Справа № 161/4218/24 Провадження №11-кп/802/518/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження №0004015 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 травня 2024 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В :

Вказаним вироком суду ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у селі Липне Ківерцівського району Волинської області, громадянин України, з середньою освітою, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , працює оператором установки для зневоднення мулу у КП «Луцькводоканал», раніше не судимий,

засуджений за ч.1 ст.286 КК України та призначено йому покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі ст.75 КК України звільнено засудженого від відбування основного покарання з іспитовим строком на один рік, якщо він під час цього строку не скоїть нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст.76 КК України в період іспитового строку покладено на засудженого наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вироком вирішено питання цивільних позовів, речових доказів та судових витрат.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 28.12.2023 року, близько 07 години 30 хвилин, в селі Жидичин Луцького району, керуючи автомобілем марки «CEVROLET LACETTI» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 та рухаючись ним у напрямку до АДРЕСА_2 , яка має по одній смузі руху у кожному напрямку, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, проявив безпечність, був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, неподалік будинку № 69 виконуючи обгін кількох транспортних засобів, які рухалися попереду у попутному напрямку, виїхав на смугу зустрічного руху, при цьому не переконався, що вона вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, що призвело до зіткнення з автомобілем марки «FIAT DOBLO» реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_9 , який рухався у зустрічному напрямку до с. Жидичин Луцького району.

Унаслідок порушення Правил дорожнього руху водій ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правого наколінника із задовільним стоянням відламків, гемартрозу (крововиливу в порожнину суглоба), садна лобної та скроневої ділянки голови справа, верхньої третини правої гомілки, крововиливу під білкову оболонку правого ока, які за ступенем тяжкості належать до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, оскільки для загоєння перелому необхідний час більше 21 доби.

У прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали, перебуває грубе порушення водієм ОСОБА_7 Правил дорожнього руху, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, а саме: п. 2.3. б); п. 14.2. в).

В поданій апеляційній скарзі захисник, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації дій обвинуваченого вважає вирок в частині вирішення цивільного про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Посилається на те, що суд не залучив до розгляду провадження страхову компанію як співвідповідача. Вказує на те, що висновок експерта ОСОБА_11 №04-2024 від 29.02.2024 не може бути належним доказом, оскільки виконаний оцінювачем без попередження про кримінальну відповідальність внаслідок відмови від надання висновку та надання завідомо неправдивого висновку. Вважає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки поданих потерпілим копій фіскальних чеків щодо придбання медикаментів. Також зазначає, що місцевий суд необґрунтовано стягнув з обвинуваченого моральну шкоду в розмірі 100 000 грн., оскільки такий висновок не узгоджується з вимогами розумності і справедливості та не відповідає характеру кримінального правопорушення і глибині душевних страждань потерпілого. Просить вирок суду у частині призначення вирішення цивільного позову скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Заслухавши доповідача, який виклав суть обвинувачення, доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу підтримували, просили скасувати вирок в частині вирішення цивільного позову та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, прокурора, який апеляційну скаргу заперечував і просив вирок суду залишити без змін, потерпілого, який щодо апеляційної скарги поклався на розсуд суду, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, за встановлених і викладених у вироку обставин, обґрунтовані доказами, які досліджено судом у порядку, передбаченому ст.349 КПК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, за згодою учасників судового провадження, керуючись вимогами ст.349 КПК України після з`ясування думки обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ч.2 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України, апеляційний суд не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися, і докази стосовно яких судом, згідно із ч.3 ст.349 КПК України, не досліджувалися.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про неправильність вирішення цивільного позову, то такі доводи заслуговують на увагу враховуючи таке.

За змістом ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Вирішуючи цивільний позов суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.

Цих вимог закону під час вирішення цивільного позову судом першої інстанції не було дотримано.

Вказані у апеляційні скарзі твердження щодо не залучення судом до розгляду провадження страхову компанію як співвідповідача є слушними.

Так, у матеріалах справи наявна копія страхового полісу цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-216226252, за яким автомобіль марки «CEVROLET LACETTI» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , був застрахований у страховій компанії ТДВ «ГАРДІАН».

Ураховуючи зміст положень Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закону) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Також, відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року (справа № 755/18006/15-ц), покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст.3 Закону).

Місцевий суд не звернув уваги на вказану правову позицію ВП Верховного Суду і як наслідок, не залучив страхову компанію ТДВ «ГАРДІАН» як співвідповідача при вирішення цивільного позову потерпілого.

Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок із виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених ст. 37) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст.3 Закону №1961-IV).

Відповідно до положень ст.26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів» страховиком відшкодовується потерпілому фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Усупереч викладеному, незважаючи на встановлення того факту, що на момент вчинення правопорушення цивільно-правову відповідальність володільця транспортного засобу було застраховано у ТДВ «ГАРДІАН» та був наявний договір (поліс) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, суд безпідставно не залучив до розгляду кримінального провадження, а саме в частині вирішення цивільного позову, страхову компанію ТДВ «ГАРДІАН» як співвідповідача.

За таких обставин вирок в частині вирішення цивільного позову не можна визнати законним і обґрунтованим, адже його вирішення у кримінальному провадженні відбулося з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвали законне та обґрунтоване судове рішення в цій частині.

А тому, для повного, об`єктивного і правильного вирішення заявленого цивільного позову до ОСОБА_7 , а також для усунення виявлених істотних порушень вимог процесуального закону вирок в частині вирішення цивільного позову слід скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Під час нового судового розгляду слід усунути виявлені істотні порушення вимог процесуального закону, ретельно перевірити доводи апеляційної скарги захисника і ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 травня 2024 року щодо ОСОБА_7 в частині вирішення цивільного позову скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

У решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: