Справа № 629/5078/24
Провадження № 1-кс/629/1252/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2024 року слідчий суддя Лозівського міськрайонного суду Харківської області ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у залі суду в м. Лозова клопотанням адвоката ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу

у с т а н о в и в :

До суду надійшло клопотання адвоката ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та цілодобовий домашній арешт. В обґрунтування клопотання посилається на те, що під час перебування в Харківському слідчому ізоляторі ОСОБА_4 зазнав приступів епілепсії. Зі слів ОСОБА_4 таких приступів він нарахував 6. За наслідками двох приступів викликалась швидка медична допомога, і ОСОБА_4 був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Такі обставини є принципово важливими для порядку і ходу досудового розслідування і безумовно мають значення для визначення запобіжного заходу. Тому захист вважає, що нічний домашній арешт дозволить здійснити всі необхідні медичні дослідження стосовно стану здоров`я та проявів епілепсії ОСОБА_4 , а також провести і лікувальні заходи. 19.08.2024 сторона захисту не змогла підтвердити зазначені обставини в судовому засіданні. Проте вже 21.08.2024 року адвокатом було отримано відповідь від 21.08.2024 року, згідно якої підтверджено перебування на стаціонарному лікування у відділенні інтенсивної терапії НП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної терапії з 01.08.2024 по 02.08.2024 ОСОБА_4 є хворим на токсичну енцефалопатію та інше. Під час побачення із захисником ОСОБА_4 було повідомлено, що перші приступи епілепсії у нього виникли приблизно 10 років тому, проте ані самим ОСОБА_4 в силу віку, зокрема на той час підозрюваному було 14 років, ані його батьками необхідної уваги даним обставинам приділено не було. Надалі випадки епілепсії повторювалися регулярно, проте спеціалізованого лікування не надавалося з невідомих причин. Можливо родиною було прийнято рішення не афішувати дані обставини, що безумовно є безвідповідально. Особливість та небезпека саме токсичної енцефалопатії полягає в тому, що вона впливає на структуру головного мозку. Крім того, зазначила, що ОСОБА_4 згідно підозри ставиться в провину спостереження за обстановкою поки ОСОБА_6 робила «закладки». Чи був ОСОБА_4 в принципі на місці події, чи знав він, що робить його дружина - ОСОБА_6 не відомо, та згідно матеріалів справи не встановлено, доказів на підтвердження усвідомленості ОСОБА_4 щодо дійсного характеру дій її чоловіка матеріали кримінального провадження не містять. Підозру ОСОБА_4 слідчий обґрунтовує зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: заявою ГО Опора Єдиних борців про вчинення кримінального правопорушення; постановами про проведення контролю за вчиненням злочину; протоколами оперативної закупки відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та вилученими речовими доказами; протоколами огляду місця події від 14.11.2023, 15.11.2023, 22.11.2023, 23.11.2023, 27.12.2023, 24.04.2023; протоколами допитів свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ; висновками експертів; протоколами негласних слідчих розшукових дій. Зазначені матеріали ніяким чином не вказують на вчинення чи причетність до вчинення інкримінованих злочинів ОСОБА_4 , зокрема: висновок експерта від 12.01.2024 - встановлює у виявленій речовині вміст маси особливо небезпечної психотропної речовини; висновок експерта від 11.04.2024 - встановлює неможливість визначити генетичні ознаки клітин, виявлених на змивах. Тобто, ДНК на речових доказах не ідентифіковано; протокол огляду від 27.12.2023 - фіксує виявлення згортка, обклеєного стрічкою; висновок експерта від 11.04.2024 - на наданих на дослідження змивах з ізолюючої стрічки та з полімерного зіп-пакета виявлено клітини з ядрами, встановлено генетичні ознаки про приналежність особі чоловічої генетичної статі. Проте встановити генетичні ознаки клітин з ядрами не представляється за можливе у зв`язку з надзвичайно низьким вмістом ДНК, у даному об`єкті. Висновок експерта від 12.01.2024 - встановлює у виявленій речовині вміст маси особливо небезпечної психотропної речовини; протокол огляду від 27.12.2023 - фіксує виявлення згортка обклеєний стрічкою.Висновок експерта від 17.01.2024 - встановлює у виявленій речовині вміст маси особливо небезпечної психотропної речовини; Висновок експерта від 11.04.2024 - встановлює неможливість визначити генетичні ознаки клітин виявлених на змивах. Тобто, ДНК на речових доказах не ідентифіковано. Протокол допиту свідка ОСОБА_11 - дана особа приймала участь огляді місця події і спостерігала виявлення згортка як понятий. Так само дана особа була залучена як понятий під час проведення контрольної закупки. Отже, даний свідок не був свідком вчинення злочину, і не вказав на причетність до інкримінованого злочину ОСОБА_4 . Аналогічно протоколи допитів свідків: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 . Дані особи не були свідками вчинення злочину чи іншої протиправної дії ОСОБА_4 ; Протокол огляду грошових купюр, покупця, протокол добровільної видачі товару ніяким чином не вказують на ОСОБА_4 .. Згідно висновку експерта від 09.4.2024 року стосовно змивів з пакета (згортка) придбаного внаслідок проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки ДНК не встановлено. Всі інші матеріали кримінального провадження не містять жодних Фактів причетності ОСОБА_4 до інкримінованих злочинів. Під час обшуку у ОСОБА_4 не було виявлено жодних наркотичних речовин, не відшукано його відбитки пальців чи генетичний матеріал, в телефоні не відшукано телеграм каналу ОСОБА_18 . Також зазначила, що переховуватися ОСОБА_4 не збирається. Починаючи з 24 лютого 2022 року залишається в Україні і його родина так само. Наразі одружився, дружина вагітна. Незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, іншого підозрюваного навряд чи в силах ОСОБА_4 . Згідно матеріалів справи дані особи допитані по два рази, отже вплив на свідків малоймовірний та безглуздий на цьому етапі. Більш того, жодний із свідків не показав на ОСОБА_4 . ОСОБА_4 маленького росту, тендітної конституції. Отже, психологічний та фізичний вплив не можливий з підстав антропологічних даних ОСОБА_4 . Щодо ризику про перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, а саме шляхом не з`явлення за викликом до слідчого, прокурора, суду, та необґрунтовано затягувати строк досудового розслідування, то дане твердження спростовується тим, що слідчий не надав доказу жодної спроби виклику ОСОБА_19 , і ОСОБА_4 ухилився. А по-друге, в переліку слідчих дій, які слідчий має на меті провести - це допит ОСОБА_4 в якості підозрюваного. Перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином ОСОБА_4 не має можливості та наміру. Відповідно до постанови про продовження досудового розслідування стороні обвинувачення фактично залишилося відкрити матеріали, скласти та вручити обвинувальний акт. У ОСОБА_4 не було відшукано ні наркотичних речовин, ні зброї, ні чужого майна, походження якого не зміг би підтвердити ОСОБА_4 .

Захисник вказала, що терміновість перегляду продовженого запобіжного заходу у відношенні підозрюваного обумовлена тим, що на час розгляду клопотання прокурора у сторони захисту не було в наявності медичної довідки з зазначенням діагнозу, захистом в апеляційному порядку оскаржено ухвалу слідчого судді від 19.08.2024 року, однак стан здоров`я підозрюваного потребує найшвидшого вирішення питання щодо зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Установа, в якій перебуває підозрюваний, не може надати належну медичну допомогу.

Підозрюваний пояснив, що має середньо-спеціальну освіту, одружений, має вагітну дружину, яка потребує його допомоги, він до обрання йому запобіжного заходу, декілька місяців працював на Новій пошті, до цього мав тимчасові заробітки по будівництву в м. Балаклія, не є особою з інвалідністю, приступ епілепсії мав в дитинстві, з приводу нього не лікувався, після цього приступи епілепсії сталися під час перебування в СІЗО, у зв`язку з чим йому надавалася медична допомога за межами установи в іншому медичному закладі, до цього часу він не знав про наявну в нього хворобу, не лікувався.

Прокурор заперечував щодо задоволення клопотання, зазначив, що при СІЗО є медична частина, яка зобов`язана надавати медичну допомогу підозрюваному, у разі неможливості надання медичної допомоги в медичній частині СІЗО, така допомога надається стороною захисту не вказано про зменшення ризиків, передбачених КПК.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників процесу, суд доходить до такого.

Судом встановлено, що в провадженні СВ Лозівського РВП ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № №0000935 від 03.10.2023.

В рамках даного провадженні складено та вручено повідомлення про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Ухвалою слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 26.06.2024 відносно підозрюваного ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

Ухвалою слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 19.08.2024 ОСОБА_4 продовжено строк раніше обрано запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 26.09.2024.

За частиною 1 статті 201 КПК, підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання. При цьому за частиною 3 статті 201 КПК, до клопотання мають бути додані, зокрема, копії матеріалів, якими підозрюваний, обвинувачений обґрунтовує доводи клопотання, а за частиною 4 статті 201 КПК, клопотання про зміну запобіжного заходу розглядається за правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Тобто обґрунтованість застосування запобіжного заходу може піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за наявності яких такий запобіжний захід було застосовано, та внаслідок виникнення інших обставин, які можуть бути підставами зміни запобіжного заходу в сторону його пом`якшення, зміни чи скасування, оскільки тривала дія запобіжного заходу без врахування конкретних обставин справи може призвести до порушення прав, свобод чи інтересів учасників кримінального провадження. Зміна чи скасування запобіжного заходу обумовлюється тим, що в ході кримінального провадження змінюються підстави застосування чи обставини, що враховувалися при обранні запобіжного заходу, внаслідок чого запобіжний захід може бути скасований або замінений на інший - більш або менш суворий. При цьому підставами звернення з клопотанням про зміну запобіжного заходу є обставини, які або існували під час прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, але про які не було відомо сторонам, або які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу.

Такими підставами, наприклад, може бути суттєва зміна обставин, що їх було взято до уваги при обранні запобіжного заходу, а саме змінилася кваліфікація кримінального правопорушення, погіршився стан здоров`я обвинуваченого, змінився склад його родини чи утриманців, або майновий стан, інші обставини, які мають суттєве значення.

Однак існування таких обставин повинно бути обґрунтовано належними доказами.

Згідно зі ст.26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

На заявника покладається обов`язок довести ті обставини, на які він посилається при зверненні до суду.

Так, в обґрунтування клопотання захисник підозрюваного посилається на те, що під час перебування в Харківському слідчому ізоляторі ОСОБА_4 , зазнав приступів епілепсії, перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні інтенсивної терапії з 01.08.2024 по 02.08.2024, має діагноз токсична енцефалопатія.

Разом з тим, слідчому судді не надані докази, що хвороба, яка є у наявному стані у підозрюваного або у стані, який погіршився під час знаходження в СІЗО внаслідок прогресування хвороби, набула характеру, який перешкоджає перебуванню підозрюваного в умовах СІЗО, що у відношенні підозрюваного проводився медичний огляд, вивчалися дані медичної документації щодо обстеження, лікування, надання рекомендацій хворому, складалися відповідні медичні висновки.

Відповідно до чинного законодавства України, порядок перебування ув`язнених осіб в слідчих ізоляторах регулюється нормами КПК України, ЗУ «Про попереднє ув`язнення», «Правилами внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України» затвердженого Наказом Мінюсту №1769/5 від 14.06.2019.

Згідно з пп. 2.1, 2.2., 2.3., 2.6., 2.10, 2.14. п. 2 Розділу X «Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України» затвердженого Наказом Мінюсту №1769/5 від 14.06.2019 року Порядок лікувально-профілактичної і санітарно-протиепідемічної роботи в СІЗО визначається Законом України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» та законодавчими актами.

Надання ув`язненим і засудженим медичної допомоги, у тому числі екстреної медичної допомоги, що не може бути надана у медичній частині, здійснюється відповідно до статті 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення», статей 8, 107, 116 КВК, Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року № 239/5/104, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 лютого 2012 року за № 212/20525 (із змінами), Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року № 1348/5/572, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 серпня 2014 року за № 990/25767 (із змінами).

У СІЗО здійснюються медичний контроль за станом здоров`я ув`язнених і засуджених шляхом проведення медичних оглядів та обстежень, виявлення осіб, які потребують лікування та постійного медичного нагляду, проведення щодо них лікувально-оздоровчих заходів з метою збереження здоров`я і працездатності, амбулаторне і стаціонарне лікування відповідно до системи стандартів у сфері охорони здоров`я, клінічних протоколів надання медичної допомоги в порядку, передбаченому законодавством.

У СІЗО ув`язнені та засуджені звертаються по медичну допомогу до медичного працівника під час щоденного обходу ним камер та відділення для засуджених, залишених для роботи з господарського обслуговування СІЗО, або у разі потреби - до персоналу СІЗО. Медичним працівникам не дозволяється заходити до камер і залишатися там без супроводу персоналу СІЗО. Посадова особа СІЗО, до якої звернувся хворий ув`язнений або засуджений, зобов`язана вжити заходів до організації надання йому медичної допомоги. Виведення на амбулаторне лікування організовується так, щоб шлях ув`язнених і засуджених із камер до амбулаторії та у зворотному напрямку був найкоротшим й унеможливлював порушення вимог ізоляції. Пересування хворих на інфекційні захворювання здійснюється окремо від усіх інших осіб.

Амбулаторний прийом проводиться у медичних кабінетах режимних корпусів СІЗО за попереднім записом.

Засуджені забезпечуються лікарськими засобами, медичними виробами, технічними та іншими засобами реабілітації відповідно до вимог законодавства України.

Ув`язнені та засуджені мають право звертатися за лікарськими консультаціями та лікуванням до закладів охорони здоров`я, що мають ліцензію Міністерства охорони здоров`я України, які надають платні медичні послуги та не віднесені до відання центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань та пробації. Оплату таких послуг і придбання необхідних лікарських засобів здійснюють ув`язнені та засуджені або їхні родичі за рахунок власних коштів.

Консультування та амбулаторне лікування в таких випадках здійснюються в медичних частинах під наглядом медичних працівників. У разі потреби у лікуванні в умовах стаціонару ув`язнений або засуджений має право отримувати медичну допомогу і лікування, в тому числі платні медичні послуги за рахунок особистих коштів чи коштів рідних та близьких, у зазначених закладах охорони здоров`я. Підставою для надання такої медичної допомоги є медичний висновок.

В судовому засідання захисник та підозрюваний не змогли довести обставини, які б могли свідчити про відсутність або зменшення ризиків передбачених ст.177 КПК України, а також не знайшло свого підтвердження допустимими та належними доказами, що стан здоров`я підозрюваного перешкоджає перебуванню останнього в умовах СІЗО, що йому не надавалася медична допомога.

На цій стадії кримінального провадження, враховуючи положення кримінального процесуального закону, суд повинен лише надати оцінку тому чи достатньо отриманої інформації та досліджених доказів, для того, щоб допустити можливість, що особа щодо якої вирішується питання про застосування запобіжного заходу могла вчинити кримінальне правопорушення, яке їй інкримінується. Питання ж оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні того чи іншого злочину входить до компетенції суду під час розгляду кримінального провадження по суті.

Щодо наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст.177 КПК України слід варувати, наведені обставини про тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, враховуючи, що в достатній мірі підтверджують існування ризиків можливих спроб переховування ОСОБА_4 , перешкоджання кримінальному провадженню іншим шляхом, в тому числі і з урахуванням позиції ЄСПЛ у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за особливо тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що ризики, передбачені п.1, п. 4 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеними, як на то посилається захисник.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст.23, ст.224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч.4 ст.95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

При встановленні наявності ризику щодо вчинення іншого кримінального правопорушення, то відносно, що підозрюваного ОСОБА_4 24.01.2024 було направлено до суду для розгляду по суті обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001521 за ч.2 ст.307 КК України та за яким підозрюваний обвинувачується у вчиненні 13 епізодів збуту наркотичних засобів, йому обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Зазначені дані про особу підозрюваного, не зменшують існування вищезазначених ризиків, оскільки вони існували і на час вчинення дій згідно підозри, а тому вони не утворюють жодних моральних запобіжників, які унеможливлюють при обрані підозрюваним моделі поведінки, а відтак не здатні на даному етапі кримінального провадження перешкоджати вчинити йому дії, передбачені п.п.1, 3, 4, 5 ст.177 КПК України.

Доводи сторони захисту про відсутність підтвердження існування ризиків слідчий суддя визнає безпідставними і розцінює їх в аспекті моделі захисту, узгодженої між підозрюваним та його захисником.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто, в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Крім того, слідчий суддя зазначає, що 19.06.2024 слідчим суддею Лозівського міськрайонного суду Харківської області ОСОБА_4 обраний запобіжний захід у вигляд тримання під вартою з встановленням застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто в сумі 242240 гривень,

Враховуючи викладене, оскільки об`єктивних даних, які свідчать про наявність таких обставин, які можуть істотно вплинути на можливість продовження тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 , а також стати підставою для зміни запобіжного заходу щодо нього на інший більш м`який, не надано та слідчим суддею в ході розгляду клопотання не встановлено, слідчий суддя не вбачає підстав для зміни запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_4 .

На підставі встановленого, керуючись ст. ст. 132, 176, 177, 178, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 201, 205 КПК України

у х в а л и в:

В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 5 (п`яти) днів з дня її проголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою - в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали.

Повний текст ухвали проголошено 23.08.2024 о 15 годині 40 хвилин.

Суддя ОСОБА_20