печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2024 року м. Київ

Печерський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

кримінальне провадження № 0001422 відомості про яке 19.12.2023 внесено до ЄРДР за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чорнобиль Київської області, українця, громадянина України, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, -

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 , представник потерпілого ОСОБА_5 , захисник ОСОБА_6 , обвинувачений ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В :

До Печерського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001422 відомості про яке 19.12.2023 внесено до ЄРДР за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.

І. У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 вважала можливим призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, який є таким, що відповідає вимогам с. 291 КПК України.

Захисник ОСОБА_6 вважав неможливим призначення судового розгляду, клопотав про повернення обвинувального акта прокурору з підстав того, що обвинувальний акт всупереч вимогам ст. 291 КПК України містить неконкретний виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення, а Київська міська рада, залучена органом досудового розслідування в силу ст. 55 КПК України, не може бути потерпілою особою у кримінальному провадженні, у зв`язку із відсутністю її письмової згоди на це.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав клопотання захисника.

Вислухавши думку учасників судового провадження, оцінивши ступінь обґрунтованості клопотання захисника про повернення обвинувального акта, дослідивши матеріали кримінального провадження в обсязі, що стосується цього клопотання, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам ст. 291 КПК України, та містити відомості, зазначені в ч. 2 цієї статті.

Статтею 291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Обвинувальний акт, відповідно до ч. 2 ст. 291 КПК України має містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта (у проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження.

Наведені норми права вказують на вичерпність переліку вимог, порушення яких тягне повернення обвинувального акта за результатами підготовчого судового засідання.

Ознайомившись зі змістом обвинувального акта та доданими до нього матеріалами, суд не знаходить невідповідності вказаним вище вимогам кримінального процесуального закону і порушень, що унеможливлювали би призначення справи до розгляду.

Так, обвинувальний акт містить виклад фактичних обставин кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінальних правопорушень з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Обставини, на які посилається сторона захисту, як на підставу для повернення обвинувального акта, підлягають перевірці дослідженими судом доказами на стадії судового розгляду, а не під час підготовчого судового засідання, тому наведені у клопотанні підстави повернення обвинувального акта прокурору та додатків до нього не узгоджується з положеннями ст. 291 КПК України.

Обвинувальний акт затверджений прокурором і відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а тому підстави для повернення обвинувального акта відсутні.

ІІ. У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 просила прийняти до спільного розгляду з обвинувальним актом, цивільний позов поданий нею в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_3 про відшкодування завданої кримінальним правопорушенням майнової шкоди на суму 1 955 386,09 гривень.

Представник потерпілого Київської міської ради ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні, проти прийняття цивільного позову прокурора заперечував, вказуючи на його передчасність, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 128 КПК України першочергове право пред`явлення цивільного позову у кримінальному провадженні належить особі, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди. Таке право, потерпіла юридична особа використає в порядку цивільного судочинства.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_6 погодилися з позицією представника потерпілої юридичної особи. Окремо захисник клопотав про відмову у прийнятті цивільного позову прокурора за аналогічних підстав.

Вислухавши думку учасників судового провадження, вивчивши цивільний позов поданий прокурором в інтересах держави в особі Київської міської ради, дослідивши матеріали кримінального провадження в обсязі, що стосується цього питання, суд приходить до наступних висновків.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до п. 2 Рекомендації Rec (2012) 11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-учасникам «Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції», прийнятій 19.09.2012 на 1151-му засіданні заступників міністрів, якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їх місія полягає у тому, щоби представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенство права.

ЄСПЛ звертав увагу на те, що підтримка, яка надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави.

У ч. 1 ст. 128 КПК України зазначається, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 3 ст. 128 КПК України встановлено, що цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором. Цивільний позов може бути поданий прокурором у випадках, встановлених законом, також в інтересах громадян, які через недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність неспроможні самостійно захистити свої права.

У постановах ВП ВС від 07.02.2019 у справі № 761/3884/18, від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц було зроблено висновки, що в судовому процесі (в тому числі у цивільному) держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах. Тобто під час розгляду справи у суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган.

Незалежно від того, хто саме звернувся до суду, - орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, чи прокурор - у судовому процесі (в тому числі у цивільному) держава бере участь у справі як позивач, а відповідний орган (незалежно від наявності в нього статусу юридичної особи) або прокурор здійснюють процесуальні дії на захист інтересів держави як суб`єкта процесуальних правовідносин. Таким чином, фактичним позивачем за позовом, поданим в інтересах держави, є держава, а не відповідний орган (незалежно від наявності в нього статусу юридичної особи) або прокурор.

Тому захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. Разом з тим прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

У зв`язку з цим відповідно до ч. 3 ст. 128 КПК України прокурор, який пред`являє цивільний позов у кримінальному провадженні, повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в суді, передбачених ч. 4 ст. 25 Закону України «Про прокуратуру». Вказаний нормативний припис підкреслює висновки щодо субсидіарної ролі прокурора в аспекті захисту інтересів держави, що не стосується здійснення кримінального переслідування особи за фактом вчинення останньою кримінального правопорушення, а також свідчить про виключність участі прокурора у відносинах, що мають цивільно-правове забарвлення, зокрема, відносинах, пов`язаних з відшкодуванням шкоди.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Зважаючи на те, що положеннями КПК України не врегульовано підстави та порядок звернення прокурора в інтересах держави до суду з цивільним позовом, то суд приходить до висновку про необхідність застосування відповідних положень ЦПК України у сукупності з положеннями Закону України «Про прокуратуру».

Відповідно до ч. 4 ст. 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст. 185 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Відповідно до ч. 4 ст. 23 цього ж Закону - наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Аналіз наведених положень дає можливість зробити висновок, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Поняття «інтереси держави» є оціночним поняттям, тому прокурор у кожному окремому випадку повинен визначити з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує в позовній заяві необхідність їх захисту.

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для їхнього захисту, але не подав відповідний позов у розумний строк. Прокурор, звертаючись до суду, повинен обґрунтувати бездіяльність компетентного органу. Для встановлення того, які дії вчинить останній, прокурор до нього звертається до подання позову у порядку, передбаченому ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», фактично надаючи цьому органу можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом перевірки виявлених прокурором фактів порушення законодавства, а також вчинення дій для виправлення цих порушень, зокрема подання позову чи повідомлення прокурора про відсутність порушень, які вимагають звернення до суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18).

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або мало стати відомо про можливе порушення інтересів держави, є бездіяльністю відповідного органу. Розумність вказаного строку визначає суд з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи через можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також з урахуванням таких чинників як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотримати порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва у позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі нема, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Підставою для звернення до суду з цивільним позовом прокурором було визначено порушення інтересів держави, що полягало у завданні територіальній громаді значної шкоди у вигляді збитків на суму 1 955 395,09 гривень, що є наслідком вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.

У п. 3 мотивувальної частини Рішення КСУ від 08.04.1999 у справі № 1-1/99 було зазначено, що для вирішення справи суттєвим вбачається з`ясування поняття «інтереси держави». У процесі дослідження встановлено, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що державні інтереси з безумовністю не зводяться та не стосуються лише державно-правового сектору, а можуть стосуватися окремих аспектів розвитку та функціонування місцевого самоврядування. Наведене свідчить, що держава може бути зацікавлена у забезпеченні правопорядку та законності у процесі функціонування місцевого самоврядування, зокрема, в питаннях, що пов`язані з захистом, охороною, збереженням комунальної власності, яка виступає основною незалежності та самостійного місцевого самоврядування, як однієї з основних ознак демократичних та правових держав.

Таким чином, суд може погодитися з тим, що завдання внаслідок вчинення кримінального правопорушення шкоди інтересам територіальної громади, зокрема, внаслідок службової недбалості, може становити порушення державних інтересів.

Як слідує зі змісту позовної заяви, суб`єктом владних повноважень, який уповноважений у даному випадку здійснювати захист інтересів держави, прокурором було визначено Київську міську раду, тому з урахуванням вищевикладених висновків, однією з умов представництва прокурором інтересів держави в межах даної справи може бути бездіяльність або неналежне виконання останньою своїх повноважень щодо здійснення захисту інтересів держави.

Поданий прокурором цивільний позов не містить конкретних обставин, фактів та посилання на те, що Київською міською радою як уповноваженим суб`єктом владних повноважень не здійснювалися або неналежним чином здійснювалися повноваження щодо захисту інтересів територіальної громади, а відповідно захисту інтересів держави. Таким чином, поданий прокурором цивільний позов не містить обґрунтування того, що захист інтересів держави не здійснюється або неналежним чином здійснюється уповноваженим органом публічної влади.

За такого, поданий цивільний позов в інтересах держави з урахуванням вищевикладеного містить лише виклад фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, перелік норм матеріального та процесуального законодавства, розрахунок завданої шкоди, однак не містить обґрунтування, посилання та доведення того факту, що мало місце порушення інтересів держави, у чому конкретно виявилося таке порушення, не доведено, що орган влади, уповноважений на захист інтересів держави, не здійснював або неналежним чином здійснював свої обов`язки щодо захисту інтересів держави.

Відповідно до ч. 4 ст. 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

На підставі п. 4 ч. 4 ст. 185 ЦПК України позовна заява повертається у випадках, коли відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовна заява, подана прокурором в інтересах держави підлягає поверненню на підставі п. 4 ч. 4 ст. 185 ЦПК України.

ІІІ. У підготовчому судового засідання захисник ОСОБА_6 подав скаргуна постанову старшого слідчого в ОВС слідчого управління Головного слідчого управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_7 від 20.12.2023 про залучення Київської міської ради в якості потерпілого у кримінальному провадженні, дослідивши яку суд дійшов таких висновків.

Положеннями ч. 2 ст. 303 КПК України, на яке посилається сторона захисту у своїй скарзі, визначено, що скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора (ніж ті, що зазначені в частині 1 цієї статті) не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами ст.ст. 314-316 цього Кодексу.

Отже, положення ч. 2 ст. 303 КПК України не містять імперативної вимоги щодо обов`язкового розгляду по суті будь-яких скарг у підготовчому судовому засіданні, а лише вказують на можливість такого розгляду з урахуванням завдань підготовчого провадження, повноважень суду та з дотриманням правил, передбачених ст.ст. 314-318 КПК України (зокрема, на це вказує використане законодавцем формулювання «можуть бути предметом розгляду», а не «розглядаються» чи «підлягають розгляду» тощо, а також пряме відсилання до правил ст.ст. 314-316 КПК України).

Проте, ані ч. 2 ст. 303, ані ст.ст. 314-316 КПК не передбачають, що суд в підготовчому судовому засіданні має право постановити за результатом розгляду такої скарги одне з рішень, передбачених ч. 2 ст. 307 КПК України, як під час досудового розслідування, а саме скасовувати рішення слідчого чи прокурора, зобов`язати припинити дію чи, навпаки, вчинити певну дію, відмовити в задоволенні скарги.

Натомість, за змістом ст.ст. 314-316 КПК України, підготовче судове засідання є обов`язковою, самостійною стадією кримінального процесу, основною метою проведення якої є визначення судом можливості на законних підставах призначити кримінальне провадження до судового розгляду.

З огляду на вказану специфіку завдань та цілей підготовчого судового засідання, в межах цієї стадії суд позбавлений можливості досліджувати докази, надавати їм оцінку з точки зору їх допустимості та/або достовірності, а також робити висновки щодо законності чи незаконності дій, бездіяльності чи рішень, прийнятих на досудовому розслідуванні.

Водночас, зі змісту поданої стороною захисту скарги вбачається, що викладені у ній доводи зводяться до необхідності надання судом оцінки рішенню представника сторони обвинувачення, в тому числі, з точки зору його законності, у зв`язку з порушеннями норм кримінального процесуального законодавства які, на думку захисту, були допущенні при його прийнятті.

На переконання суду, викладені у скарзі аргументи потребують аналізу законності низки взаємопов`язаних процесуальних дій та рішень у кримінальному провадженні, а відтак, твердження захисника щодо допущених порушень під час досудового розслідування, заперечення з цього приводу сторони обвинувачення, підлягають дослідженню вже під час судового розгляду у ході дослідження доказів, оскільки це матиме значення для оцінки їх допустимості та належності.

Таким чином, розгляд по суті вказаної скарги під час підготовчого судового засідання був би передчасним, а тому суд приходить до висновку про необхідність долучення її до матеріалів кримінального провадження, без вирішення порушених у них питань по суті.

Одночасно, суд роз`яснює стороні захисту, що доводи викладені у його скарзі будуть розглянуті на стадії судового розгляду, зокрема, під час дослідження доказів, а також під час надання їм оцінки в нарадчій кімнаті.

ІV. Судом також встановлено, що угод про визнання винуватості у порядку ст.ст. 468-475 КПК України до суду не надходило.

Підстави для закриття кримінального провадження, передбачених п.п. 4-8 ч. 1 та ч. 2 ст. 284 КПК України відсутні.

Обвинувальний акт підсудний Печерському районному суду м. Києва згідно правил, передбачених ст.ст. 32, 33, 615 КПК України.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, нижня межа якого не перевищує п`яти років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 314-1 КПК України з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, а також прийняття судового рішення про міру покарання представник уповноваженого органу з питань пробації складає досудову доповідь за ухвалою суду. Досудова доповідь складається щодо особи, обвинуваченої у вчиненні нетяжкого або тяжкого злочину, нижня межа санкції якого не перевищує п`яти років позбавлення волі.

Наведені обставини свідчать про наявність правових підстав для складання досудової доповіді в межах даного кримінального провадження з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого.

За такого, під час підготовчого судового засідання з`ясовано, що відсутні перешкоди призначення судового розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 КПК України, суд завершив підготовку до судового розгляду та вирішує про призначення судового розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 9, 32, 33, 303, 291, 314-317, 331, 615 КПК України, ст. 185 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0001422 відомості про яке 19.12.2023 внесено до ЄРДР за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України на 12:30 год. 19.12.2024 у приміщенні Печерського районного суду м. Києва, за адресою: м. Київ, вул. Володимирська, 15.

Розгляд кримінального провадження здійснювати суддею одноособово.

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_6 про повернення обвинувального акта прокурору - відмовити.

Цивільний позов поданий прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_4 в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_3 про відшкодування завданої кримінальним правопорушенням майнової шкоди - повернути прокурору на підставі п. 4 ч. 4 ст. 185 ЦПК України.

Скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_6 на постанову старшого слідчого в ОВС слідчого управління Головного слідчого управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_7 від 20.12.2023 про залучення Київської міської ради в якості потерпілого у кримінальному провадженні - долучити до матеріалів кримінального провадження.

Доручити представнику Бучанського районного відділу № 2 філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області у строк до 19.12.2024 скласти та надати до суду досудову доповідь щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 .

Роз`яснити обвинуваченому, що йому надається можливість брати участь у підготовці досудової доповіді. Участь особи у підготовці досудової доповіді полягає у наданні персоналу органу пробації інформації, необхідної для підготовки такої доповіді.

Роз`яснити учасникам кримінального провадження, що вони відповідно до ст. 317 КПК України мають право після призначення справи до розгляду ознайомитися з матеріалами кримінального провадження, якщо вони про це заявлять клопотання. Під час ознайомлення мають право робити з матеріалів виписки та копії.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Суддя ОСОБА_8