ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2994/24 Справа № 201/3889/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 серпня 2024 року у кримінальному провадженні №0001667 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпропетровськ, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, не працевлаштованого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 п. п. 6,11,12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

захисників в режимі відеоконференції ОСОБА_9 , ОСОБА_5

В С Т А Н О В И Л А :

За ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 серпня 2024 року продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 строком до 21 жовтня 2024 року включно, без визначення застави.

Судом першої інстанції встановлено, що продовжують існувати ризики, які були встановлені раніше, зокрема переховування від суду, незаконного впливу та свідків, а також вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження злочинної діяльності. Зазначено, що наведені ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який. Враховано, дані про особу обвинуваченого, який не працевлаштований, легального джерела доходу не має, окрім того прийнято до уваги характер скоєних злочинів та їх тяжкість. Про вагомість заявлених ризиків судом зазначено, що відносно ОСОБА_6 в провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт у іншому кримінальному провадженні, взято до уваги, що останній вже здійснював спроби переховування та був оголошений у розшук, через, що запобігти встановленим ризикам у менш обтяжливий спосіб є неможливо на даній стадії розгляду.

В апеляції:

- захисник просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою в задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги зазначає про недоведеність заявлених ризиків та безпідставне застосування виняткового запобіжного заходу. Зауважує, що прокурором не надано будь-яких доказів на підтвердження заявлених ризиків. Вважає пред`явлене обвинувачення необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи відсутні прямі докази причетності ОСОБА_6 до скоєного.

Вважає, що судом не враховано дані особи ОСОБА_6 , який має постійне місце проживання, соціальні зв`язки, на обліку у лікаря нарколога чи психіатра не перебуває та тривалий час утримується під вартою.

Зазначає, не взято до уваги, що ОСОБА_6 в рамках іншого кримінального провадження утримується під вартою строком до 17.10.2024 року, а тому вважає за недоцільне задоволення клопотання прокурора в даному провадженні.

З технічних причин обвинувачений на відеозв`язок в режимі відеоконференції?2 з незалежних від суду причин не вийшов, враховуючи позицію захисників, які зауважили про узгодженість позиції захисту та можливості розгляду без участі ОСОБА_6 , на підставі ч. 4 ст. 422-1 КПК України, колегія суддів здійснювала розгляд без його участі.

Заслухавши захисників, які кожен окремо підтримали доводи і вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити, прокурора, яка заперечувала проти доводів скарги та просила залишити її без задоволення, а ухвалу суду без змін, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 були належним чином враховані обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та зроблений обґрунтований висновок про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.

При продовженні строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою також враховані об`єктивні причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого під вартою, а також продовження існування ризиків переховування від суду, незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні і вчинення іншого кримінального правопорушення та продовження злочинної діяльності.

Такий висновок є законним та обґрунтованим, оскільки враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинуваченого, іншими обставинами у їх сукупності, дає підстави вважати, що продовжують існувати вказані вище ризики.

Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні організації вбивства, тобто протиправного заподіяння смерті іншій людині, з корисливих мотивів, вчиненого на замовлення, за попередньою змовою групою осіб, постійного місця роботи і джерела доходу, міцних соціальних зв`язків та утриманців не має, у даному кримінальному провадженні був оголошений у розшук, що в сукупності дає підстави вважати, що останній усвідомлюючи покарання, яке йому загрожує, в разі визнання винуватим, може переховуватися від суду.

Як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує введення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою. Окрім того, попереднє перебування обвинуваченого у розшуку, додатково свідчить про те, що останній може повторно вдатись до відповідних дій.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Так, перебуваючи на свободі ОСОБА_6 може незаконно впливати на свідків у даному провадженні, оскільки йому відомі їх повні анкетні дані та місце їх проживання, а враховуючи, що останні в суді ще не допитані, ризик впливу з метою примушування до надання тих чи інших показань є обґрунтованим.

Про вагомість вищезазначеного ризику, а також про існування ризику вчинення нових кримінальних правопорушень, свідчить і те, що ОСОБА_6 , згідно пред`явленого обвинувачення виступав, у ролі організатора замовного вбивства, окрім того напротязі тривалого часу він не працевлаштований, легального джерела доходу не має, соціально стримуючи фактори також відсутні.

Згідно вимог п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину із застосуванням насильства, що призвело до смерті потерпілого ОСОБА_10 , 4 колегія суддів погоджується з висновком суду про неможливість визначення застави за таких обставин.

Що стосується посилання захисту на те, що інкриміновані злочини ОСОБА_6 не вчиняв, то вони фактично зводяться до вирішення питань доведеності чи недоведеності вини останнього в інкримінованих злочинах, які вирішуються судом першої інстанції при ухваленні вироку, і на даному етапі кримінального провадження ці питання не розглядаються.

Доводи захисту щодо позитивних характеризуючих даних обвинуваченого були предметом оцінки судом першої інстанції, окрім того наведені обставини не є достатньо вагомими і не можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу, оскільки існували на час вчинення інкримінованого злочину та не слугували стримуючим фактором у вчиненні ним протиправної діяльності.

Посилання захисту щодо недоцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, через те, що ОСОБА_6 у іншому кримінальному провадженні утримується під вартою строком до 17.10.2024 не є слушними, з огляду на те, що у рамках іншого провадження щодо ОСОБА_6 не ухвалено обвинувачуваного вироку за яким би останній відбував покарання, щоб згідно норм закону слугувало б підставою для забезпечення його утримання під вартою.

Враховуючи норми кримінального процесуального закону в якому відсутні заборони щодо застосування до обвинуваченого одночасно запобіжного заходу у різних кримінальних провадження, зважаючи на положення ч. 3 ст. 331 КПК України, відповідно до яких суду незалежно від наявності клопотань, необхідно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня останнього застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, беручи до уваги, що прокурор своєчасно звернувся з вмотивованим клопотанням у якому у відповідності до ст. 199 КПК України виклав підстави для продовження строку, колегія суддів не вбачає порушень норм КПК України та вважає, що суд задовольняючи клопотання прокурора діяв у відповідності вимог закону.

При цьому колегія суддів приймає до уваги зауваження захисту ОСОБА_6 щодо тривалого його перебування під вартою, та звертає увагу, що оскільки на даний час судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення і триває судовий розгляд, з огляду на положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно дотримуватись розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжити термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що підстави для скасування ухвали суду відсутні, тому апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 серпня 2024 року у кримінальному провадженні №0001667 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 п. п. 6,11,12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_4