Справа № 645/3981/24
Провадження № 1-кс/645/1103/24
УХВАЛА

Іменем України

31 липня 2024 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова в складі:

Слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

дізнавача ОСОБА_4 ,

власника майна ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Фрунзенського районного суду м. Харкова клопотання власника майна ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000091 від 28.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

29 липня 2024 року до Фрунзенського районного суду м. Харкова надійшло клопотання ОСОБА_5 , в якому він просить скасувати постанову про визнання речовим доказом мобільного телефону ТМ РОСОm2010j19CG, imei НОМЕР_1 , imei НОМЕР_2 , яка була винесена дізнавачем СД ВП №2 Харківського районного управління поліції №2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 22.07.2024; скасувати арешт, накладений на тимчасово вилучене 11.07.2024 майно: мобільний телефон ТМ РОСОm2010j19CG, imei НОМЕР_1 , imei НОМЕР_2 : зобов`язати дізнавача СД ВП №2 Харківського районного управління поліції №2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 повернути ОСОБА_5 тимчасово вилучене майно: мобільний телефон ТМ РОСОm2010j19CG, imei НОМЕР_1 , imei НОМЕР_2 .

В обґрунтування клопотання ОСОБА_5 зазначає, що 25.07.2024 ухвалою слідчого судді Фрунзенського районного суду м. Харкова було накладено арешт на його майно, а саме мобільний телефон ТМ РОСОm2010j19CG, imei НОМЕР_1 , imei НОМЕР_2 . Справа була розглянута за його відсутності, про що він подавав відповідну заяву. Також вказує, що через стислість строків розгляду клопотання про накладення арешту він не встиг сформулювати свою позицію з приводу вищевказаного клопотання. При цьому заявник підтверджує, що мобільний телефон ТМ РОСОm2010j19CG дійсно був ним зданий посадовій особі органу досудового розслідування в присутності двох свідків: ОСОБА_6 та охоронця ОСОБА_7 . Проте, вказує, що це відбулося в день проведення обшуку в його квартирі 11.07.2024, а не 22.07.2024. Також зазначає, що під час обшуку в його квартирі він присутнім не був. В цей час він перебував на виробництві у своєї знайомої ОСОБА_8 , де до нього й звернулись співробітники поліції. На їх вимогу ОСОБА_5 проїхав до управління поліції №2, де віддав телефон дізнавачу і написав розписку. В інші дні з працівниками поліції не контактував, відділення поліції більше не відвідував. 22.07.2024 перебував на території Споживчого гаражного кооперативу "Екіпаж", оскільки працює сторожем у вказаному кооперативі. Також заявник звертає увагу, що наявна в матеріалах справи розписка про добровільну видачу мобільного телефону та його пояснення, наявні в матеріалах вищевказаної справи не мають дати їх складання. До того ж у вищевказаній заяві (розписці) відсутній підпис дізнавача ОСОБА_4 про прийняття добровільно зданого майна та відсутній протокол добровільної видачи майна. Заявник зазначає, що інформація, викладена в клопотанні прокурора про накладення арешту та постанові дізнавача про визнання речовим доказом не відповідає дійсності та є недостовірною. Вищевказаний телефон ОСОБА_5 був добровільно зданий співробітнику поліції, після чого набув правовий режим тимчасово вилученого майна. Оскільки працівники поліції не звернулись з клопотанням про накладення арешту на вищевказане майно станом на 12.07.2024, то це майно мало бути йому повернуто відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України.

ОСОБА_5 в судовому засіданні вимоги клопотання підтримав, надав пояснення, які в повному обсязі відповідають змісту вищевказаного клопотання.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував. Пояснив, що дійсно за місцем мешкання ОСОБА_5 11.07.2024 року був проведений обшук на підставі ухвали слідчого судді від 08.07.2024 року про надання дозволу на проведення обшуку. Копія вищевказаної ухвали та протокол обшуку від 11.07.2024 року були отримані братом заявника ОСОБА_9 , про що свідчить його підпис. Прокурор звертає увагу, що телефон ТМ РОСОm2010j19CG був переданий заявником робітникам поліції пізніше, а саме 22.07.2024 року. Цього ж дня була написана розписка про добровільну передачу вказаного телефону, після чого дізнавачем була винесена постанова про визнання телефону речовим доказом, а прокурором подано клопотання слідчому судді про арешт майна. 25.07.2024 року вказане клопотання було задоволене слідчим суддею. Крім того 22.07.2024 року була призначена експертиза комп`ютерної техніки та програмних продуктів.

Дізнавач ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення клопотання заявника зеперечував, підтримав позицію прокурора та підтвердив обставини, що ним були зазначені.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення заявника, прокурора, дізнавача, дослідивши матеріали справи та матеріали кримінального провадження в межах доводів клопотання, дійшов таких висновків.

Слідчим суддею встановлено, що СД ВП №2 ХРУП №2 ГУНП здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000091 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-1 КК України, що підтверджується витягом з ЄРДР від 28.02.2024.

Згідно письмової розписки ОСОБА_5 в його користуванні перебував мобільний телефон ТМ POCO m2010J19CG imei 1: НОМЕР_3 , imei 2: НОМЕР_4 , який він добровільно видав дізнавачу ОСОБА_4 . Також у розписці зазначив, що претензій до працівників поліції не має.

Постановою дізнавача СД ВП № 2 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 від 22.07.2024 вищевказаний мобільний телефон ТМ POCO m 2010J19CG imei 1: НОМЕР_3 , imei 2: НОМЕР_4 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні та у подальшому місцем його зберігання визначено кімнату зберігання речових доказів ВП № 2 Харківського РУП № 2 ГУНП в Харківській області за адресою:: м. Харків, вул. Невельська, 1/32.

Ухвалою слідчого судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25.07.2024 за результатами розгляду клопотання прокурора Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 було накладено арешт на тимчасове вилучене майно, а саме: мобільний телефон ТМ РОСО m 2010J19CG іmеі 1: НОМЕР_3 , іmеі 2: НОМЕР_4 та визначено місцем зберігання арештованого майна камеру схову речових доказів ВП №2 ХРУП №2 ГУ НП в Харківській області.

Відповідно до положень статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд, зокрема, повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

За ч. 11 ст. 170 КПК України заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. (абз. 2. ч. 1 ст. 170 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, арешт майна має бути скасованим повністю або частково, якщо: відпали підстави його застосування; арешт було накладено необґрунтовано.

Тобто особа, що заявила клопотання про скасування арешту, повинна довести, що в подальшому в застосуванні арешту майна відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя зазначає, що заявником до клопотання не було долучено доказів, які б підтверджували, що в подальшій дії заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна відпала потреба.

Також прокурор та дізнавач зазначають, що досудове розслідування наразі триває, кримінальне провадження не закрито та не проведені всі слідчі дії.

На підставі викладеного, слідчий суддя доходить висновку, що в задоволенні поданого клопотання про скасування арешту майна слід відмовити, оскільки заявником не було доведено, що арешт майна було накладено необґрунтовано, або що необхідність в подальшій дії заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна на теперішній час відсутня.

Оскільки слідчий суддя прийшов до висновку про необхідність відмовити в задоволенні клопотання в частині скасування арешту майна, то і вимога про повернення тимчасово вилученого майна задоволенню не підлягає, оскільки є похідною. Крім того, заявник не заперечує добровільну передачу мобільного телефону працівникам поліції. При цьому відсутність дати у письмовій заяві не є підтвердженням передачі телефону в інший день.

Що стосується вимоги ОСОБА_5 про скасування постанови про визнання речовим доказом мобільного телефону ТМ РОСОm2010j19CG, imei НОМЕР_1 , imei НОМЕР_2 , яка була винесена дізнавачем СД ВП №2 Харківського районного управління поліції №2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 22.07.2024 слідчий суддя зазначає таке.

Згідно ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 303 КПК України чітко визначений перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які підлягають оскарженню під час досудового провадження.

Встановлений ч. 1 ст. 303 КПК України перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування є вичерпним.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 303 КПК України передбачено, що скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

Отже, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вищевказаної вимоги.

Керуючись статтями 26, 98, 170-174, 303, 372, 376 Кримінально процесуального кодексу України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні клопотання власника майна ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000091 від 28.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-1 КК України- відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Повний текст ухвали виготовлено 02.08.2024 р.

Слідчий суддя ОСОБА_1