Справа № 361/7163/24
Провадження № 1-кп/361/1053/24
У Х В А Л А

про продовження строків дії запобіжних заходів

12 листопада 2024 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари Київської області клопотання прокурора про продовження строків дії запобіжних заходів у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за

№ 0001502 від 03 червня 2024 року по обвинуваченню ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за

№ 0001502 від 03 червня 2024 року по обвинуваченню ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України.

12 листопада 2024 року прокурором до суду подані клопотання про продовження строку дії запобіжних заходів, обвинуваченому ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, обвинуваченому ОСОБА_5 у вигляді домашнього арешту з 22 год. 00 хв. до 06 год. наступного дня за місцем фактичного проживання, строком на два місяці. Клопотання про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 обґрунтоване тим, що, хоча останній обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину, проте заявлені ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України для запобігання яким був обраний запобіжний захід, не зменшилися, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе їм запобігти.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання прокурора посилаючись на його необґрунтованість та недоведеність ризиків. Зауважив, що твердження прокурора про неодноразове притягнення обвинуваченого до адміністративної відповідальності є голослівними, жодними доказами не підтверджені. Зазначив, що обвинуваченому необхідно опікуватись батьком ОСОБА_7 , що є особою з інвалідністю першої групи та малолітньою дитиною ОСОБА_8 , яка тяжко хворіє, тобто обвинувачений має стійкі соціальні зв`язки, які стримають його від переховування від слідства та суду. Наголосив, що всі докази по кримінальному провадженні вже зібрані, а тому чинити тиск на свідків підзахисний не зможе, а потерпіла відмовилась давати показання у суді. Крім того, захисник просив врахувати, що потерпіла на минулому судовому засіданні заперечувала проти продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. З цих підстав захисник просив відмовити у продовженні строку тримання під вартою та заявив клопотання про зміну застосованого запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту або особистого зобов`язання.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання свого захисника і просив його задовольнити, заперечив проти продовження тримання під вартою.

Суд, заслухавши учасників судового розгляду, щодо заявленого клопотання прокурора, констатує таке.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України

Суд зауважує, що термін запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 закінчується, а суду потрібен час для проведення судового розгляду. Станом на дату проведення судового засідання ризики, які слугували підставою для продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не втратили своєї актуальності.

Суд враховує, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину, оскільки за його вчинення передбачене основне покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років. Однак ОСОБА_4 раніше притягався до кримінальної відповідальності і був звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком. Разом з тим, він обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 статті 146 КК України в період дії іспитового строку, що значно підсилює тяжкість покарання, у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Відтак, на переконання суду, ОСОБА_4 , усвідомлюючи міру і вид потенційного покарання та загрозу реального відбуття такого покарання, перебуваючи на волі, може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, що зумовлює ризик, визначений пунктом 1 частини 1 статті 177 КПК України. До того ж, обвинувачений не одружений та офіційно не працевлаштований, тобто не має стійких соціальних зв`язків, які б стримували його від спроб переховування від суду для уникнення від кримінальної відповідальності. Разом з тим, наявність у обвинуваченого батьків та малолітньої дочки, на думку суду, не є достатніми чинниками для запобігання ризику переховування обвинуваченого від суду.

Водночас обвинувачений, перебуваючи на волі, буде мати можливість незаконно впливати на свідка обвинувачення ОСОБА_9 , який ще не допитаний судом у цьому кримінальному провадженні та/або на потерпілу ОСОБА_10 , що зможе призвести до зміни їх показань або відмови від давання показань під час судового розгляду. Суд відхиляє доводи захисника, що такого ризику не існує, оскільки ОСОБА_4 обізнаний з адресами проживання свідка ОСОБА_9 і потерпілої та їх контактними даними і може чинити на них тиск (у тому числі дистанційно) з метою зміни показань, наданих ними на досудовому слідстві, які ще не отримані судом. Відтак, суд дійшов висновку про обґрунтовану наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Більш того, на переконання суду, продовжує існувати ризик, визначений п.5 ч. 1

ст. 177 КПК України, а саме можливість продовження ОСОБА_4 під час перебування на волі протиправної діяльності, оскільки він обвинувачується у вчиненні ще одного злочину під час іспитового строку, визначеного вироком суду. Відтак, ОСОБА_4 не виправдав довіру суду, який звільнив його від відбування покарання з випробуванням і продовжив вчиняти кримінальні правопорушення. Разом з тим, суд погоджується з захисником, що прокурор не довів фактів неодноразового притягнення обвинуваченого до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства жодними доказами, а тому не бере до уваги такі аргументи сторони обвинувачення.

З наведеного, а також з урахуванням того, що обвинувачений ОСОБА_4 офіційно не працює, не одружений, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину у період іспитового строку, суд вважає, що ризики, на які посилається прокурор в клопотанні, є доведеними.

Стосовно можливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу аніж тримання під вартою суд наголошує таке.

Особисте зобов`язання, на думку суду, не може бути застосовано до обвинуваченого. для запобігання наведеним вище ризикам з огляду на суспільну небезпечність інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Заяв про взяття обвинуваченого на особисту поруку не надходило, тому такий запобіжний захід неможливо застосувати.

Щодо запобіжного заходу у вигляді застави, то на переконання суду такий захід буде недостатнім для запобігання вказаним вище ризикам.

Стосовно застосування запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту за місцем фактичного проживання неможливо застосувати, тому що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі в місті, де проживає потерпіла та свідок ОСОБА_9 і маючи вільний доступ до засобів зв`язку зможе впливати на них, як безпосередньо, так і дистанційно з метою зміни ними показань, а також вчинити нові злочини.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Частиною 4 цієї статті передбачено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Разом з тим, враховуючи, що правопорушення інкриміноване обвинуваченому вчинене із застосуванням насильства до потерпілої суд не вбачає підстав для визначення обвинуваченому розміру застави.

Відтак, клопотання прокурора підлягає задоволенню, а застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає вимогам ст. 194 КПК України, а також змісту та меті тримання під вартою, як запобіжного заходу, з урахуванням положень п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України без визначення розміру застави.

Більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти констатованим вище ризикам, та не забезпечать дотримання обвинуваченим ОСОБА_4 процесуальних обов`язків під час судового розгляду, тому суд продовжує йому строк тримання під вартою на 60 днів, до 10 січня 2025 року включно.

Водночас суд враховує, що обвинувачений примирився з потерпілою позитивно характеризується за зареєстрованим і фактичним місцем проживання, хоча й не має бездоганної репутації, з огляду на наявність судимості, однак ці обставини не спростовують існування ризиків, які були перелічені судом вище та не можуть їм запобігти. З наведеного, суд відмовляє захиснику обвинуваченого у задоволенні клопотання щодо зміни

ОСОБА_4 запобіжного заходу тримання під вартою на запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту або особистого зобов`язання, оскільки підстав для цього на дату проведення судового засідання не вбачає.

Клопотання про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час обвинуваченому ОСОБА_5 базується на обґрунтованій підозрі та наявності ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які полягають у ймовірності переховування від органів досудового розслідування, можливості незаконного впливу на потерпілу і свідків з метою зміни показань для уникнення кримінальної відповідальності.

Обвинувачений ОСОБА_5 не заперечував проти задоволення клопотання про продовження йому запобіжного заходу у виді домашнього арешту у нічний час.

Суд, заслухавши учасників судового розгляду, щодо заявленого клопотання, дійшов таких висновків.

Відповідно до положень ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора.

Суд вважає, що застосований запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_5 відповідає конкретним підставам і меті запобіжного заходу, обставинам даного провадження, виду і розміру покарання, яке може загрожувати в разі визнання його виним.

З наведеного, характер висунутого обвинувачення, а також підвищену ступінь суспільної небезпеки, наявність якої потребує забезпечення не лише прав обвинуваченого, але й високих стандартів охорони загальносуспільних інтересів, суд вважає, що прокурором доведено існування відносно обвинуваченого ризиків, передбачених п.п. 1,3 ч.1ст.177КПК України. Тобто, обвинувачений ОСОБА_5 може спробувати переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду і незаконно впливати на потерпілу та свідків. Такі ризики наразі не зменшилися, залишаються реальними і триваючими, та виключають можливість обрання іншого запобіжного заходу, а тому на стадії підготовчого засідання необхідно продовжити ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту в нічний час.

З урахуванням зазначеного вище суд задовольняє клопотання прокурора та продовжує обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у виді домашнього арешту без використання електронних засобів контролю в період з 22 год. 00 хв. до 06 год. наступного дня на строк по 25 листопада 2024 року.

Керуючись ст. ст. 177-178, 181, 183, 184, 194, 196, 197, 331, 372, 376, 395 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 та про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України до 10 січня 2025 року включно та утримувати його в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, без визначення розміру застави.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт в нічний час або особисте зобов`язання обвинуваченому ОСОБА_4 - відмовити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в період з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. наступного дня без використання електронних засобів контролю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, по 12 січня 2025 року.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 наступні процесуальні обов`язки:

- заборонити в період з 22 год. 00 хв. до 06 год. наступного дня залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора та суду;

- зобов`язати з`являтися за кожною вимогою до суду, прокурора та слідчого;

Контроль за виконанням запобіжного заходу у виді домашнього арешту покласти на орган Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого.

Копію ухвали вручити учасникам кримінального провадження та направити до Державної установи «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Ухвала в частині продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення, в іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено об 11 год. 00 хв. 15 листопада 2024 року в залі Броварського міськрайонного суду Київської області.

Суддя ОСОБА_1