Справа №463/7179/24
Провадження №1-кс/463/7900/24
УХВАЛА

слідчої судді

01 листопада 2024 року м.Львів

Cлідча суддя Личаківського районного суду міста Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , його захисника адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення за заявою ОСОБА_3 від 01.05.2024,

встановила:

До Личаківського районного суду міста Львова надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення за заявою ОСОБА_3 від 01.05.2024, в якій він просить зобов`язати слідчого ТУ ДБР у м. Львові ОСОБА_5 внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР, розпочати розслідування, надати заявнику витяг з ЄРДР, надіслати відповідь про результати розслідування та перевірку фактів заяви.

Протоколом автоматичного визначення слідчого судді від 31.07.2024 року визначено слідчу суддю ОСОБА_1 .

Ухвалою слідчої судді від 02.08.2024 року скаргу повернуто скаржнику.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 10.09.2024 року ухвала слідчої судді Личаківського районного суду міста Львова від 02.08.2024 року скасовано.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 07.10.2024 року матеріали скарги передано слідчій судді ОСОБА_1 для розгляду.

Ухвалою слідчої судді від 07.10.2024 року відкрито провадження у справі за скаргою Скаргу призначено до розгляду на 09 жовтня 2024 року в приміщенні Личаківського районного суду міста Львова. Зобов`язано слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, надати суду до початку судового засідання інформацію про те: 1) чи надходила на адресу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, заява ОСОБА_3 від 01.05.2024 про вчинення кримінального правопорушення, 2) чи розглянута така заява та яке рішення, за результатами її розгляду прийнято (внесено відомості до ЄРДР чи відмовлено у їх внесенні шляхом скерування скаржнику відповідного інформаційного листа).

09.10.2024 року розгляд скарги відкладено у зв`язку з неявкою учасників судового провадження та ненаданням суду матеріалів, які витребовувались. Призначено розгляд скарги на 21.10.2024 року.(враховуючи перебування судді у відпустці).

Ухвалою слідчої судді від 14.10.2024 року постановлено здійснюватирозгляд скарги у дистанційному судовому провадженні в режимі відеоконференції між Личаківським районним судом м. Львова та Державною установою «Дрогобицька ВК №40». Розгляд скарги відкладено на 21 жовтня 2024 року.

21.10.2024 року розгляд скарги не відбувся у зв`язку із відсутністю вільних залів судового засідання, обладнаних технічними засобами для проведення відеконференції.

24.10.2024 року розгляд скарги відкладено у зв`язку із неможливістю проведення засідання у режимі відеоконференцзв`язку через технічні проблеми у ДУ «Дрогобицька ВК №40».

28.10.2024 року оголошено перервупри розгляді скарги для вирішення заяви скаржника про відвід слідчої судді.

29.10.2024 року ухвалою Личаківського районного суду міста Львова у задоволенні заяви ОСОБА_3 про відвід слідчої судді відмовлено.

31.10.2024 року оголошено переву в судовому засіданні для повторного витребування від ТУ ДБР у м. Львові матерів заяви скаржника до 01.11.2024 року.

В судовому засіданні особа, що звернулась із скаргою, ОСОБА_3 підтримав доводи скарги, просив задовольнити із викладених у ній підстав.

Захисник скаржника адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник особи, бездіяльність якої оскаржується, (ТУ ДБР у м. Львові) був належним чином викликаний в судове засідання по розгляду скарги, до суду не з`явився. Від представника ТУ ДБР у м. Львові ОСОБА_5 надійшли письмові заперечення, в яких він зазначив, що ТУ ДБР у м. Львові дійсно була отримана зазначена заява. За результатами її опрацювання встановлено, що у заяві не викладено об`єктивних даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, у зв`язку з чим відсутні достатні підстави для внесення відомостей до ЄРДР. Просив відмовити у задоволенні скарги.

Враховуючи положення статті 306 КПК України, та з метою дотримання розумних строків розгляду скарги, що є одним з пріоритетних завдань кримінального провадження, здійснення якого має забезпечити, зокрема, слідчий суддя на досудовому провадженні, з метою дотримання прав, свобод та інтересів учасників провадження та забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду, слідчий суддя вважає можливим провести розгляд Скарги за відсутності представника особи, бездіяльність якої оскаржується.

Слідча суддя, дослідивши зміст скарги та додані до неї матеріали, заслухавши позицію учасників судового провадження, дійшла до наступних висновків.

Статтею 303 КПК України встановлено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача чи прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржено бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до п. 2 Глави 1 Розділу ІІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора від 30.06.2020 за № 298, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Положення ст. 214 КПК України, в свою чергу, перебувають у тісному взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 та ст. 11 КК України, згідно з якими, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою не будь-яких дій, а суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого Кримінальним кодексом України, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки конкретного складу кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення відомостей до ЄРДР.

Системний аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до ЄРДР.

Судовим розглядом встановлено, що у заяві від 01.05.2024 ОСОБА_3 , посилаючись на протиправність дій судді Личаківського районного суду міста Львова ОСОБА_6 , стверджує, що ним було подано скаргу до Личаківського районного суду міста Львова на бездіяльність старшого слідчого ТУ ДБР у м. Львові 12.03.2024 року, яка перебувала на розгляді у слідчого судді ОСОБА_6 . Вважає дії слідчого судді при розгляді скарги такими, які спрямовані на покривання злочинів посадових осіб ТУ ДБР у м. Львові.

Таким чином, власні сумніви заявника щодо законності судового рішення та дій слідчого судді з приводу розгляду скарги не є підставою для внесення відомостей до ЄРДР, а припущення ОСОБА_3 про покривання слідчим суддею злочинних дій ґрунтуються на суб`єктивній оцінці заявника, оскільки злочинність дій судді не підтверджується жодними об`єктивними даними, а тому, підстав для ініціювання кримінального провадження та проведення досудового розслідування не вбачається.

В цьому контексті необхідно враховувати, що основним складовим елементом об`єктивної сторони будь-якого кримінального правопорушення є його суспільна небезпечність. Кримінальне правопорушення, серед інших правопорушень, характеризується найвищим ступенем суспільної небезпечності і саме це дозволяє відмежовувати його від близьких за об`єктивними і суб`єктивними ознаками інших правопорушень (адміністративних, дисциплінарних та інших). Саме по собі припущення щодо вчинення суддею незаконних на думку заявника дії при здійсненні ним правосуддя не є свідченням вчинення кримінального правопорушення, оскільки суперечить визначальним засадам правового регулювання побудови та діяльності судової влади.

Також слід звернути увагу, що частиною 2 ст. 126 Конституції України визначено гарантії незалежності і недоторканності суддів, згідно з якими вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.

Конституційний Суд України у своїх численних рішеннях від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, від 1 грудня 2004 року № 20-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 18 червня 2007 р. № 4-рп/2007, від 22 травня 2008 р. № 10-рп/2008, від 3 червня 2013 р. № 3-рп/2013 послідовно підтвердив викладені ним правові позиції щодо гарантій незалежності суддів з урахуванням міжнародних стандартів, закріплених у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року та в низці інших міжнародних документів, а саме: Основні принципи незалежності судових органів, схвалені резолюціями 40/32 від 29 листопада 1985 року та 40/146 від 13 грудня 1985 року Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН), Процедури ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів, затверджені 24 травня 1989 року Резолюцією 1989/60 Економічної і Соціальної ради ООН, Європейська хартія «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, Рекомендації № (94) 12 Комітету міністрів Ради Європи «Незалежність, дієвість та роль суддів» від 13 жовтня 1994 року та інших.

Зокрема, у справі за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень ч. 1, ч. 2 ст. 126 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про статус суддів» (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, Конституційний Суд України визначив, що недоторканність суддів - один із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення - забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Відповідно до положення ч. 1 ст. 126 Конституції України зміст недоторканності суддів як умови виконання ними професійних обов`язків не обмежується визначеною у ч. 3 цієї статті гарантією, згідно з якою суддя не може бути без згоди Вищої ради правосуддя затриманий або утримувано під вартою чи арештом до винесення обвинувального вироку судом.

Разом з тим, відповідно до положення ч.1 ст. 126 Конституції України, недоторканність суддів як гарантія їхньої незалежності у виконанні професійних обов`язків може не обмежуватися обсягом, визначеним у ч. 3 статті 126 Конституції України. Додаткові гарантії незалежності і недоторканності суддів, крім уже передбачених Конституцією України, можуть встановлюватися також законами.

Відповідно до ч. 1, ч. 6 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання.

Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, а також фізичні і юридичні особи та їх об`єднання зобов`язані поважати незалежність судді і не посягати на неї.

Рекомендація № СМ/Rec (2010) Комітету міністрів Ради Європи від 17.11.2010 року щодо незалежності, ефективності та обов`язків суддів містить положення про те, що виконавча та законодавча влада повинні гарантувати незалежність суддів і утримуватися від дій, які можуть підірвати незалежність судової влади або довіру суспільства до неї.

Таким чином, можливе порушення суддею норм матеріального або процесуального права як результат суддівської помилки не може кваліфікуватися як кримінальне правопорушення та як підстава для притягнення судді до відповідальності. Відповідні порушення (у разі їх наявності) усуваються за наслідками перегляду судового рішення вищестоящими судовими інстанціями в апеляційному та касаційному порядку.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися, за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання повідомлення про кримінальне правопорушення може вказувати на протиправне втручання у здійснення правосуддя й посягання на процесуальну незалежність судді.

Враховуючи вищевикладене, оскільки заява ОСОБА_3 не містить викладу обставин, які б вказували на наявність у діях судді ОСОБА_6 , ознак кримінального правопорушення, а фактично зводиться до незгоди із прийнятим судом рішенням, слідча суддя дійшла до висновку, що уповноваженою особою ТУ ДБР у м. Львові не допущено бездіяльності щодо невнесення відомостей до ЄРДР за вказаною заявою, а тому у задоволенні скарги ОСОБА_3 слід відмовити.

Керуючись ст. 303-304, 307, 309, 376 КПК України, слідча суддя,

постановила:

у задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення за заявою ОСОБА_3 від 01.05.2024, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідча суддя ОСОБА_1