Справа № 740/349/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/570/24
Категорія - ч.1 ст. 309 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю сторін кримінального провадження

особи, щодо якої застосовані примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові, одночасно в режимі відео конференції із Ніжинським міськрайонним судом, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000007 від 23 листопада 2023 року, за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 , щодо якого застосовані примусові заходи медичного характеру, на ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 16 квітня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою до підозрюваного у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ніжина Чернігівської області, громадянина України, з вищою освітою, непрацюючого, неодруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, застосовані примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.

Як установив суд, 22 листопада 2023 року у невстановлений досудовим розслідуванням час, місці та спосіб, перебуваючи у стані неосудності внаслідок маніакального розладу органічної природи (F06.30 за Міжнародною класифікацією хвороб Х перегляду), незаконно придбав кристалоподібну речовину, що містить у своєму складі психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он) та незаконно став зберігати її при собі без мети збуту.

22 листопада 2023 у період часу з 19:06 год. по 19:12 год. поблизу буд. АДРЕСА_2 , під час проведення огляду місця події, працівниками Ніжиського РУП ГУНП в Чернігівській області у ОСОБА_6 виявлено та вилучено кристалоподібну речовину білого кольору, що містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он) масою 0,3305 г, яку останній попередньо незаконно придбав та зберігав при собі без мети збуту.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06 травня 2000 року «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» PVP віднесено до Списку 2 Таблиці І «Особливо небезпечні психотропні речовини, обіг яких заборонено».

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 просить змінити ухвалу суду, до її підзахисного ОСОБА_6 застосувати більш м`який вид примусових заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Захисник переконує, що суд першої інстанції при обранні виду примусового заходу, який як покарання не може визначити лікар, не звернув уваги, що ОСОБА_6 добровільно звернувся до лікувального закладу і пройшов курс лікування від наркоманії. Вважає, що такий курс лікування є тією запобіжною обставиною, яка сприяє запобіганню вчиненню ним в подальшому аналогічних суспільно небезпечних діянь. Крім того, переконана, що поза увагою суду залишилась та обставина, що суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ОСОБА_6 діяння не настало.

У той час, як метою застосування примусових заходів медичного характеру є обов`язкове лікування особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК України та запобіганню вчинення нею суспільно небезпечних діянь, тому вид заходів медичного характеру, суд має визначати враховуючи всі передбачені ст. 94 КК України критерії в сукупності. В той же час, суд може застосувати до особи лікування у виді амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, яка особа за своїм станом не потребує госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги.

З урахуванням тяжкості та характеру вчиненого ОСОБА_6 суспільно небезпечного діяння, ступеню його небезпечності для себе або інших осіб, а також для досягнення мети примусових заходів медичного характеру, достатнім буде надання останньому амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

У зміненій апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та відмовити у задоволенні клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, аргументуючи тим, що осудна особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 309 КК України та добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за його вчинення, що передбачено ч. 4 ст. 309 КК України.

Її підзахисний з 26.03. 2024 по 05.04.2024 року пройшов курс стаціонарного лікування у наркологічному диспансерному відділенні в м. Ніжин Чернігівської обласної психоневрологічної лікарні, де йому був встановлений діагноз «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання психостимуляторів, солі альфа PVP, стан залежності», а тому за аналогією з обвинуваченим, який проходить таке лікування, підлягає звільненню від застосування примусових заходів медичного характеру.

Заслухавши доповідача, особу, щодо якої застосовані примусові заходи медичного характеру, її захисника, які підтримали доводи зміненої апеляційної скарги, прокурора, яка заперечувала проти аргументів захисту, вказуючи на законність та обґрунтованість судового рішення, акцентуючи увагу на тому, що станом на 28.12. 2023 року ОСОБА_6 на наркотичну залежність не страждав і лікування не потребував, а тому пройшов лікування з метою уникнення примусового лікування, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає змінену апеляційну скаргу захисника задовольнити частково.

Висновки суду першої інстанції про скоєння ОСОБА_6 суспільно небезпечного діяння, передбаченого частиною 1 статті 309 КК України, у стані неосудності, ніким не оспорюються.

Відповідно до положень п. 5 ч. 1 ст. 513 КПК України, під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру, саме суд у разі застосування таких заходів має визначити їх вид.

Застосування конкретного виду примусових заходів медичного характеру залежить від сукупності трьох критеріїв: медичного (характер і тяжкість захворювання), юридичного (тяжкість вчиненого діяння) та соціального (ступінь небезпечності психічно хворого для себе чи інших осіб).

Ступінь небезпечності психічно хворого містить оцінку суспільної небезпеки вчиненого діяння, характеру вчиненого, можливих або тих, що настали, суспільно небезпечних наслідків та інших подібних обставин; психічного стану особи на момент розгляду справи судом і небезпечності цього хворого для оточуючих, що випливає з характеру захворювання.

З дослідженого висновку судово-психіатричної експертизи, проведеної експертом-психіатром Чернігівської філії СПЕ ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України» № 698 від 28.12.2023, у ОСОБА_6 , приблизно з 2022 року простежувались, а також на даний час наявні ознаки маніакального розладу органічної природи (F06.30 за Міжнародною класифікацією хвороб Х перегляду), які відносяться до категорії хронічного психічного захворювання. У ОСОБА_6 на період часу до якого відноситься кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, виявлені ознаки маніакального розладу органічної природи (F06.30 за Міжнародною класифікацією хвороб Х перегляду), які позбавляли його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. У ОСОБА_6 за його психічним станом на теперішній час порушена здатність правильно сприймати обставини, які мають значення для кримінального провадження та давати про них правильні свідчення.

ОСОБА_6 за його психічним станом на теперішній час показано застосування примусових заходів медичного характеру з поміщенням в спеціальний лікувальний заклад з метою його обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню ним суспільно небезпечних діянь.

У ОСОБА_6 на час проведення експертизи не було виявлено психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю та інших психоактивних речовин з синдромом залежності, тому наркологічне лікування йому не показане (а.с.55-59).

Данні виписки із медичної карти стаціонарного хворого свідчать, що ОСОБА_6 26 березня 2024 року самостійно звернувся до наркологічного диспансерного відділення через патологічний потяг до наркотичних речовин, порушення сну, апетиту, періодичну тривогу, де лікар нарколог після 10 денного курсу стаціонарного лікування поставила діагноз «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання психостимуляторів, солі альфа PVP, стан залежності» Рекомендоване підтримуюче лікування, нагляд нарколога за місцем проживання ( а. с. 67).

Критика прокурором лікування у наркологічному диспансері, як такого, що ОСОБА_6 намагається уникнути примусового заходу медичного характеру, є безпідставною.

Висновок судового психіатра ОСОБА_9 про відсутність показань для примусового лікування ОСОБА_6 від алкоголю та інших психоактивних речовин, про відсутність синдрому залежності, не спростовує висновку лікаря нарколога про наявність синдрому залежності від вживання психостимуляторів та необхідності лікування, яке ОСОБА_6 добровільно пройшов.

Стан ОСОБА_6 досліджувався амбулаторно на предмет осудності та залежності і необхідності наркологічного лікування лікарем психіатром, у той час як потреба в наркологічному лікуванні і діагноз «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання психостимуляторів, солі альфа PVP, стан залежності» визначала лікар нарколог у стаціонарі, а тому саме висновку лікаря нарколога апеляційний суд віддає перевагу, як переконливому. Синдром залежності не міг виникнути за такий короткий проміжок часу, з січня до березня 2024 року, відповідно вживання психостимуляторів мало місце раніше, що до проведення судово-психіатричної експертизи.

Суспільно-небезпечне діяння, передбачене частиною 1 статті 309 КК України, відноситься до нетяжких злочинів; не пов`язане з посяганням на життя чи здоров`я інших осіб, пакет із забороненою речовиною ОСОБА_6 замовив через мережу Інтернет, забрав у вигляді « закладки» в обумовленому місці. По дорозі додому був зупинений поліцейськими, яким він відразу зізнався, що має при собі заборонену психотропну речовину, яку видав.

На час апеляційного розгляду справи ОСОБА_6 розуміє, що заборонені речі купувати не можна, пролікувався від наркотичної залежності та продовжує підтримуюче лікування, що може бути підставою для пом`якшення виду примусового заходу медичного характеру.

Вимога апеляційної скарги про відмову в задоволенні клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, за аналогією з ч. 4 ст. 309 КК України, задоволенню не підлягає, з огляду на наявність у ОСОБА_6 хронічного психічного захворювання і синдрому залежності від психостимуляторів.

Приймаючи до уваги обставини вчинення суспільно-небезпечного діяння, замовив заборонену психотропну речовину через мережу Інтернет і був затриманий по дорозі додому, зберігав її при собі від місця закладки, де взяв, до місця зустрічі його поліцейськими, за юридичним критерієм злочин віднесений до нетяжких, характер психічного захворювання, при якому ОСОБА_6 погодився на лікування від наркотичної залежності, колегія суддів вважає достатнім застосувати до особи лікування у виді амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Змінену апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 16 квітня 2024 року про застосування до ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом, змінити.

До ОСОБА_6 застосувати примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

У решті ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили негайно після її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12