Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
Справа № 695/2963/24
номер провадження 1-кс/695/719/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2024 рокум. Золотоноша

Слідчий суддя Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_1 , за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

представника власника та володільця майна - адвоката ОСОБА_5 ,

власника - ОСОБА_6 ,

третіх осіб - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноша клопотання прокурора Золотоніської окружної прокуратури ОСОБА_4 про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР № 0000401 від 05.08.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбачених ст. 356 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області надійшло клопотання прокурора Золотоніської окружної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000401 від 05.08.2024, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 356 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначено, що 04.08.2024 року до Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області надійшло повідомлення від ОСОБА_7 про те, що невстановлена особа вчинила самоправство, а саме: заволоділа транспортним засобом останнього марки «Renault Megane», д.н.з. « НОМЕР_1 », VIN НОМЕР_2 , чим спричинила йому матеріальних збитків.

У ході огляду місця події 04.08.2024 року в період часу із 21:30 год. по 21:45 год. було вилучено автомобіль марки «Renault Megane», д.н.з. « НОМЕР_1 », VIN НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та яким керував ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_1 . Даний транспортний засід було поміщено на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області.

За даним фактом Золотоніським РВП ГУНП в Черкаській області 05.08.2024 року внесено відомості до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України та розпочато досудове розслідування.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу встановлено, що автомобіль марки «Renault Megane», д.н.з. « НОМЕР_1 », VIN НОМЕР_2 на праві приватної власності належить ОСОБА_9 та перебував у користуванні ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Постановою дізнавача СД Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_10 від 05.08.2024 вилучений в ході огляду місця події транспортний засіб марки «Renault Megane», д.н.з. « НОМЕР_1 », VIN НОМЕР_2 визнано речовим доказом по даному кримінальному провадженню.

Про важливість вказаного речового доказу свідчить те, що він міг зберегли на собі сліди, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

З урахуванням вищевикладеного, з метою забезпечення кримінального провадження, недопущення зміни, перетворення, знищення, а також з метою забезпечення збереження речових доказів, орган досудового розслідування вважає за доцільне накласти арешт на: автомобіль марки «Renault Megane», д.н.з. « НОМЕР_1 », VIN НОМЕР_2 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_9 .

У судовому засіданні прокурор на задоволенні клопотання наполягав повністю, посилаючись на обставини, викладені у клопотанні.

Власник та користувач автомобіля ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання, так як автомобіль їй необхідний у сімейних справах, крім того, вона має І групу інвалідності, у зв`язку з чим для прибуття до лікарні їй також потрібен автотомобіль.

ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснив, що він за проханням власника ОСОБА_9 мав пригнати автомобіль його дружині.

ОСОБА_7 у судовому засіданні заперечував проти накладення арешту та повідомив, що автомобіль він отримав за усною угодою про обмін автомобілів із Сень ОСОБА_11 , який йому передав і ключі від автомобіля, і свідоцтво про реєстрацію автомобіля.

Заслухавши учасників процесу та дослідивши клопотання і додані до нього матеріали, слідчий суддя зазначає про таке.

Згідно ч.1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Зі змісту ч. 2 ст. 167 КПК України вбачається, що тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди, 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення, 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Слідчим суддею встановлено, що СВ Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області за процесуального керівництва Золотоніської окружної прокуратури здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000401, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.08.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.

Під час проведення огляду місця події 04.08.2024 на узбіччі дороги вул. Богодухівська у м. Золотоноша органами досудового розслідування було виявлено та вилучено автомобіля марки «Renault Megane», д.н.з. « НОМЕР_1 », VIN НОМЕР_2 .

Із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу встановлено, що автомобіль марки «Renault Megane», д.н.з. « НОМЕР_1 », VIN НОМЕР_2 на праві приватної власності належить ОСОБА_9 та перебуває у користуванні ОСОБА_6 .

Постановою дізнавача СД Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області від 05.08.2024 виявлений та вилучений транспортний засіб визнано речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні.

Як встановлено в судовому засіданні, вказане в клопотанні майно було вилучене 04.08.2024 під час огляду місця події, клопотання про арешт майна направлено до суду 05.08.2025, засобами поштового зв`язку, тобто в межах строку, передбаченого ч. 5 ст. 171 КПК України.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України - заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з положеннями ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Крім того, в ч. 2 ст.170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається, в тому числі, і з метою збереження речових доказів.

Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом.

Нормами чинного КПК України передбачено, що арешт майна з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

У відповідності до вимог ст. 171 КПК України, звертаючись з клопотанням про арешт майна, слідчий, прокурор має обґрунтувати свої вимог щодо наявності підстав для застосування такого обмежувального заходу та надати докази на підтвердження викладених у клопотанні доводів.

Не доведення вказаних обставин, згідно з положеннями ч. 1 ст. 173 КПК України, є підставою для відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Сукупність наданих суду матеріалів містить достатньо підстав вважати, що вказаний вище транспортний засіб є тимчасово вилученим майном, має доказове значення у даному кримінальному провадженні та може бути використаний як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, оскільки може містити на собі сліди кримінального правопорушення, тобто є речовим доказом у даному кримінальному провадженні та відповідає вимогам ст. 98 КПК України. Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту на вказане вище майно відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.

Враховуючи зазначене, слідчий суддя приходить до висновку, що матеріали клопотання про арешт майна та додані до нього матеріали вказують, що вище зазначене майно може зберігати на собі сліди або містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, що вказує на його відповідність ст.98 КПК України.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004).

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що підозру у даному кримінальному провадженні, станом на момент винесення ухвали нікому не оголошено.

Відповідно до матеріалів, наданих ОСОБА_6 , вона є належним користувачем автомобіля марки «Renault Megane», д.н.з. « НОМЕР_1 », VIN НОМЕР_2 . Крім того, згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серії 12ААВ № 354570, виданою безтерміново, ОСОБА_6 є інвалідом І «Б» групи, потребує стороннього догляду та допомоги, а значить використовує автомобіль у сімейних справах та для прибуття до лікувальних установ.

Отже, оскільки на даному етапі триває досудове розслідування, кримінальне провадження не закрите, а вказані у клопотанні речі, а саме автомобіль є речовим доказом і саме з метою забезпечення збереження як речового доказу, а також необхідності проведення із ним необхідних слідчих дій за доцільне накладення на нього арешту в частині заборони його відчуження будь-яким способом.

У даному випадку накладений арешт на транспортний засіб є гарантією забезпечення проведення дізнанням об`єктивного та неупередженого розслідування. Правовою підставою для арешту вказаного транспортного засобу є як правова природа вказаного майна і його відношення до події правопорушення так і сукупність об`єктивних даних та розумних підозр, які свідчать про те, що вказаний автомобіль є доказом у кримінальному провадженні. Значення тієї або іншої речі, її відношення до матеріалів кримінального провадження може бути оцінено лише особою в провадженні якої перебувають матеріали досудового розслідування. На вказаному етапі досудового розслідування є всі законні підстави вважати, що вказаний транспортний засіб є необхідним для з`ясування всіх обставин у кримінальному провадженні.

Разом з тим, підстав для заборони користування транспортним засобом слідчим суддею не встановлено.

Європейський суд з прав людини у численних своїх рішеннях вказував на неприпустимість непропорційного втручання держави у мирне володіння майном громадян та наголошував на неухильному дотриманні справедливого балансу між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи (справи «Спорронг та Льонрот проти Швеції», «Прессос компанія ОСОБА_12 та інші проти Бельгії, «Звольський та Звольська проти Республіки Чехія», «Василеску проти Румунії» та інші).

Таким чином, з огляду на вимоги доцільності і співмірності втручання держави в право власності особи, суд приходить до висновку про те, що обмеження права на користування транспортним засобом, буде непропорційним втручанням у право власності, тобто у право на мирне володіння майном, яке захищено у тому числі і нормами Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і, тому повинно бути припинено.

За таких обставин слідчий суддя приходить до висновку, що дізнавачем не доведено необхідності більш сурового способу забезпечення кримінального провадження, а тому вважає за необхідне накласти арешт на автомобіль шляхом встановлення заборони його відчуження будь-яким способом, без встановлення обмеження права ним користування, що буде необхідним та достатнім заходом забезпечення кримінального провадження.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

Таким чином, на підставі викладеного вище, слідчий суддя проходить до висновку, що клопотання є таким, що підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до статті 175 Кримінального процесуального кодексу України, ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

При цьому, слідчий суддя враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому у застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Керуючись ст.ст. 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити частково.

У кримінальному провадженні №0000401 від 05.08.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, накласти арешт в частині заборони відчуження будь-яким способом на автомобіль, вилучений в ході огляду місця події по вул. Богодухівській у м. Золотоноша Черкаської області 04.08.2024 в період часу із 21 год. 30 хв. по 21 год. 45 хв., марки «Renault Megane», д.н.з. « НОМЕР_1 », VIN НОМЕР_2 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителю АДРЕСА_2 , належний користувач: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до його скасування у встановленому КПК України порядку.

Автомобіль марки «Renault Megane», д.н.з. « НОМЕР_1 », VIN НОМЕР_2 , передати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на відповідальне зберігання і користування під розписку та заборонити відчуження даного транспортного засобу будь-яким способом, його приховування, підміну, пошкодження, знищення або інші незаконні дії з майном, на яке накладено арешт до закінчення кримінального провадження і вирішення справи по суті.

Попередити ОСОБА_6 про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України про необхідність збереження арештованого майна.

У задоволенні решти вимог - відмовити.

Ухвала підлягає до негайного виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст виготовлено та оголошено 12 серпня 2024 року о 16:30 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1