Провадження № 1-кс/932/4241/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 року м. Дніпро

Слідчий суддя Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання слідчого Першого слідчого відділу (з дислокацією в м. Краматорську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Краматорську ОСОБА_6 , погодженого прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кирилівка, Сумської області, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, військовослужбовця, військова частина НОМЕР_1 , військове звання молодший сержант, посада «стрілець снайпер», одруженого, маючи на утриманні дітей, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло вищевказане клопотання, яке обґрунтовується наступним.

Так, у провадженні Першого слідчого відділу (з дислокацією в м. Краматорську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Краматорську перебувають матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0013731 від 17.11.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що молодший сержант ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та проходячи її на посаді стрільця - снайпера 4 аеромобільного відділення 1 аеромобільного взводу з аеромобільної роти 1 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 6, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 35, 36, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником, 17 листопада 2024 року приблизно о 08 годині 50 хвилин, перебуваючи в місці району зосередження підрозділів військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , відкрито відмовився виконати бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , полковника ОСОБА_8 № 6644 від 16.11.2024, доведене офіцером відділення психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_9 , згідно якого до 12.00 години 17.11.2024 здійснити переміщення з АДРЕСА_2 за маршрутом АДРЕСА_3 та в подальшому приступити до охорони та оборони СП «Бур`ян» та СП « ОСОБА_10 » з завданням нарощування зусиль для відновлення СП «Кастет» - чим підірвав бойову готовність та боєздатність підрозділу, що могло призвести до прориву російсько-окупаційними військами оборони Збройних Сил України на зазначеній ділянці оборони.

«17» листопада 2024 року молодшого сержанта ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

«17» листопада 2024 року молодшого сержанта

ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_4 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України підтверджується зібраними під час досудового розслідування належними та допустимими доказами у їх сукупності, зокрема: допитами свідків, протоколами слідчих експериментів зі свідками та іншими зібраними під час досудового розслідування доказами в їх сукупності.

Виходячи з викладеного, сторона обвинувачення просить застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, просив його задовольнити.

Підозрюваний визнав підозру, та пояснив, що відмовився виконувати явно злочинний наказ, оскільки відбуття на позицію було неможливим і даний наказ виконати було неможливо. Крім того, йому потрібно термінове лікування, оскільки не може стояти, в нього відкрився геморой та болять ноги. Тому відмовився виконувати наказ за станом здоров`я. Бажає продовжити службу після лікування. Просить застосувати більш м`який запобіжний захід.

Захисник заперечував проти задоволення клопотання, просив визначити заставу.

Вислухавши пояснення прокурора та сторони захисту, дослідивши матеріали клопотання, приходжу до наступного висновку.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей і документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідків; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до вимог, викладених у ч. 2 ст. 177 КПК України, підставами для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до рішення ЄСПЛ за скаргою № 25629/94 від «27» листопада 1997 року по справі «К.Ф. проти Німеччини», п. 57, обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин.

Згідно з рішенням ЄСПЛ за скаргою № 35615/06 від 13.11.2007 року по справі «Чеботарі проти Молдови», п. 48, «…вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою. Більше того, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри.

Встановлено, що у провадженні Першого слідчого відділу (з дислокацією в м. Краматорську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Краматорську знаходиться кримінальне провадження № 0013731 від 17.11.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

Так, молодший сержант ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та проходячи її на посаді стрільця снайпера військової частини НОМЕР_1 , 17 листопада 2024 року приблизно о 08 годині 50 хвилин, перебуваючи в місці району зосередження підрозділів військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , відкрито відмовився виконати бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , полковника ОСОБА_8 № 6644 від 16.11.2024, доведене офіцером відділення психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_9 .

Дії ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 кваліфіковані за ч. 4 ст. 402 КК України.

17 листопада 2024 року ОСОБА_4 було затримано в порядку ст. 208 КПК України, і того ж дня повідомлено його про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

Обґрунтованість повідомленої підозри ОСОБА_4 підтверджується зібраними матеріалами, а саме: допитами свідків, протоколами слідчих експериментів зі свідками, копіями наказів (бойових розпоряджень), поясненнями, протоколом затримання, повідомленням про підозру та іншими зібраними під час досудового розслідування доказами в їх сукупності.

Таким чином, приходжу до висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

Аналізуючи ризики, на які посилається прокурор, слід відмітити, що на існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України вказує те, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у скоєнні тяжкого злочину, тому розуміючи тяжкість покарання, яка загрожує у випадку визнання його вини, може переховуватись від слідства й суду, тому цей ризик вважаю доведеним. Отже, цей ризик доведений прокурором.

Щодо ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, то свідки є переважно військовослужбовцями, а підозрюваний наразі не перебуває на службі, відтак ризик впливу на свідків відсутній. Тим більше, що ці свідки вже допитані, а підозра доведена й іншими вагомими доказами. Тому цей ризик не знайшов свого підтвердження.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України також не доведений, оскільки підозрюваний раніше не судимий, бажає продовжити службу, тому відсутній ризик скоєння ним нового злочину.

Ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, не доведений, оскільки стороною обвинувачення не вказано, які саме дії може вчинити підозрюваний і як саме він зможе перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Отже, прокурором доведено лише ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до Конвенції та практики ЄСПЛ (зокрема, в справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Харченко проти України» та «Лабіта проти Італії») обмеження права особи на свободу й особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини національні суди повинні з`ясувати, чи є тримання особи під вартою до судового розгляду справи єдиним запобіжним заходом, який би забезпечив належну процесуальну поведінку особи та виконання нею процесуальних обов`язків, а також чи є можливість в такому разі обмежитися застосуванням менш суворого (альтернативного) запобіжного заходу.

У Рішенні ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року (п. 79), ЄСПЛ «Єлоєв проти України» зазначено, що тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який превалює над принципом поваги до свободи особистості, попри презумпцію невинуватості.

У пункті 62 рішення у справі «Гарькавий проти України» від 18 лютого 2010 року (заява № 25978/07) Європейський суд з прав людини наголосив на тому, що стаття 5 ЄКПЛ гарантує основоположне право на свободу та недоторканність. Це право є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні ЄКПЛ.

Згідно положень ст. 129 Конституції України проголошено, що однією з основних засад судочинства є законність.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду, і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Тримання особи під вартою може бути застосовано лише як тимчасовий запобіжний захід у разі нагальної необхідності запобігти злочинові чи припинити його.

Відповідно до висновків, викладених в Рішенні ЄСПЛ «Александер Макаров проти росії» (№ 15217/07 від 12.03.2009 р.) національні органи влади зобов`язані проаналізувати особисті обставини особи докладніше та навести на користь тримання її під вартою конкретні підстави, підкріплені встановленими в судовому засіданні доказами.

В п. 51 Рішенні ЄСРПЛ «Летельє проти Франції» (від 26.06.1991 р.) попереднє ув`язнення не повинно визначати покарання у виді позбавлення волі і не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

Таким чином, оскільки тримання під вартою є «винятковим» і найсуворішим запобіжним заходом, слідчий суддя повинен перевіряти можливість застосування більш м?яких запобіжних заходів.

При цьому запобіжний захід не може мати на меті кару, приниження гідності або «прелюдію» до кримінального покарання, оскільки метою запобіжного заходу є не ув`язнення особи чи обмеження волі, а лише забезпечення певної поведінки підозрюваного, щоб забезпечити виконання завдань розслідування і судового розгляду.

Відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ст. 402 КК України, застосовується виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Зазначене положення суперечить практиці ЄСПЛ та Конституції України, оскільки слідчим суддею повинно перевірятись в обов`язковому порядку можливість застосування до підозрюваного інших, більш м?яких запобіжних заходів, а також альтернативного запобіжного заходу.

Таке положення нівелює й діяльність слідчого судді, який розглядає клопотання про застосування запобіжного заходу «формально», лише постановляючи ухвалу про застосування єдиного можливого запобіжного заходу, тобто тримання під вартою. Це становить порушення прав людини, оскільки особа має право бути вислуханою, і враховані як обставини кримінального провадження, так і характеризуючі обставини (наявність у підозрюваного утриманців, сім`ї, відсутність судимостей, визнання підозри тощо).

Отже, частина 8 ст. 176 КПК України суперечить іншим положенням КПК України, щодо обрання, застосування запобіжних заходів, необхідності врахування певних обставин при обранні запобіжного заходу, а саме не відповідає ст. ст. 132, 177, 178, 183 КПК України.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12.03.2019 у справі № 913/204/18, від 10.03.2020 у справі № 160/1088/19).

Таким чином, вважаю можливим розглянути питання щодо можливості застосування до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 більш м`якого запобіжного заходу.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, враховую визнання підозри ОСОБА_4 , наявність у нього сім`ї, утриманців, міцних соціальних зв`язків, відсутності судимостей. Також слід враховувати, що у підозрюваного незадовільний стан здоров`я, біль у суглобах та відкритий геморой, тому його не можна утримувати в умовах гауптвахти, оскільки це призведе до погіршення його стану. Підозрюваний потребує госпіталізації.

Також враховую особу ОСОБА_4 , який розуміє свій військовий обов`язок, та бажає повернутися на службу. Його військова спеціальність є затребуваною.

Таким чином, з урахуванням вищевикладених обставин, вважаю можливим застосувати до ОСОБА_4 більш м`який запобіжний захід, а саме домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 , заборонивши йому залишати це житло цілодобово, та дозволити ОСОБА_4 покидати житло у разі звернення за медичною допомогою та перебування на стаціонарному (амбулаторному) лікуванні. Також на нього слід покласти обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

Відтак, у задоволенні клопотання слідчого належить відмовити.

Керуючись ст. ст. 183, 193, 194, 196, 372, 376, 395 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання слідчого Першого слідчого відділу (з дислокацією в м. Краматорську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Краматорську ОСОБА_6 , погодженого прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , заборонивши йому залишати це житло цілодобово, окрім випадків звернення за медичною допомогою та перебування на стаціонарному (амбулаторному) лікуванні.

Для виконання застосованого запобіжного заходу покласти на підозрюваного ОСОБА_4 такі обов`язки:

-з`являтись (прибувати) за кожним викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

-у разі зміни місця проживання повідомляти про це слідчого, прокурора чи суд;

-не покидати житло цілодобово, окрім випадків звернення за медичною допомогою та перебуванні на стаціонарному (амбулаторному) лікуванні;

-не спілкуватися із свідками по даному кримінальному провадженню.

Ухвалу направити до відділу поліції за місцем проживання підозрюваного.

Попередити підозрюваного, що в разі невиконання покладених на нього даної ухвалою обов`язків, до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід.

Роз`яснити підозрюваному, що працівники Національної поліції та Військової служби правопорядку з метою контролю за поведінкою ОСОБА_4 , мають право з`являтися в його житло цілодобово, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань виконання покладених на нього обов`язків.

Строк дії ухвали встановити до 14 січня 2025 року включно.

Строк запобіжного заходу рахувати з 20 год. 00 хв. 17 листопада 2024 року.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Дніпровського апеляційного суду (в м. Кривий Ріг) протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_11