ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2088/24 Справа № 191/1959/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського апеляційного суду кримінальне провадження № 0000315 від 17.06.2021 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2024 року, яким :

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м.Синельникове Дніпропетровської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз: 29.04.2020 Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.185 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі. Затриманий 27 квітня 2021 року,-

визнано винним та засуджено за ч.3 ст.185 Кримінального кодексу України (далі - КК) - до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 1 (один) місяць.

На підставі ч.1 ст.71 КК, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2020 року та остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 2 (два) місяці.

Строк покарання ухвалено рахувати з 17 квітня 2024 року.

Долю речових доказів та процесуальних витрат вирішено відповідно до положень ст.ст.100, 124 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК),

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

ОСОБА_8 , в силу ст. 89 КК маючи не зняті та не погашені в установленому порядку судимості за вчинення корисливих кримінальних правопорушень, на шлях виправлення не став, для себе належних висновків не зробив і не відбувши покарання за вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29.04.2020, що набрав законної сили 30.05.2020, на виконання якого ОСОБА_8 був затриманий 27.04.2021 року, знову повторно вчинив корисливий злочин, проти власності громадян, передбачений ч.3 ст. 185 КК.

Так, ОСОБА_8 у 20-х числах лютого 2021 року, з метою реалізації свого прямого злочинного умислу, направленого на таємне, викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у житло, прибув на територію домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_9 .

Далі, у 20-х числах лютого 2021 року ОСОБА_8 , перебуваючи на вказаній території, шляхом віджиму металопластикового вікна, проник до приміщення будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне, повторне викрадення чужого майна, ОСОБА_8 , впевнившись у тому, що його дії носять таємний характер та в тому, що у вказаному будинку ніхто не проживає, діючи умисно, із корисливого мотиву викрав бетонозмішувач марки «Forte» EW 9180, об`єм барабану 180 л, вартість якої становить 4030 грн. 72 коп., компресор марки «EUROTEC Germany» модель ТР-309 ємкістю 50 л у корпусі синього кольору, вартість якого становить 3154 грн. 00 коп., які належать ОСОБА_9 , чим завдав останньому матеріальні збитки на зазначену суму.

Після чого, ОСОБА_8 з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення пішов та розпорядився ним на власний розсуд.

Умисні дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 не погодився з рішенням суду та порушує питання про скасування вироку у зв`язку з неповнотою судового розгляду, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду викладених у вироку, фактичним обставинам справи.

Посилається на те, що ОСОБА_8 не вважає себе винним в інкримінованому кримінальному правопорушенні та при погодженні правової позиції щодо оскаржуваного вироку, повідомив захисника про те, що йому зателефонував ОСОБА_10 та запропонував продати бетономішалку. ОСОБА_8 зателефонував ОСОБА_11 та запропонував йому купити бетономішалку. Також ОСОБА_8 запропонував купити бетономішалку і ОСОБА_12 . Компресор ОСОБА_8 взагалі не бачив. Бетономішалка була на колесах з двигуном, колір її ОСОБА_8 не пам`ятає. Вказав, що він йшов попереду, а ОСОБА_10 тягнув бетономішалку позаду, це було о 21-22 годині вечора та було вже темно. Продали бетономішалку за 1000 грн., кошти ОСОБА_8 повернув ОСОБА_10 .

Судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

З врахуванням викладеного, сторона захисту вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК доведена не була, доводи останнього щодо його невинуватості належним чином перевірені не були та не спростовані, тому просить вирок щодо ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд справи у суді першої інстанції.

В судове засідання апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_13 не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату та час судового розгляду, про причини своєї неявки суд не повідомив, але його неявка, відповідно до приписів ч.4 ст.405 КПК, не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення захисника на підтримку доводів та вимог своєї апеляційної скарги, який просив їх задовольнити, вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції; вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних вимог захисника та просив залишити без змін вирок суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року: «Кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Однією із загальних засад кримінального провадження, передбачених п.10 ч.1 ст.7 та ст.17 КПК, є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка визначає, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 185 КК, а також вид та міра призначеного покарання - вірні та ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності.

Відповідно до положень статті 84 КПК доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно статей 85 та 86 КПК належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Згідно ч.ч.1,4 ст.95 КПК показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.1 та п.3 ч.2 ст.99 КПК, документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

До документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, можуть належати, зокрема, складені в порядку, передбаченому цим Кодексом, протоколи процесуальних дій та додатки до них, а також носії інформації, на яких за допомогою технічних засобів зафіксовано процесуальні дії.

Аналізуючи доводи сторони захисту щодо недоведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 185 КК, колегія суддів не може погодитись із таким твердженням.

Так, під час розгляду справи судом першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у скоєнні інкримінованого йому злочину не визнав, вказавши, що йому зателефонував ОСОБА_10 та запропонував продати бетономішалку. Він зателефонував ОСОБА_14 та запропонував купити бетономішалку. Компресора він взагалі не бачив. Бетономішалка була на колесах з двигуном, якого кольору - обвинувачений не пам`ятає. Він йшов попереду, а ОСОБА_10 тягнув бетономішалку позаду. Це було о 21.00-22.00 годині, було вже темно. Продали бетономішалку за 1000 грн, кошти він повернув ОСОБА_10 .

Після допиту свідка ОСОБА_12 обвинувачений змінив свої покази та зазначив, що також пропонував купити компресор ОСОБА_12 , але лише продавав викрадене майно.

Не зважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_8 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК, в обґрунтування свого висновку про винність останнього, суд першої інстанції послався на покази свідка ОСОБА_15 , який суду пояснив, що з ОСОБА_8 знайомий, у лютому 2021 року, у вечірній час, він йшов до АДРЕСА_2 та бачив, як ОСОБА_8 витягну з двору по АДРЕСА_2 бетономішалку червоного кольору. При цьому свідок знає, що обвинувачений у цьому домі не проживає, а проживає на АДРЕСА_1 . Компресор в цей час вже лежав за двором. Потім ОСОБА_8 , який був там один, поклав компресор на бетономішалку зверху та потягнув в сторону вулиці Центральної. При цьому свідок зауважив, що ОСОБА_8 він бачив за 15 метрів та впізнав його по обличчю, оскільки добре його знає.

Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_12 пояснив, що у лютому 2021 року, перебуваючи на вул. Петровського в м. Синельникове, обвинувачений ОСОБА_8 запропонував йому придбати компресор, бетономішалку та шуруповерт, які за словами останнього, належать ОСОБА_16 , брату ОСОБА_17 "Піпи". Вказане майно знаходиться у ломбарді. Свідка зацікавив лише компресор, вартість якого за повідомленням ОСОБА_8 була 1500-2000 грн. Він зателефонував ОСОБА_16 , прізвище якого не пам`ятає, і домовився про купівлю компресора. Компресор йому привіз ОСОБА_16 разом з ОСОБА_17 , він передав останнім кошти у сумі 1500 грн та забрав компресор.

Свідок ОСОБА_10 від дачі пояснень у суді першої інстанції відмовився, зазначивши лише, що він нічого не крав.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що у лютому 2021 року обвинувачений ОСОБА_8 запропонував йому купити за 1200 грн бетономішалку "Форте" на 180 літрів червоного кольору, яку обвинувачений привіз до свідка разом зі ОСОБА_10 . Останній вказав, що бетономішалка належить його братові, який хоче придбати собі нову. Кошти у сумі 1200 грн свідок передав, напевно, обвинуваченому ОСОБА_8 .

Через декілька днів свідок продав зазначену бетономішалку ОСОБА_18 за 1500 грн, оскільки вона займала багато місця в гаражі.

Під час допиту свідка ОСОБА_18 судом першої інстанції, останній вказав, що обвинуваченого не знає, на початку березня 2021 року він придбав за 1500 грн у ОСОБА_14 бетономішалку на 180 літрів в робочому стані. Про те, що вона крадена - свідок не знав. Потерпілий ОСОБА_9 проживає у сусідньому під`їзді, де свідок робив ремонт.

Узгоджені з викривальними показами допитаний судом першої інстанції свідків дані містяться у:

- протоколі прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 07.03.2021, відповідно до якого ОСОБА_9 повідомив, що в період часу з 28.10.2020 по 06.03.2021 невстановлені особи шляхом проникнення до будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , викрали бетономішалку, дрель, компресор, розвідні та звичайні ключі та інші інструменти (т.2 а.п. 12);

- протоколі огляду місця події від 07.03.2021 з фототаблицею, відповідно до якого було проведено огляд домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 та встановлено наявність пошкодженого вікна зі слідами віджиму, яке на момент огляду було зачиненим (т. 2 а.п.14-16);

- протоколі огляду предмету від 30.04.2021, згідно якого було проведено огляд бетонозмішувача марки «Forte» EW 9180, об`єм барабану 180 літрів, барабан червоного кольору (т.2 а.п. 26);

- протоколі огляду предмету від 23.06.2021, відповідно до якого було оглянуто компресор марки «EUROTEC Germany» модель ТР-309 ємкістю 50 літрів у корпусі синього кольору (т. 2 а.п. 58);

- висновку експерта №1797/21 від 28.05.2021, згідно якого ринкова вартість бетонозмішувача марки «Forte» EW 9180, об`єм барабану 180 літрів складає 4030 грн. 72 коп. (т.2 а.п.36-38);

- висновку експерта №2048/21 від 18.06.2021, відповідно до якого вартість компресора марки «EUROTEC Germany» модель ТР-309 ємкістю 50 літрів у корпусі синього кольору складає 3154 грн. 00 коп. (т. 2 а.п.52-55);

- постановах слідчого від 30.04.2021 та від 23.06.2021, якими бетонозмішувач марки «Forte» EW 9180, об`єм барабану 180 літрів та компресор марки «EUROTEC Germany» модель ТР-309 ємкістю 50 літрів у корпусі синього кольору, визнані речовими доказами у кримінальному провадженні та передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_9 (т. 2 а.п.27, 46, 59, 60).

Наведеними у вироку даними спростовані твердження сторони захисту про те, що обвинувачений ОСОБА_8 не вчиняв крадіжку майна потерпілого ОСОБА_9 , про відсутність в справі доказів вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину та про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

З вироку видно, що судом першої інстанції у повній мірі було перевірено та надано відповідної оцінки версії подій, наведеної обвинуваченим ОСОБА_8 , однак вона не знайшла свого підтвердження ні в ході судового розгляду у суді першої інстанції, і під час апеляційного перегляду справи.

Як обґрунтовано зазначено місцевим судом, твердження обвинуваченого ОСОБА_8 про його непричетність до вчинення крадіжки спростовуються показами свідка ОСОБА_15 , який вказав, що безпосередньо бачив, як ОСОБА_8 витягував з домоволодіння по АДРЕСА_2 у цей час вже лежав за двором. Потім ОСОБА_8 поклав компресор на бетономішалку зверху та потягнув їх у сторону вулиці Центральної в м. Синелшьникове, де як було відомо свідку, проживає обвинувачений. При цьому свідок ОСОБА_15 вказав, що ОСОБА_8 при вказаних подіях був один, його свідок впізнав по обличчю, оскільки добре його знає.

Також судом було належним чином оцінено покази обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він взагалі не бачив ніякого компресора, однак змінив свої покази після допиту судом свідка ОСОБА_14 .

Так, свідок ОСОБА_12 суду повідомив, що у лютому 2021 року обвинувачений ОСОБА_8 запропонував придбати компресор, бетономішалку та шуруповерт.

Після таких пояснень свідка ОСОБА_12 , обвинувачений ОСОБА_8 змінив свої покази, зазначивши, що лише продавав викрадене майно.

Допитаний судом свідок ОСОБА_10 , про причетність якого до вчинення крадіжки було вказано обвинуваченим, відмовився від надання пояснень у суді, зазначив лише, що він нічого не крав.

Підстав недовіряти показам допитаних свідків, чи вважати, що вони обмовляють обвинуваченого ОСОБА_8 судом не встановлено.

Проаналізувавши зібрані у справі докази у їх сукупності та належним чином їх оцінивши, суд обґрунтовано визнав обвинуваченого ОСОБА_8 винним у вчиненні ним зазначеного у вироку злочину, за який його засуджено, а дії вірно кваліфіковані за ч.3 ст. 185 КК.

Згідно з ч.2 ст.1 КПК та відповідно до ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. Рішення у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Також ЄСПЛ відзначав, що з метою оцінки доказів суд повинен застосовувати особливо ретельний контроль, прийняття стандарту доведення «поза розумним сумнівом», проте такий доказ може випливати із співіснування достатньо сильних і узгоджуваних висновків або неспростованих фактів (Ghedir and others v. France, п. 110).

У своєму Рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «ЛУЦЕНКО ПРОТИ УКРАЇНИ», зокрема у п.п.42,48, ЄСПЛ зазначив, що хоча стаття 6 Конвенції гарантує право на справедливий судовий розгляд, вона не встановлює будь-яких норм стосовно допустимості доказів як таких, що передусім є питанням, яке регулюється національним законодавством (див., зокрема, рішення у справі «Шенк проти Швейцарії» (Schenk v. Switzerland), від 12 липня 1988 року, серія А, № 140, п. 46, та рішення у справі «Тейшейра де Кастро проти Португалії» (Teixeira de Castro v. Portugal), від 9 червня 1998 року, Reports 1998-IV, п. 34).

Оцінюючи, чи було все відповідне провадження в цілому справедливим, слід взяти до уваги якість існуючих доказів і, зокрема, те, чи породжують обставини, за яких вони були здобуті, які-небудь сумніви щодо їхньої достовірності й точності.

З огляду на вищезазначене, судом першої інстанції з достатньою повнотою перевірено всі доводи обвинуваченого та його захисника в судовому засіданні, зроблено аналіз доказів. У своїх висновках суд навів мотиви, з яких взяв до уваги одні докази та відхилив інші та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, з чим погоджується й колегія суддів і зазначені доводи, викладені захисником в апеляційній скарзі - були предметом дослідження та перевірки під час судового розгляду.

Суд першої інстанції, з`ясувавши передбачені ст. 91 КПК обставини, що належать до предмета доказування, встановив факт наявності суспільно небезпечного діяння й обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК.

Фактичні дані, які покладено в основу вироку і на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_8 отримано в порядку, визначеному КПК, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення. Тому ці дані в силу ст. 84 КПК є доказами у кримінальному провадженні.

При цьому, суд дотримався вимог ст. 10 КПК, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання сторін кримінального провадження вирішені судом у відповідності до вимог КПК.

В зв`язку з цим, апеляційні доводи сторони захисту про недоведеність вини ОСОБА_8 та про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження - є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Крім того апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що у своїй апеляційній скарзі захисник вказує про те, що вирок суду щодо ОСОБА_8 підлягає скасуванню також у зв`язку з неповнотою судового розгляду та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Водночас, у чому саме полягають допущені судом першої інстанції, на думку апелянта, такі порушення вимог закону - останнім не зазначено, будь-яких доводів з цього приводу не наведено, тому такі твердження не заслуговують на увагу.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_19 задоволенню не підлягає, вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2024 року щодо ОСОБА_8 є законним, обґрунтованим та відповідає вимогам ст.370 КПК, підстави для його скасування, як про те просив апелянт - відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, та 418, 419 КПК, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2024 року щодо ОСОБА_8 за ч.3 ст. 185 КК - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її оголошення, але на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4