ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 631/385/24 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/2069/24 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ч.4 ст.185, ч.1 ст.357, ч.3 ст.357 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю обвинуваченого ОСОБА_7 , який взяв захист своїх інтересів на себе, без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме потерпілого по справі, належним чином повідомленого про розгляд справи, від якого надійшла заява про розгляд справи без нього, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою прокурора на вирок Нововодолазького районного суду Харківської області від 04 07 2024 року та ухвалу цього ж суду від 09 07 2024 року, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, громадянина України, який має середню освіту, офіційно не працює, неодружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий, а саме:

10 серпня 2006 року Ленінським районним судом м.Харкова за ч.2 ст.263 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік, звільнений від відбування покарання на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком на 1 рік;

20 липня 2006 року Нововодолазьким районним судом Харківської області за ч.1 ст.263 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки, звільнений від відбування покарання на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком на 1 рік;

30 липня 2008 року Жовтневим районним судом м.Харкова за ст.70, 71, ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.2 ст.263 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців;

02 грудня 2010 року Солом`янським районним судом м.Києва за ст.69, ч.1 ст.71, ч.2 ст.186 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців;

08 листопада 2013 року Ленінським районним судом м.Харкова за ч.2 ст.185 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки;

27 квітня 2017 року Красноградським районним судом Харківської області за ч.2 ст.185 КК України до арешту строком на 5 місяців;

15 вересня 2017 року Нововодолазьким районним судом Харківської області за ч.1 ст.71, ч.3 ст.185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки 10 днів;?

умовно-достроково звільнений 28 грудня 2019 року з Темнівської виправної колонії Харківської області (№ 100) на невідбутий термін 7 місяців 18 днів, -

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.357, ч.3 ст.357 КК України з призначенням покаранняу виді:

-за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк п`ять років;

-за ч.1 ст.357 КК України у виді позбавлення волі на строк один рік;

-за ч.3 ст.357 КК України у виді позбавлення волі на строк один рік.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

Строк відбуття покарання вирішено обчислювати з моменту звернення вироку до виконання та затримання ОСОБА_7 .

Долю речових доказів та процесуальних витрат вирішено відповідно до ст.ст.100, 126 КПК України.

Вищевказаним вироком встановлено, що 05 лютого 2024 року близько 08:00 години ОСОБА_7 прийшов до свого знайомого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , де вони удвох вживали алкогольні напої, які приніс із собою ОСОБА_7 . Після вживання алкогольних напоїв ОСОБА_8 заснув в кімнаті спальні будинку за вищевказаною адресою, а у ОСОБА_7 виник раптовий, злочинний, корисливий умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, а саме майна, належного ОСОБА_8

05 лютого 2024 року близько 10:00 години, більш точного часу ані в ході досудового розслідування, ані в ході судового розгляду встановити не виявилось можливим, ОСОБА_7 знаходячись у вказаному місці, реалізуючи свій раптовий, злочинний, корисливий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно та повторно, з метою незаконного особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, у вигляді заподіяння матеріальної шкоди потерпілому і бажаючи їх настання, впевнившись, що за його діями не спостерігають сторонні особи та власник майна, шляхом вільного доступу, таємно викрав зі столу в кімнаті кухні мобільний телефон Samsung моделі SM-J500H/DS(SEK) вартістю 1109,00 грн. в силіконовому чохлі вартістю 80,00 грн (вартість встановлено відповідно до висновку експерта за результатами товарознавчої експертизи №905/24 від 17 02 2024 року).

В подальшому ОСОБА_7 з викраденим мобільним телефоном з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

Крім того, 05 лютого 2024 року близько 10 години, більш точного часу ані в ході досудового розслідування, ані в ході судового розгляду встановити не виявилось можливим, ОСОБА_7 , перебуваючи в будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_3 , фактичним користувачем якого є ОСОБА_8 , скориставшись тим, що останній заснув після спільного вживання алкогольних напоїв, вирішив здійснити крадіжку паспорта громадянина України, яким документовано (посвідчено особу) ОСОБА_8 .

У вказаний час та у вказаному місці ОСОБА_7 , реалізуючи свій раптовий, злочинний, корисливий умисел, направлений на таємне викрадення паспорта, діючи з корисливих мотивів, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, з метою заволодіння паспортом громадянина України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, у вигляді заподіяння матеріальної шкоди потерпілому і бажаючи їх настання, впевнившись, що за його діями не спостерігають сторонні особи та власник майна, шляхом вільного доступу, таємно викрав із сумки потерпілого, що знаходилась на кріслі в кімнаті кухні будинку, паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , № НОМЕР_1 , виданий 06 вересня 2021 року органом №6347.

В подальшому ОСОБА_7 з вищевказаним паспортом з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись ним на власний розсуд, чим суттєво ускладнив реалізацію прав та законних інтересів потерпілого ОСОБА_8 .

Також 05 лютого 2024 року близько 10 години, більш точного часу ані в ході досудового розслідування, ані в ході судового розгляду встановити не виявилось можливим, ОСОБА_7 , перебуваючи в будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_3 , фактичним користувачем якого є ОСОБА_8 , скориставшись тим, що останній заснув після спільного вживання алкогольних напоїв, вирішив здійснити крадіжку платіжних банківських карток ОСОБА_8 .

У вказаний час та у вказаному місці ОСОБА_7 реалізуючи свій раптовий, злочинний, корисливий умисел, направлений на таємне викрадення банківських карт, що являються офіційним документом, діючи з корисливих мотивів, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, з метою заволодіння банківськими платіжними картками, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, у вигляді заподіяння матеріальної шкоди потерпілому і бажаючи їх настання, впевнившись, що за його діями не спостерігають сторонні особи та власник майна, шляхом вільного доступу, таємно викрав із сумки потерпілого, що знаходилась на кріслі в кімнаті кухні будинку, банківську картку «Для виплат» з номером НОМЕР_2 імітована в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», банківську картку «Бізнес Кредитка» з номером НОМЕР_3 імітована в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», банківську картку з номером НОМЕР_4 імітована в АТ «Державний ощадний банк України».

Вищевказані банківські карти відносяться до персоніфікованої пластикової картки, що надає її власнику можливість безготівкової оплати товарів або послуг, а також отримання готівкових коштів у відділеннях банків та банкоматах, та яка відповідно до ст.1 Закону України «Про інформацію», п.1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст.1 п.15.2 ст.15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч.4 ст.51 Закону України «Про банки та банківську діяльність, примітки до ст.357 КК України, є офіційним документом, оскільки містить зафіксовану на матеріальному носієві інформацію, яка підтверджує та посвідчує певні факти, які здатні спричинити наслідки правового характеру, та видана повноваженою особою юридичної особи з дотриманням визначеної законом форми та містить передбачені законом реквізити.

В подальшому ОСОБА_7 з вищевказаними банківськими картками з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись ними на власний розсуд, чим суттєво ускладнив реалізацію прав та законних інтересів потерпілого ОСОБА_8 .

Крім того, після викрадення 05 лютого 2024 року банківської картки з номером НОМЕР_4 імітована в АТ «Державний ощадний банк України», що належить ОСОБА_8 , у ОСОБА_7 виник злочинний корисливий умисел на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_8 , що знаходились на рахунку зазначеної картки, та яка не потребує вводу пін-коду при використанні її для здійснення розрахунків.

ОСОБА_7 , реалізуючи злочинний, корисливий умисел, направлений на таємне викрадення грошових коштів ОСОБА_8 в невизначеному розмірі, діючи з корисливих мотивів, діючи умисно та повторно, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, у вигляді заподіяння матеріальної шкоди потерпілому і бажаючи їх настання, з метою незаконного особистого збагачення, скориставшись тим, що вищевказана банківська карта не потребує вводу пін-коду, у період з 12 по 14 лютого 2024 року в різний час вчинив ряд злочинних тотожних діянь, охоплених єдиним злочинним умислом, а саме, здійснював розрахунки вказаною карткою за придбані товари, в торгівельних точках в с.Липкуватівка Харківського району Харківської області: 12 лютого 2024 року о 07:32 годині в магазині ЧП «Галстян» розрахувався на суму 420 грн, 12 лютого 2024 року о 07:39 годині в магазині «Продукти» розрахувався на суму 60,30 грн, 12 лютого 2024 року о 07:44 годині в магазині ФОП «Ренкус» розрахувався на суму 298 грн, 12 лютого 2024 року о 09:28 годині в магазині ЧП «Галстян» розрахувався на суму 112,50 грн, 12 лютого 2024 року о 12:22 годині в магазині ФОП «Ренкус» розрахувався на суму 260 грн, 13 лютого 2024 року о 07.35 годині в магазині ЧП «Галстян» розрахувався на суму 393 грн, 13 лютого 2024 року о 11.06 годині в магазині ЧП «Галстян» розрахувався на суму 318 грн, 13 лютого 2024 року о 11.11 годині в магазині «Продукти» розрахувався на суму 70,10 грн, 13 лютого 2024 року о 11.16 годині в магазині «Продукти» розрахувався на суму 60,60 грн, 14 лютого 2024 року у невстановлений час в магазині ФОП «Ренкус» розрахувався на суму 115 грн, 14 лютого 2024 року у невстановлений час в магазині ЧП «Галстян» розрахувався на суму 248 грн, а всього на загальну суму 2355,50 грн, чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на зазначену суму.

Дії ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковано за:

- ч.4 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням до іншого приміщення, вчинене в умовах воєнного стану;

- ч.1 ст.357 КК України, тобто незаконне заволодіння (шляхом викрадення) паспортом;

- ч.3 ст.357 КК України, тобто викрадення офіційних документів, вчинене з корисливих мотивів.

Разом з цим ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 09 07 2024 року було виправлено описку у судовому рішенні Нововодолазького районного суду Харківської області від 04 07 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.357, ч.3 ст.357 КК України.

Абзац тридцять другий описової та мотивувальної частини вироку Нововодолазького районного суду Харківської області від 04 липня 2024 року було викладено у наступній редакції: «При призначенні покарання згідно з вимогами статті 65 КК України, суд приймає до уваги конкретні обставини вчиненого, ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, сукупність всіх даних, які характеризують обвинуваченого, а також спосіб і обставини вчинення діянь, відсутність претензій матеріального та морального характеру від потерпілого, та доходить висновку, що за вчинені кримінальні правопорушення за ч.4 ст.185 КК України обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції зазначеної статті, за ч.1 ст.357 КК України - у виді обмеження волі в межах санкції зазначеної статті, за ч.3 ст. 357 КК України - у виді обмеження волі в межах санкції зазначеної статті. Суд вважає, що таке покарання буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів".

Абзац перший резолютивної частини вироку Нововодолазького районного суду Харківської області від 04 липня 2024 року викладено у наступній редакції: « ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України ч.3 ст.357 КК України і призначити йому покарання:

-за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк п`ять років;

-за ч.1 ст.357 КК України у виді обмеження волі на строк один рік;

-за ч.3 ст.357 КК України у виді обмеження волі на строк один рік».

В іншій частині вирок Нововодолазького районного суду Харківської області від 04 липня 2024 року стосовно ОСОБА_7 було залишено без змін.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вироком Нововодолазького районного суду Харківської області від 04 07 2024 року, прокурор подав апеляційну скаргу, яку в подальшому доповнив зміненими доводами, та в якій просить скасувати вирок в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 3 ст.357, ч.4 ст.185 КК України, та призначити останньому покарання за: ч.1 ст.357 КК України 1 рік обмеження волі, ч.3 ст.357 КК України 1 рік обмеження волі, за ч.4 ст.185 КК України 5 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 6 років позбавлення волі. В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Крім того, прокурор подав апеляційну скаргу на ухвалу Нововодолазького районного суду Харківської області від 09 07 2024 року з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження зазначеного рішення. Вказаний строк було поновлено ухвалою Харківського апеляційного суду від 17 09 2024 року як пропущений з поважних причин.

В своїй апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу Нововодолазького районного суду Харківської області від 09 07 2024 року у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а саме тому, що вказаним рішенням суд першої інстанції фактично змінив покарання ОСОБА_7 , що не відповідає вимогам КПК України.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Прокурор в судовому засіданні підтримав апеляційні скарги та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_7 взяв захист своїх інтересів на себе та залишив вирішення питання про задоволення апеляційних скарг на розсуд суду.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників судового засідання, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень та фактичні обставини їх вчинення в апеляційних скаргах не оспорюються, то відповідно до вимог ст.404 КПК України, вирок в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Перевіряючи доводи прокурора в частині істотного порушення вимог кримінального процесуального закону під час винесення судом першої інстанції ухвали про виправлення описки, колегія суддів вважає їх доцільними, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з ч.ч.1, 2, 4 ст.65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Більш суворе покарання, ніж передбачене відповідними статтями Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, може бути призначене за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків згідно зі статтями 70 та 71 цього Кодексу.

Виходячи із вказаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Разом з тим суд першої інстанції залишив поза увагою санкції ч.ч.1,3 ст.357 КК України, якими передбачено такі види покарань:

за ч.1 ст.357 КК України штраф до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційний нагляд на строк до трьох років, або обмеження волі на той самий строк;

за ч.3 ст.357 КК України штраф до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційний нагляд на строк до трьох років, або обмеження волі на той самий строк.

Відповідно до положень ст.379 КПК України суд вправі за власною ініціативою або за заявою учасника кримінального провадження чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.

Описка це зроблена судом механічна (мимовільна, випадкова) граматична помилка в рішенні, яка допущена під час його письмово-вербального викладу (помилка у правописі, у розділових знаках, тощо). Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 12 1990 року «Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішенні питань, пов`язаних з виконанням вироків» процедура виправлення шляхом винесення ухвали можлива лише при усунені неточностей, допущених у вироку при написанні прізвища, імені, по батькові чи інших біографічних даних засудженого, а також описок та арифметичних помилок, коли вони очевидні і виправлення їх не стосується суті вироку і не тягне погіршення становища засудженого.

Вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні, суд не вправі змінювати сам зміст судового рішення.

Однак як слідує з ухвали Нововодолазького районного суду Харківської області від 09 07 2024 року про виправлення описки, яка стосується вироку Нововодолазького районного суду Харківської області від 04 07 2024 року по справі щодо ОСОБА_7 , судом фактично змінено суть оскаржуваного вироку і призначено обвинуваченому інше покарання, аніж зазначене вироком, що є недопустимим, у зв`язку з чим ухвала суду від 09 07 2027 року про виправлення описки підлягає скасуванню.

За наведених обставин вирок Нововодолазького районного суду Харківської області від 04 07 2024 року по справі щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання за ст.357 КК України, відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України, підлягає зміні, з призначенням йому покарання:

за ч.1 ст.357 КК України призначити ОСОБА_7 покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

за ч.3 ст.357 КК України призначити ОСОБА_7 покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

Що стосується доводів прокурора, які полягають у тому, що призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та необхідності застосувати ч.1 ст.70 КК України й шляхом часткового складання призначених покарань призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 6 років позбавлення волі, колегія суддів вважає їх позбавленими правових підстав з огляду на наступне.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 серпня 2019 року у справі №682/956/17 вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає зі статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання , яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При обранні покарання суд, як вбачається з вироку, врахував, що ОСОБА_7 має постійне місце реєстрації та мешкання, офіційно не працевлаштований, на обліку у наркологічному диспансері та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем мешкання характеризується позитивно, на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 та Харківського районного сектору філії ДУ «Центр пробації» в Харківській області не рахується, раніше неодноразово судимий.

Крім того, судом першої інстанції враховано обставини, які пом`якшують покарання щире каяття у скоєному та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.

При цьому обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно до ст.67 КК України встановлено не було.

Слід зазначити, що суд першої інстанції, з урахуванням положень п.13 ч. 1 ст. 67 КК України, вбачав наявність такої обставини, що обтяжує покарання обвинуваченому, як вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, проте цю обставину не брав до уваги, не враховував під час призначення покарання та не покладав в основу судового рішення з огляду на приписи п.1 ч.1 ст.337 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 у судове засідання апеляційного суду з`явився за першим викликом, свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.357, ч.3 ст.357 КК України, визнав, щиро розкаявся, пообіцяв подібного більше не скоювати.

Потерпілий ОСОБА_8 як до суду першої інстанції, так і до суду апеляційної інстанції не з`явився, прохав судове засідання проводити без його участі.

Судом першої інстанції встановлено, що потерпілий претензій до обвинуваченого не має, оскільки шкода йому відшкодована. Про зазначене також свідчить заява потерпілого про відсутність претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого, яка міститься в матеріалах справи (а.с.26).

Крім того, прокурор у своїй апеляційній скарзі не навів додаткових фактів, які слід взяти до уваги апеляційному суду, щоб призначити ОСОБА_7 більш суворе покарання за ч.4 ст.185 КК України та остаточне покарання, ніж було призначене судом першої інстанції, а всі інші обставини вже було досліджено та враховано судом першої інстанції.

Враховуючи викладене суд першої інстанції правомірно визначив обвинуваченому остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Саме таке покарання, на думку колегії суддів є необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Тому колегія суддів не знаходить підстав вважати призначене покарання вочевидь несправедливим та вважає, що саме такий вид покарання, як позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, у даному випадку буде дієвим для досягнення такої мети як виправлення обвинуваченого.

З урахуванням викладеного, суд апеляційного суду вбачає підстави для скасування ухвали Нововодолазького районного суду Харківської області від 09 07 2024 року у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та для зміни вироку через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і призначення ОСОБА_7 на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Ухвалу Нововодолазького районного суду Харківської області від 09 07 2024 року про виправлення описки по даній справи, - скасувати.

Вирок Нововодолазького районного суду Харківської області від 04 07 2024 року по справі щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.4 ст.185, ч.1 ст.357, ч.3 ст.357 КК України, - в частині призначеного покарання за ст.357 КК України, - змінити.

Апеляційну скаргу прокурора, - задовольнити частково.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

За ч.1 ст.357 КК України призначити ОСОБА_7 покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

За ч.3 ст.357 КК України призначити ОСОБА_7 покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на 5 (п`ять) років.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________ ______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4