Житомирський апеляційний суд
Справа №274/7901/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/912/24
Категорія ст.537 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2024 року колегія суддів Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю

секретаря: ОСОБА_5

засудженого: ОСОБА_6

прокурора: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу керівника Бердичівської окружної прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 17 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_6 ,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 17 жовтня 2024 року подання державної установи «Райківська виправна колонія (№ 73)» задоволено. На підставі ч. 2 ст. 74 КК України у зв`язку з усуненням законом караності діяння, звільнено засудженого ОСОБА_6 від призначеного вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 09.06.2022 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України.

Суд своє рішення суд обґрунтував тим, що вартість майна, яке було предметом кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_6 , становить менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (1135 грн х 2 = 2270 грн) станом на 1 січня звітного року, у якому була скоєна крадіжка, вчинене ним діяння відповідно до вимог Закону України № 3886-ІХ не є кримінально-караними на теперішній час.

В апеляційній скарзі керівник Бердичівської окружної прокуратури ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Зазначає, що з вироку Корольовського районного суду м.Житомира від 09.06.2022 вбачається, що ОСОБА_6 вчинив незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, поєднаного з проникненням у сховище. Автомобіль потерпілого підпадає під ознаки «іншого володіння» і є об`єктом злочину, передбаченого ст. 162 КК України

На думку прокурора, суд першої інстанції мав змінити правову кваліфікацію кримінального правопорушення вчиненого ОСОБА_6 та кваліфікувати його дії за ч. 1 ст. 162 КК України і призначити йому покарання у виді 3 років обмеження волі.

Разом з тим, ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 17.10.2024 ОСОБА_6 звільнено від призначеного вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 09.06.2022 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. З ст. 185 КК України.

Вважає, що внаслідок такого незаконного рішення ОСОБА_6 уникне відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 162 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, заперечення засудженого щодо доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За змістом ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

09.08.2024 року набрав чинності Закон України №3886-IX від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким були внесені зміни до ст.51 КУпАП та посилена відповідальність за вчинення дрібного викрадення чужого майна.

Таким чином, відповідно до вказаного Закону, дрібної крадіжкою, за яке передбачене адміністративне стягнення вважається крадіжка, яке не перевищує 2х неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Підпунктом169.1.1 статті 169 Податкового кодексу визначено, що податкова соціальна пільга (неподатковий мінімум доходу громадян) дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для працездатної особи на 1 січня 2021 року становить 2270 грн., тобто неоподаткований мінімум доходів громадян на 2021 рік становив 1135 грн., а 2 неоподаткованих мінімумів становить 2270 грн.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своїй постанові від 07 жовтня 2024 року по справі № 278/1566/21 зазначає, що зміна до ст. 51 КУпАП, яка стосується збільшення розміру коефіцієнта НМ для кваліфікації відповідних діянь як адміністративного правопорушення, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння для діянь, предметом посягання яких було майно на суму, що не перевищує 2 НМ. У той же час суд наголошує, що визначення суми, яка дорівнює 2 НМ, здійснюється виходячи з розміру НМ, що діяв на час вчинення відповідного діяння.

Як вбачається із вироку Корольовського районного суду м. Житомира від 09.06.2022 року, кримінальне правопорушення ОСОБА_6 вчинив 20.11.2021 року, а вартість майна, яке було предметом кримінального правопорушення, становить 940 грн 83 коп., що менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (1135 грн х 2 = 2270 грн) станом на 1 січня звітного року. (а.с.2-4)

З огляду на викладене, вчинене ОСОБА_6 діяння відповідно до вимог Закону України № 3886-ІХ не є кримінально-караними на теперішній час, а тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про звільнення засудженого ОСОБА_6 відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України від призначеного покарання, з чим погоджується і колегія суддів.

Що стосується доводів прокурора, що дії засудженого ОСОБА_6 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 162 КК України то вони є необґрунтованими з таких підстав.

Зі змісту вироку Корольовського районного суду м. Житомира від 09.06.2022 року вбачається, що дії вчинені ОСОБА_6 органом досудового розслідування були кваліфіковані саме за ч.3 ст.185 КК України.

Під час виконання вироку суду відносно ОСОБА_6 набули чинності зміни до законодавства України, що вплинули на розмір матеріальної шкоди, за заподіяння якої настає кримінальна відповідальність за крадіжку.

Однак, на стадії виконання вироку, в порядку ст.ст. 537, 539 КПК України суд не може вирішувати питання щодо іншої правової кваліфікації дій ОСОБА_6 та зміни обвинувачення на інший склад кримінального правопорушення, в тому числі, передбаченого ст. 162 КК України, оскільки на переконання апеляційного суду це можливо лише при проведенні судового розгляду в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту за правилами визначеними ч.3 ст. 337 КПК України.

Твердження прокурора про те, що суд не врахував правової позиції Верховного суду є помилковими, оскільки Об`єднана палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у постанові від 07 жовтня 2024 року у справі №278/1566/21 прийняла рішення про перекваліфікацію дій засудженого за результатами перегляду судових рішень прийнятих під час судового розгляду обвинувального акту (вироку суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду).

Колегія суддів, також враховує правові висновки викладені у постанові Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.1990 р., відповідно до яких під час виконання вироку суд може вирішувати лише ті питання, які не стосуються суті вироку і не тягнуть погіршення становища засудженого.

Відповідно до п.12 вказаної постанови, не підлягають розгляду питання, які зачіпають суть вироку та погіршують становища засудженого, звужують або розширюють обсяг обвинувачення, стосуються прогалин та недоліків вироків в частині кваліфікації злочинів, призначення покарання, вирішення цивільного позову.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення подання та звільнення засудженого ОСОБА_6 від призначеного вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 09.06.2022 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу керівника Бердичівської окружної прокуратури ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 17 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: