Номер провадження № 1-кп/243/777/2024
Номер справи 243/5051/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«16» серпня 2024 року колегія суддів Слов`янського міськрайонного суду Донецької області, у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

- секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

- прокурора ОСОБА_5 ,

- обвинуваченої ОСОБА_6 ,

- захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, що забезпечує функціонування електронного судочинства в Україні, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, продовженням строку дії воєнного стану в Україні, відповідно до Рішення зборів суддів Слов`янського міськрайонного суду Донецької області № 6 від 05 травня 2022 року поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів на підставі Наказу № 29-к «Про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області» від 10 травня 2022 року, кримінальне провадження за № 0001506, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань 21 травня 2024 року з Обвинувальним актом та додатками, яке надійшло з Відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Донецької обласної прокуратури 28 червня 2024 року по обвинуваченню:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Грушове Краснолуцького району Луганської області, українки, громадянки України, з повною середньою освітою, офіційно не працевлаштованої, не заміжньої, на утримані неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб не має, інваліда І групи, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 111 ч. 2 КК України,

ОСОБА_9 захід забезпечення кримінального провадження у виді тримання під вартою продовжений на строк до 09 вересня 2024 року включно.

В С Т А Н О В И Л А :

28 червня 2024 року до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області надійшло кримінальне провадження за № 0001506, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань 21 травня 2024 року з Відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Донецької обласної прокуратури по обвинуваченню ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 111 ч. 2 КК України.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2024 року обрано відносно обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжний захід «тримання під вартою» на 60 днів до 19 липня 2024 року включно.

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12 липня 2024 року продовжено відносно обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжний захід «тримання під вартою» на 60 днів до 09 вересня 2024 року включно.

В судовому засіданні прокурор заявила Клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 до шістдесяти днів, посилаючись на наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки на теперішній час заявлені раніше ризики, які стали підставою для обрання та подальшого продовження стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не зменшилися.

Обвинувачена ОСОБА_6 у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Захисник обвинуваченої - адвокат ОСОБА_7 у судовому засіданні заперечував проти задоволення Клопотання прокурора і просив обрати обвинуваченій запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Заслухавши думку учасників судового засідання, при вирішенні питання про продовження обвинуваченій ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задовольнити Клопотання прокурора.

Згідно вимог ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2024 року обрано відносно обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжний захід «тримання під вартою» на 60 днів до 19 липня 2024 року включно.

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12 липня 2024 року продовжено відносно обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжний захід «тримання під вартою» на 60 днів до 09 вересня 2024 року включно.

Згідно із п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.

При цьому, відповідно практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

При вирішенні питання про доцільність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України та враховує обставини передбачені ст. 178 КПК України.

Крім того, з Обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується, у вчиненні особливо тяжкого злочину.

Тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для продовження строку тримання під вартою (рішення ЄСПЛ від 12.03.2013 року у справі Волосюк проти України).

Згідно частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до пунктів 61 та 62 Рішення Європейського Суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі Смирнов проти Росії, наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинуватості, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.

Встановлено, що 21 травня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001506 внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 111 ч. 2 КК України.

21 травня 2024 року ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 114-2 ч. 3 КК України.

27 червня 2024 року ОСОБА_6 було повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 114-2 ч. 3 КК України на ст. 111 ч. 2 КК України.

ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна.

Вирішуючи питання наявності ризиків стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , яка підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину за який, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна, у зв`язку із чим розуміючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій, у разі визнання її винною у вчиненні інкримінованого злочину, остання може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання, оцінивши негативні наслідки переховування як менш несприятливі, ніж обмеження, пов`язані з триманням під вартою як запобіжним заходом або відбуванням покарання, суд вважає реальним ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст.177 КПК України у виді можливості переховуватися від органів досудового розслідування та суду, в тому числі покинути територію України.

Також суд зазначає, що має місце ризик передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки у разі не продовження обвинуваченій ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, остання буде в змозі знищити (видалити дистанційно з іншого пристрою) відомості листування, сховати або спотворити будь-які предмети та речі, що мають істотне значення для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні. Залишаючись на волі обвинувачена може дистанційно за допомогою мережі Інтернет або за підказками ОСОБА_10 дистанційно видалити з мережі Інтернет раніше поширену нею інформацію про місця розташування ЗС України та інших військових формувань за можливості їх ідентифікації на місцевості. Крім того, з урахуванням загального становища у державі, того факту, що бойові дії тривають у активній фазі, колегія суддів вважає доведеним ризики знищення або спотворення будь-яких із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Суд погоджується, що має місце ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України обвинувачена ОСОБА_6 залишаючись на волі за місцем свого проживання у АДРЕСА_2 , а саме у прифронтовому місті та тій частині області, де на теперішній час розміщуються підрозділи Збройних Сил України та інші утворені відповідно до законів України військові формування, у разі не продовження до обвинуваченої запобіжного заходу у виді тримання під вартою, дозволить їй продовжити вчиняти протиправну діяльність.

Розглянувши Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 , колегія суддів виходить з практики Європейського суду з прав людини, яка є частиною національного законодавства України, та зазначає, що утримання під вартою не є передумовою покарання у виді позбавлення волі, але при збережені розумної підозри відносно затриманої особи у скоєні злочину є умовою законності та відповідає реальним вимогам суспільного інтересу.

Розглядаючи питання можливості застосування альтернативного запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, колегія суддів зауважує, що ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого кримінального правопорушення, у зв`язку з чим існує імовірний ризик, що обвинувачена, перебуваючи на волі може переховуватись від суду, знищити будь-які речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, вчинити інше кримінальне правопорушення, таким чином є переконання колегії суддів, що інші, більш м`які запобіжні заходи, є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим п. 1, 2, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Також колегія суддів вважає, що обставини, на які посилалась сторона захисту в якості підстав для зміни запобіжного заходу, з урахуванням особи обвинуваченої, тяжкості та обставин інкримінованого обвинуваченій кримінального правопорушення, не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої та нівелювати встановлені ризики.

Колегія суддів не відхиляє доводів сторони захисту на користь обвинуваченої, але вважає, що у даному випадку ці доводи не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення виконання обвинуваченою процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальних ризиків, незаконного впливу на свідків, які ще не допитані у судовому засіданні.

Вказані суспільні інтереси, не дивлячись на презумпцію невинуватості мають більшу вагу ніж правила про повагу до свободи особи. (справа ЄСПЛ «Лабіта проти Італії», «Рохліна проти РФ»).

Відповідно до частини 2 статті 177 КПК України, підставою застосування запобіжних заходів є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, зокрема: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Метою і підставою тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється особа, незаконно впливати на потерпілих та свідків або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

При судовому розгляді Клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів враховує вимоги п.п.3,4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Зокрема при розгляді Клопотання колегія суддів оцінює підстави продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою з урахуванням конкретних обставин справи.

Крім цього, враховуючи практику Європейського суду та положення ч.1 ст. 178 КПК України, при розгляді питання про доцільність тримання під вартою, колегія суддів бере до уваги характер (обставини) та тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Колегія суддів вважає, що у Клопотанні, доданих документах та прокурором в судовому засіданні доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченою ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 111 ч. 2 КК України.

Також колегія суддів вважає, що в Клопотанні та прокурором в судовому засіданні доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України не може запобігти встановленим в судовому засіданні ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а тому обвинуваченій ОСОБА_6 слід продовжити міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, може вплинути на свідків, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України для застосування відносно обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Колегія суддів дійшла висновку про необхідність продовження обвинуваченій ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів, тобто по 14 жовтня 2024 року включно.

У відповідності до статті 182 КПК України «Застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальних рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу».

У відповідності до статті 183 частини 4 абзацу 7 КПК України «Під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України..

Враховуючи ту обставину, що ОСОБА_6 підозрюється у скоєнні особливо тяжкого злочину, та вчинила кримінальне правопорушення під час дії воєнного стану, з урахуванням попередньої поведінки обвинуваченої, колегія суддів вважає можливим не визначати розмір застави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 314, 315, 369-372 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченій ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити захід забезпечення кримінального провадження обраний під час досудового розслідування обвинуваченій ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» на строк шістдесят днів - до 14 жовтня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Ухвала може бути оскаржена до Судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Дніпровського апеляційного суду в п`ятиденний строк з моменту проголошення ухвали. А особою, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвалу постановлено, складено та підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Повний текст Ухвали проголошено 16 серпня 2024 року о 15 годині 20 хвилин.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3