Справа №522/5107/24
Провадження №1-кп/522/2122/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

здійснивши відкритий судовий розгляд кримінального провадження на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000267 від 02.03.2024 р. стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гола Пристань, Херсонської обл., громадянина України, із середньою освітою, офіційно непрацевлаштованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до ст.89 КК України раніше не судимий,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, яке передбачене ч. 4 ст.185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

Так, ОСОБА_3 , достовірно знаючи про те, що Указом Президента України та Верховного головнокомандувача Збройних сил України від 24.02.2022 №64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-1Х введено воєнний стан на всій території України, дію якого, згідно із Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 06.02.2024 №3564-1X, продовжено з 14.02.2024 строком на 90 діб, а також що було посилено кримінальну відповідальність за вчинення корисливих злочинів проти власності відповідно до Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство» №2117-1X від 03.03.2022 року, вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, 26.02.2024 о 09:20 годині, ОСОБА_3 перебуваючи у приміщені з прийому макулатури, що за адресою: АДРЕСА_2 , реалізуючи раптово виниклий корисливий умисел на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, скориставшись тим, що потерпіла залишила власний телефон без нагляду на столику поряд із місцем очікування своєї черги та відійшла до стійки з прийому макулатури, таємно викрав мобільний телефону марки «Samsung», модель «І6», в корпусі чорного кольору, IME1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , після чого залишив місце вчинення кримінального правопорушення, викраденими майном розпорядившись на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_6 майнову шкоду у сумі 1200 грн.

Потерпіла ОСОБА_6 будучи належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суду не повідомила, судом досліджено заяву, де потерпіла повідомила, що у зв`язку із графіком роботи не має можливості з`явитись до суду.

У судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю та щиро розкаявся у його вчиненні, підтвердивши обставини вчинення кримінального правопорушення, не піддавши сумніву фактичні обставини, які викладені в обвинувальному акті.

Враховуючи повне визнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини в обсязі пред`явленого йому обвинувачення, а також того, що він не піддав сумніву фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, суд з`ясувавши, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини справи та впевнився у добровільності їх позиції, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом обвинуваченого ОСОБА_3 , а також дослідженням документів, що стосуються особи обвинуваченого.

При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини справи в апеляційному порядку.

Допитаний у судовому засідання ОСОБА_3 щиро розкаявся, дав суду показання, що чоловік потерпілої ОСОБА_6 був винен ОСОБА_3 грошові кошти, а тому він викрав телефон потерпілої, після чого його знайшла поліція і він повернув телефон назад. Обвинувачений підтвердив, що обставини, які викладені в обвинувальному акті, відповідають дійсності.

Приймаючи до уваги вищенаведене, судом встановлено, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.185 КК України, повністю доведена та підтверджується матеріалами провадження.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує:

- ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

Висновок суду щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення ґрунтується на даних у судовому засіданні показаннях самого обвинуваченого яким суд надає віри, оскільки такі є послідовними, логічними, не містять суперечностей, а тому не викликають у суду сумніву щодо їх правдивості.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод, законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до абз. 3 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Крім того, як неодноразово наголошував у своїх висновках Верховний Суд, що суди не повинні допускати спрощений та однаковий підхід до розгляду справи та застосовувати індивідуалізацію покарання, з урахуванням конкретних обставин кожної справи. Індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта (постанова Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі №207/5011/14-к (провадження №51-1985км 18)).

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , у відповідності до ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке у відповідності до положень ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину (ч. 4 ст. 185 КК України).

Відповідно до ст. 66 КК України до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд враховує: щире каяття.

Обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Враховуючи вище викладені обставини, суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій вважає, що ОСОБА_3 для його виправлення та запобігання нових злочинів за вчинений ним злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі в межах мінімального строку покарання, передбаченого санкцією ч. 4 ст. 185 КК України.

В даному випадку, за переконанням суду, покарання у виді позбавлення волі саме у мінімальних межах санкції частини статті повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, у зв`язку із чим суд не вбачає необхідності призначати більше суворе покарання винному.

Водночас, вирішуючи питання про необхідність реального відбування обвинуваченою покарання у виді позбавлення волі за вчинені кримінальні правопорушення, судом враховується практика Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При цьому суд також враховує правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену Постанові від 28.05.2020 року (справа № 753/13972/17; провадження № 51-986км20), згідно якої Верховний суд зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.

Таким чином, враховуючи тяжкість вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, усвідомлення останнім своєї злочинної поведінки, щире каяття, дані про особу винного, а також те, що він заявив суду, що зробив для себе позитивні висновки та має намір виправитись та не вчиняти злочинів, що виглядало перед судом досить переконливо, відсутність претензій до обвинуваченого з боку потерпілого, суд вважає, що виправлення та перевиховування обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку із чим суд на підставі ст. 75 КК України вважає за можливе звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням.

Саме таке покарання суд вважає пропорційним, необхідним, достатнім і справедливим для виправлення винної та запобігання вчиненню нею нових злочинів та в даному випадку мета застосування кримінального покарання буде досягнута при призначені ОСОБА_3 саме такого виду покарання.

В силу положень ст. 76 КК України, суд звільняючи ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, покладає на нього обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

У зв`язку із звільненням ОСОБА_3 від призначеного покарання з випробуванням та відсутність ризиків, передбачених ст.ст.177, 178 КПК України, суд вважає за можливе запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_3 у виді тримання під вартою скасувати.

Питання щодо речових доказів судом вирішується в порядку вимог ст. 100 КПК України.

Цивільний позов не заявлявся. Матеріальну шкоду в розмірі 1 200 грн. відшкодовано шляхом повернення майна потерпілій.

Судові витрати по кримінальному провадженню відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 50, 61, 65-67, ч. 2 ст. 292 КК України, ст. ст. 100, ч. 3 ст. 349, 367-371, 373, 374, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Визнати винним ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, яке передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання за ч. 4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі із випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Відповідно до п. 1,2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Зарахувати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в строк відбування покарання термін його перебування під вартою з 12.03.2024 р. по 06.08.2024 р. (із розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі (ч.5 ст.72 КК України).

Запобіжний захід, застосований до обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою скасувати та обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити з-під варти в залі суду негайно.

Контроль за поведінкою засудженого здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання засудженого.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту проголошення вироку.

Речові докази по справі:

- мобільний телефон «Samsung J6» в корпусі чорного кольору - вважати повернутим власнику ОСОБА_6 за належністю;

- оптичний диск із відеозаписом камер спостереження - зберігати в матеріалах справи.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження та на нього може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня проголошення вироку через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду.

Суддя

Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1