Справа № 199/1361/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2024 року місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання сторони захисту у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 194 КК України, про визнання доказу очевидно недопустимим, -

ВСТАНОВИВ:

Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпропетровська здійснюється судовий розгляд вказаного кримінального провадження.

В судовому засіданні захисник заявив клопотання, яке підтримав обвинувачений, про визнання в порядку вимог ст. 89 КПК України очевидно недопустимим доказом та припинення дослідження у вказаному кримінальному провадженні оптичного носія інформації, запакованого в конверт з написом « ALERUS DVD-R 4/7 GB/120» з відеозаписом з місця події за адресою: АДРЕСА_1 » (Т.1 а.с.150). В обґрунтування клопотання захисник посилався на те, що в матеріалах справи відсутні процесуальні документи, які сторона обвинувачення мала скласти відповідно до вимог ст.ст.93, 104 та 105 КПК України, що свідчить про отримання вказаного доказу з порушенням порядку, передбаченого КПК України.

Прокурор, представник потерпілої проти задоволення вказаного клопотання заперечували, посилаючись на його необґрунтованість.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

Так, статтею 89 КПК України передбачено, що суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст. 87 КПК України суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння:

1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов;

2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження;

3) порушення права особи на захист;

4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права;

5) порушення права на перехресний допит;

Недопустимими є також докази, що були отримані:

1) з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні;

2) після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень;

3) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи у зв`язку з недопущенням адвоката до цієї слідчої (розшукової) дії. Факт недопущення до участі в обшуку адвокат зобов`язаний довести в суді під час судового провадження;

4) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, якщо така ухвала винесена слідчим суддею без проведення повної технічної фіксації засідання.

В той же час, в обґрунтування клопотання про визнання доказу очевидно недопустимим сторона захисту посилалася на порушення положень КПК України, якими передбачені вимоги щодо форми та змісту протоколів та додатків до них, тому встановлення підстав для його очевидної недопустимості на вказаній стадії судового провадження без дослідження у взаємозв`язку з іншими доказами суд не вбачає можливим, у зв`язку з чим вказане питання підлягає вирішенню в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення у справі.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду у справі № 189/676/17 від 13.09.2022 року.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 89, 331, 350, 358, 376 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання сторони захисту про визнання очевидно недопустимим доказом оптичного носія інформації, запакованого в конверт з написом «ALERUS DVD-R 4/7 GB/120» з відеозаписом з місця події за адресою: АДРЕСА_1 » (Т.1 а.с.150) - відмовити.

Продовжити дослідження зазначеного доказу в ході судового розгляду, вирішивши питання про його допустимість в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, прийняте за результатами розгляду справи.

Суддя ОСОБА_1