УХВАЛА

20 вересня 2024 року

м. Київ

справа № 755/6191/23

провадження № 51- 4267 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 24 квітня 2024 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 25 липня 2024 року щодо нього,

установив:

У касаційній скарзі засуджений просить перевірити судові рішення в касаційному порядку.

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), колегія суддів (далі - Суд) дійшла висновку, що її подано без додержання приписів зазначеної норми.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 427 КПК, у касаційній скарзі зазначається найменування суду касаційної інстанції.

Однак ОСОБА_4 , всупереч вимогам ч. 3 ст. 33 КПК, якою передбачено, що кримінальне провадження у касаційній інстанції здійснює Верховний Суд, звертається з касаційною скаргою, яку адресує Вищому спеціалізованому суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Окрім цього, положеннями п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК передбачено, що у касаційній скарзі зазначаються обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу,

із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.

Відповідно до вимог ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).

Тому особа, яка подає касаційну скаргу, посилаючись на незаконність судових рішень повинна вказати на конкретні порушення закону, які відповідно

до ст. 438 КПК є підставами для зміни чи скасування судових рішень, а також належним чином обґрунтувати свої доводи.

При цьому, за приписами ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що

не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

У касаційній скарзі засуджений порушує питання про скасування судових рішеньчерезістотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність із призначенням нового розгляду в суді першої інстанції та водночас конкретизує свої вимоги до суду касаційної інстанції і просить постановою надати вказівки місцевому суду щодо неможливості залучення ОСОБА_5 та відповідно безпідставності вирішення місцевим судом заявленого нею цивільного позову.

Одночасно в касаційній скарзі засуджений також вказує про наявність у його діях ознак уявної оборони (ст. 37 Кримінального кодексу України), чим допускає неузгодженість між доводами та вимогами касаційної скарги.

Також у своїй скарзі ОСОБА_4 вказує на порушення його права на захист та справедливий судовий розгляд, оскільки, як він вважає, захисник неправильно виклала в апеляційній скарзі його позицію та доводи на її обґрунтування. Разом із тим, зі змісту оскаржуваної ухвали апеляційного суду вбачається, що засуджений був присутній у судовому засіданні, доводи апеляційної скарги підтримав та просив їх задовольнити. До того ж, відомостей про відмову засудженого від захисника або його заміну в суді ухвала апеляційного суду не містить, не вказує про це і сам засуджений у касаційній скарзі.

Тому в касаційній скарзі ОСОБА_4 необхідно було б уточнити, у чому саме полягає порушення його права на захист та справедливий суд, і яким чином таке порушення вплинуло на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень.

Ці недоліки перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

За правилами ст. 429 КПК суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог ст. 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху та надає особі,

яка подала скаргу, необхідний строк для усунення недоліків.

При цьому, Суд вважає необхідним роз`яснити засудженому, що відповідно

до положень ч. 1 ст. 430 КПК розгляд клопотання учасників кримінального провадження, підлягає вирішенню лише після відкриття касаційного провадження.

Для складання та подання касаційної скарги засуджений може скористатись правничою допомогою. Відповідно до ст. 8 Кримінально-виконавчого кодексу України для одержання правничої допомоги засуджений, який відбуває покарання у виді позбавлення волі, вправі через адміністрацію виправної колонії звернутися до відповідного Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Суд

постановив:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 24 квітня 2024 року та ухвалу Київського апеляційного суду

від 25 липня 2024 року залишити без руху і надати йому строк для усунення вказаних недоліків упродовж п`ятнадцяти днів із дня отримання копії ухвали.

Роз`яснити засудженому, що у разі неусунення недоліків в установлений строк касаційну скаргу буде йому повернуто.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3