з тим жодним чином не обгрунтовує, яким чином викладене істотно зменшує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим правопорушення, також з огляду на те, що відповідно до наявних у матеріалах провадження службової характеристики за час проходження служби ОСОБА_8 зарекомендував себе недисциплінованим військовослужбовцем, проходити службу бажання не має.

Твердження захисника в апеляційній скарзі про те, що обвинувачений здійснює догляд за тяжкохворим вітчимом ОСОБА_10 , 1960 року народження, та має мати ОСОБА_11 , 1957 року народження, вже були враховані судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання та визнані обставиною, що пом`якшує покарання.

Доводи захисника в апеляційній скарзі про те, що обвинуваченим в повній мірі відшкодована завдана ним шкода, мають місце, проте не є підставою для пом`якшення призначеного покарання з огляду на те, що викрадене обвинуваченим майно було вилучене у ОСОБА_12 , яке після огляду потерпілою ОСОБА_9 було повернуто під розписку.

Захисником як в апеляційній скарзі, так і під час апеляційного перегляду не надано доказів, які б істотно знижували ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного (обвинуваченого, засудженого), а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом хоча й у межах відповідної санкції статті видом та розміром покарання, та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання (постанови Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 740/5424/15-к та від 05 лютого 2019 року у справі № 753/24474/15-к).

З огляду на фактичні обставини кримінального провадження, положення кримінального закону, мету покарання призначене судом ОСОБА_8 покарання за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Підстав для звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з мотивів, про які йдеться в апеляційній скарзі захисника, апеляційний суд не вбачає.

З огляду на це наведені в апеляційній скарзі захисника доводи про те, що призначене йому покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, не впливають на відповідність призначеного покарання і не містять достатніх даних для пом`якшення призначеного ОСОБА_8 покарання, про що наполягав в своїй апеляційній скарзі захисник.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у провадженні, які були б підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на викладене апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2024 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4