Провадження № 1-кс/686/9881/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2024 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , перевіривши матеріали клопотання старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області ОСОБА_2 про арешт майна, у кримінальному провадженні № 0001449,

встановив:

16.11.2024 року старший слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області ОСОБА_2 звернувся до слідчого судді із клопотанням, погодженим із заступником керівника Хмельницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно, яке 15.11.2024 р. було тимчасово вилучене у ОСОБА_4 , в ході проведення його особистого обшуку під час затримання, а саме на: смартфон марки «OUKITELL» моделі «WP-17», ІМЕІ НОМЕР_1 , з сім-карткою НОМЕР_2 , поміщений у сейф-пакет RIC 2204107; 2 купюри по 100 доларів США (серії та номера: РН73363068В; МВ10975012В), поміщені до сейф-пакету CRI1215801; 18 імітаційних купюр доларів США (серія та номер: РВ23342384), поміщені до сейф-пакету CRI1215800.

Дослідивши надані матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів.

Зі змісту ч.3 ст.170 КПК України вбачається, що арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Відповідно до ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 1 ст. 171 КПК України визначено, що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Водночас, за змістом ч. 2 ст.64-2 КПК України, у випадку коли вирішується питання про арешт майна третьої особи, суб`єктом звернення із клопотанням про арешт майна є лише прокурор.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Вказаним вимогам закону подане слідчим клопотання не відповідає.

Так, у поданому клопотанні слідчий не аргументує належним чином, які підстави, мета та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна у вказаному кримінальному провадженні наявні. До клопотання долучено постанову слідчого про визнання майна (зокрема й мобільного телефону з сім-картою), на яке він просить накласти арешт, речовими доказами, однак, які саме обставини за допомогою цих доказів можливо довести у кримінальному провадженні №0001449, яке розслідується по факту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.28, ч.3 ст.369-2 КК України, а відтак, яка необхідність у накладенні арешту саме на це майно, слідчий у клопотанні не вказує. В цьому контексті наявність постанови слідчого про визнання майна речовими доказами, в якій також відсутня належна аргументація щодо висвітлення ознак речових доказів, не є визначальним юридичним фактом для оцінки відповідності речей вимогам ст.98 КПК України.

Окрім того, слідчий у клопотанні зазначає, що все вилучене в ході особистого обшуку майно (у тому числі й купюри, якими фактично, у зв`язку з затриманням, ОСОБА_4 не мав змоги розпорядитись) належить останньому, однак, долучені до матеріалів клопотання документи (протокол огляду та вручення грошових коштів та лист, адресований ФОП ОСОБА_5 ) вказують на те, що, ймовірно, власником зазначених, вилучених у ОСОБА_4 , купюр є відповідний структурний підрозділ УСБУ в Хмельницькій області (18 імітаційних купюр) та ОСОБА_6 (2 купюр номіналом по 100 доларів). Тобто, майно, про яке йдеться у клопотанні слідчого, належить третім особам, відповідно, й суб`єктом звернення із таким клопотанням про арешт майна мав би бути прокурор.

Не вбачається із матеріалів поданого слідчим клопотання й та обставина, що вилучені в ході проведення вказаного обшуку мобільний телефон з сім-картою використовувались, за твердженням слідчого, у ході злочинної діяльності (тобто, що ці речі є засобом чи знаряддям злочину) та мають бути об`єктом будь-яких експертних досліджень. Зокрема, до клопотання слідчим долучено лише витяг з ЄРДР (на 1 арк.), а також копії: протоколу затримання ОСОБА_4 та його особистих документів (на 10 арк.); повідомлення ОСОБА_4 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (на 6 арк); доручення щодо призначення останньому захисника (на 1 арк.); листа, адресованого ФОП ОСОБА_5 (на 1 арк.); протоколу огляду та вручення грошових коштів (на 3 арк.); постанови про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання (на 1 арк.); повідомлення щодо виконання доручення (на 1 арк.); заяви ОСОБА_6 та протоколу його допиту (на 4 арк.); повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення (на 1 арк.); постанови про доручення розслідування слідчій групі (на 1 арк.), інших документів, якими б слідчий міг обґрунтувати свої доводи, до клопотання долучено не було.

Вказані недоліки позбавляють слідчого суддю можливості вирішити питання про накладення арешту та мають бути усунуті прокурором.

Відповідно до ч.3 ст.172 КПК України слідчий суддя, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи викладене, клопотання слідчого підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст.171, 172 КПК України,-

постановив:

Клопотання старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області ОСОБА_2 , яке погоджено з заступником керівника Хмельницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно, у кримінальному провадженні №0001449, - повернути прокурору, встановивши строк в сімдесят дві години для усунення недоліків.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя