Провадження № 1-кп/643/830/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2024 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , захисників обвинувачених - адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001480 від 15.05.2022 року, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краснопартизанськ Луганської області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України

ВСТАНОВИВ

Суть клопотання

Захисником обвинуваченого ОСОБА_7 подано клопотання, в якому він просить звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, провадження у справі закрити.

В обґрунтування клопотання зазначено, що події, викладені в обвинувальному акті, мали місце 07.05.2022 року. Враховуючи наведене, строк притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності, передбачений ст. 49 КК України, сплив.

Позиція учасників судового провадження

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 підтримав заявлене захисником клопотання.

Судом були роз`яснено ОСОБА_7 наслідки закриття кримінального провадження, а також що підстави закриття кримінального провадження, передбачені ст. 49 КК України, виходячи з практики Верховного Суду, є нереабілітуючими, та він не позбавлений права вимагати продовження судового розгляду і ухвалення виправдувального вироку в разі, якщо наполягає на своїй невинуватості у вчиненні кримінального правопорушення.

На уточнююче запитання суду обвинувачений пояснив, що вказані вище положення законодавства України йому зрозумілі та він просить звільнити його від кримінальної відповідальності у зв`язку із спливом строків давності.

Прокурор в судовому засіданні не заперечувала проти клопотання сторони захисту про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності.

Потерпілий ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував проти закриття кримінального провадження. В обґрунтування зазначив, що обвинувачений перебував на стаціонарному лікуванні, у зв`язку з чим судові засідання неодноразово відкладались. Вказані обставини, на думку потерпілого, свідчать про наявність підстав для продовження строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважав встановленими, згідно обвинувального акту

07.05.2022 приблизно о 08:30 год. ОСОБА_7 знаходився разом з ОСОБА_8 біля входу до Харківської ЗОШ № 138, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , в черзі за гуманітарною допомогою, де побачив раніше незнайомого ОСОБА_4 , з яким у ОСОБА_8 в цей же день виник словесний конфлікт на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин.

Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи діяти таким чином, ОСОБА_7 , стоячи навпроти ОСОБА_4 , наніс останньому близько 10 ударів своєю правою та лівою руками в ділянку голови.

Після цього ОСОБА_7 припинив свої злочинні дії та з місця скоєння злочину зник разом з ОСОБА_9 , залишивши ОСОБА_4 на місці скоєного правопорушення.

В результаті умисних, протиправних дій ОСОБА_7 , пов?язаних із нанесенням тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , останньому спричинено синці на голові, які по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Правова кваліфікація кримінального правопорушення згідно обвинувального акту

Дії ОСОБА_7 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 1 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження.

Застосовне законодавство

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності суд закриває кримінальне провадження.

За правилами ч. 8 ст. 284 КПК України закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої цієї статті, не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом.

Положеннями ч. 4 ст. 286 КПК України визначено, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Правилами ч. 3 ст. 288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули встановлені цією статтею строки.

Позиція суду

Щодо невизнання вини обвинуваченим

В Постанові Верховного Суду від 2603.2020 по справі № 730/67/16-к викладено наступні висновки щодо застосування норм права.

За змістом статей 284 - 288 КПК України підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Отже, наявність цих умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК України жодну особу не може бути примушено визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для її підозри, обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення.

Виходячи з цих положень закону, визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже невизнання вказаними особами своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом (ст. 49 КК України) інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ними своєї винуватості у вчиненні злочину.

Таким чином, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені в постанові Верховного Суду від 12.11.2019 по справі № 566/554/16-к, ухвалах Верховного Суду від 14.09.2020 по справі № 93/1843/16-к, від 20.08.2020 по справі № 661/4717/15-к, в яких також зазначено, що визнання винуватості не є умовою для звільнення особи від кримінально відповідальності на підставі статті 49 КК. У зв`язку з цим, суд першої інстанції незалежно від визнання обвинуваченим вини має звільнити його від кримінальної відповідальності, а не від покарання.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 по справі № 598/1781/17 зазначено, що звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК (сплив строків давності) є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття тощо.

Враховуючи наведене, невизнання обвинуваченим своєї вини в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не може бути підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони захисту про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Щодо дослідження доказів та встановлення всіх обставин справи

В ухвалах Верховного Суду від 14.09.2020 по справі № 93/1843/16-к, від 20.08.2020 по справі № 661/4717/15-к, від 24.02.2020 по справі № 466/5490/17,

суд касаційної інстанції висловив наступні висновки щодо застосування норм права під час оцінки доводів касаційних скарг відносно того, що суди першої інстанції під час закриття кримінального провадження у зв`язку із спливом строків давності послались лише на обвинувачення, пред`явлене органом досудового розслідування, проте не навели висновків, що таке діяння дійсно мало місце, містить склад злочину та обвинувачений винний у його вчиненні.

Верховним Судом у вказаних вище ухвалах зазначено, що враховуючи положення ч. 4 ст. 286 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний невідкладно розглянути клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із спливом строків давності, не з`ясовуючи при цьому обставини, установлені під час кримінального провадження, та не перевіряючи їх доказами у порядку статей 347 - 363 КПК України.

Враховуючи наведені вище висновки щодо застосування норм права, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для дослідження усієї сукупності зібраних у кримінальному провадженні доказів, встановлення наявності або відсутності події і складу інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення та вини обвинуваченого у його вчиненні.

Щодо строків давності

Виходячи з положень ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, відноситься до кримінальних проступків, за які передбачено основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Таким чином, станом на час подачі клопотання закінчились строки давності, передбачені ст. 49 КК України.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в ухвалах Верховного Суду від 14.09.2020 року по справі № 93/1843/16-к, від 20.08.2020 року по справі № 661/4717/15-к, від 24.02.2020 року по справі № 466/5490/17, матеріально

-правовою підставою застосування інституту давності вважається істотне зменшення суспільної небезпечності вчиненого злочину внаслідок спливу певного проміжку часу, що суттєво позначається на досягненні мети покарання.

Досягнення мети кари і виправлення особи, яка вчинила злочин, загального і спеціального попередження іноді стає або взагалі неможливим, або просто зайвим. Тому недоцільним є і притягнення особи до кримінальної відповідальності. Внаслідок цього ст. 49 КК України встановлює строки давності, тобто строки, після закінчення яких особа не може бути піддана кримінальній відповідальності за раніше вчинений злочин. Закінчення цих строків є підставою обов`язкового і безумовного звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого. Факт визнання чи невизнання особою своєї винуватості у даному випадку не має значення для вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності з цієї підстави. Таке звільнення є обов`язком, а не правом суду, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 5 ст. 49 КК України.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку щодо наявності передбачених законодавством України підстав для звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження.

З наведених вище підстав суд відхиляє доводи потерпілого ОСОБА_4 , оскільки за наявності відповідного клопотання обвинуваченого звільнення його від кримінальної відповідальності є обов`язком суду.

Доводи ОСОБА_4 щодо продовження строків давності у зв`язку із перебуванням ОСОБА_7 на стаціонарному лікуванні суд відхиляє з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Перебування обвинуваченого на стаціонарному лікуванні, на переконання суду, є поважною причиною неявки в судове засідання, а відтак - не відноситься до обставин, які можуть свідчити про умисне ухилення обвинуваченого від суду та свідоме порушення ним процесуальних обов`язків.

За таких обставин у суду відсутні підстави вважати, що обвинувачений ухилявся від суду та перебіг давності у зв`язку з цим зупинявся.

Щодо цивільних позовів

В ході судового провадження ОСОБА_4 пред`явлено цивільний позов до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Згідно з ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому. У разі встановлення відсутності події кримінального правопорушення суд відмовляє в позові. У разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду.

Таким чином, КПК України не передбачено можливість вирішення по суті цивільного позову в разі постановлення ухвали про закриття кримінального провадження.

Крім того, суд враховує, що вирішення по суті цивільного позову передбачає необхідність встановлення судом обставин кримінального правопорушення та вирішення питання щодо винуватості обвинуваченого.

Між тим, вирішуючи питання про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності, суд позбавлений можливості досліджувати докази та вирішувати питання щодо доведеності або недоведеності складу злочину в діях обвинуваченого.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для вирішення по суті цивільного позову в разі постановлення ухвали про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Аналогічні роз`яснення надані в п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1989 № 3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», згідно яких у разі закриття справи з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається. Вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди у цьому разі можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.

КПК України не врегульовано питання, яке процесуальне рішення з приводу цивільного позову має право ухвалити суд в разі закриття кримінального провадження, зокрема у зв`язку із спливом строків давності.

При цьому КПК України передбачено два можливі процесуальні рішення за наслідками розгляду цивільного позову або вирішення його по суті, або залишення без розгляду.

За таких обставин суд вважає за необхідне керуватись висновками щодо застосування норм права, викладеними в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 02.09.2020 по справі № 0306/7567/12, згідно яких коли нормами кримінально-процесуального закону відповідну ситуацію прямо не передбачено, є необхідним та можливим застосування аналогії права. Зазначена можливість встановлена частиною 6 статті 9 КПК, згідно з якою коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються встановлені частиною першою статті 7 КПК загальні засади кримінального провадження. Однією з таких засад є законність, що включає обов`язок суду, як і інших органів державної влади, неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу та інших актів законодавства.

Враховуючи наведене, суд застосує аналогію права та залишає цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_7 без розгляду.

Згідно ч. 7 ст. 128 КПК України особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи наведене, а також висновки щодо застосування норм права, викладені в Постанові Верховного Суду від 26.03.2020 року по справі № 730/67/16-к, звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності не позбавляє ОСОБА_4 можливості звернутися до суду з цивільним позовом про відшкодування заподіяної внаслідок кримінального правопорушення шкоди в порядку цивільного судочинства.

Щодо інших питань

Питання про долю документів, які були надані суду, вирішується у відповідності до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 284-286, 288, 314, 369-372 КПК України

УХВАЛИВ

Клопотання захисника ОСОБА_5 про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності задовольнити.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001480 від 15.05.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України закрити на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, звільнивши ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності.

Цивільний позов ОСОБА_4 в частині позовних вимог, пред`явлених до ОСОБА_7 - залишити без розгляду. Роз`яснити ОСОБА_4 , що він має право пред`явити цивільний позов в порядку цивільного судочинства.

Документи, долучені до матеріалів судового провадження зберігати в матеріалах судового провадження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що ухвала суду не набрала законної сили.

Повний текст ухвали буде проголошено в приміщенні Московського районного суду м. Харкова 04.10.2024 року о 15-00 год.

Суддя ОСОБА_1