ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/26645/24

Провадження № 11-кп/4820/601/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

судді - доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Хмельницькому, в режимі відеоконференцзв`язку, апеляційні скарги обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК України ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07.10.2024, в межах кримінального провадження № 0002588,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави до 05.12.2024, включно. У задоволенні клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, - відмовлено.

Суд мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, пов`язаного з насильством щодо особи, є раніше судимою особою, а тому існують обґрунтовані прокурором ризики, що він може незаконно впливати на свідків і потерпілого, ухилятись від суду, зважаючи на покарання, яке йому загрожує у випадку визнання винуватим.

Не погоджуючись з ухвалою суду, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, з урахуванням поданих доповнень, в якій просить змінити йому запобіжний захід на домашній арешт з електронними засобами контролю. На переконання обвинуваченого, суд першої інстанції упереджено оцінив та виніс рішення про тримання його під вартою і такі умови існування під арештом позбавляють його можливості здійснювати свої права, збирати і подавати докази до суду на свій захист. Вказує, що суддею місцевого суду було порушено вимоги ст. 58 Конституції України.

В поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 просить оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти нову, якою задовольнити клопотання обвинуваченого, змінивши, останньому, запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю. Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_6 не має наміру впливати на свідків та потерпілого, а також ухилятися від суду, так як він зацікавлений в об`єктивному розгляді цього кримінального провадження та має намір довести свою невинуватість в інкримінованому йому діянні. Звертає увагу, що прокурор не довів підстав для продовження стосовно ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу, і продовження існування реальних ризиків вчинення підозрюваним дій, які перешкоджатимуть належному проведенню судового розгляду. Посилання в оскаржуваній ухвалі на ризик ухилення обвинуваченим ОСОБА_6 від суду є необґрунтованим. Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 , на підтримку апеляційних скарг, з посиланням на зазначені у них доводи, прокурора, який заперечив проти їх задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з приписами п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Виходячи з вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За змістом ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має розцінюватися, в кожному кримінальному провадженні, з урахуванням конкретних обставин.

Тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Ухвала місцевого суду, на думку колегії суддів, відповідає зазначеним критеріям.

Положеннями п.5 ч.2 ст.183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосовано до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Як убачається з матеріалів судового провадження ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, тобто в умисному тяжкому тілесному ушкодженні.

Подане до суду першої інстанції клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 відповідає вимогам ст. 184 КПК України, які ставляться до клопотань слідчого, прокурора про застосування запобіжних заходів.

В обґрунтування клопотання прокурор посилався на наявність, визначених ст. 177 КПК України, ризиків, а саме те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, пов`язаного з насильством щодо особи, є раніше судимою особою, а тому існують обґрунтовані прокурором ризики, що він може незаконно впливати на свідків і потерпілого, ухилятись від суду, зважаючи на покарання, яке йому загрожує у випадку визнання винуватим.

Наведені в клопотанні прокурора підстави для продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, належним чином, перевірялись суддею. При цьому був опитаний ОСОБА_6 , вислухана думка прокурора, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, суд першої інстанції взяв до уваги підстави, які були враховані при обранні йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та які не змінились.

Також місцевим судом обґрунтовано враховано те, що ОСОБА_6 є раніше судимою особою, обвинувачується у вчиненні нового злочину із застосуванням насильства і, на момент розгляду кримінального провадження, обставини, які були враховані при застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою не змінились.

За таких обставин, суд прийшов до правильного висновку про те, що ризики: переховування від суду, незаконного впливу на учасників кримінального провадження, продовжують існувати та не зменшились.

Як у суді першої інстанції, так і в апеляційній інстанції прокурор довів, що застосування стосовно ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою не встановлено.

Доводи апеляційних скарг про відсутність ризиків, а відтак і про можливість зміни щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, із застосування електронних засобів контролю, не знайшли свого підтвердження, під час їх розгляду апеляційним судом, з врахуванням характеру висунутого обвинувачення.

Колегія суддів враховує те, що чинний КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений (обвинувачена) при застосуванні до нього (неї) більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього (неї) процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК України, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Отже потреба в обмеженні права на особисту свободу обвинуваченого, шляхом продовження, останньому, найсуворішого виду запобіжного заходу, є виправданою.

Суд першої інстанції, врахувавши всі ризики та обставини, визначені ст. 178 КПК України, в їх сукупності, прийшов до обґрунтованого висновку, що лише найсуворіший запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, з чим погоджується апеляційний суд.

Крім того жодних переконливих доказів з приводу того, що зменшились ризики, передбачені ст. 177 КПК України, до суду апеляційної інстанції стороною захисту надано не було.

Інші доводи апеляційних скарг зводяться до дослівного викладення положень кримінального процесуального закону та низки рішень Європейського суду з прав людини без належного співставлення висновків ЄСПЛ у справах у яких вони були сформульовані з фактичними обставинами цієї справи, що не може бути розцінено як належне обґрунтування своїх доводів та підстава для скасування оскарженого рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу суду законною, обґрунтованою та вмотивованою, порушень норм чинного КПК України, які могли б стати підставою для скасування чи зміни судового рішення, не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 407, 418, 4221 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07.10.2024 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК України ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3