Справа № 522/7191/23
Провадження по справі № 1-кс/522/3734/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

03 липня 2024 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , власника майна (підозрюваного) ОСОБА_5 , перекладача ОСОБА_6 , розглянувши клопотання слідчого СВ УСБУ в Одеській області ОСОБА_3 , по матеріалам кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000109 за підозрою ОСОБА_5 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 161, ч. 2, ч. 3 ст. 436-2 КК України, про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчим відділом Управління СБ України в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000109 від 17.03.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 161 ч. 2 ст. 110, ч. 3 ст. 110-2, ч. 2 ст. 114-2, ч. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 436-2 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що громадянин України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ), діючи повторно, у своєму профілі « ОСОБА_7 » за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_2 у соціальній мережі «Вконтакте», виправдовує, визнає правомірною, заперечує збройну агресію російської федерації проти України, розпочату у 2014 році, у тому числі шляхом представлення збройної агресії російської федерації проти України як внутрішнього громадянського конфлікту, виправдовує, визнає правомірною, заперечує тимчасову окупацію частину території України, а також глорифікує осіб, які здійснювали збройну агресію російської федерації проти України, розпочату у 2014 році, представників збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих російською федерацією, а також представників окупаційної адміністрації російської федерації, яку складають її державні органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, та представників підконтрольних російській федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України.

Також, громадянин України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає: АДРЕСА_2 , який на належній йому особистій сторінці у соціальній мережі «Вконтакте», за електронною адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 ім`я користувача (обліковий запис) « ОСОБА_8 », розповсюджує матеріали, спрямовані на розпалювання національної ворожнечі, ненависті та на приниження національної честі та гідності громадян України, і які є доступними для загального ознайомлення всіх користувачів соціальної інтернет-мережі «Вконтакте», які відвідували його сторінку.

02.07.2024 в ході проведення санкціонованого обшуку за місцем проживання громадянина України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_2 , виявлено та вилучено майно (перелік відповідно до клопотання).

Зазначені речі, предмети та документи мають значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні, а також можуть бути використані як докази у кримінальному провадженні.

А тому, слідчий звернувся до суду з клопотаннями про накладення арешту на зазначене майно.

Позиція учасників судового розгляду.

Слідчий в судовому засіданні повністю підтримали клопотання та просили задовольнити клопотання з наведених в ньому підстав.

Власник майна (підозрюваний) ОСОБА_5 , та його захисник в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання слідчого.

Вивчивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думки учасників кримінального провадження, приходжу до висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Мотиви суду.

Вилучені предмети, відповідно до ст. 98 ч. 1 КПК України, містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Згідно до ч. 2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом; набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову. стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження. Слідчий, чи прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладене арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів та конфіскації майна.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку необхідності збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що вказане майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.5 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

З матеріалів клопотання слідчого встановлено, що в провадженні УСБУ в Одеській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000109 за підозрою ОСОБА_5 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 161, ч. 2, ч. 3 ст. 436-2 КК України.

02.07.2024 в ході проведення санкціонованого обшуку за місцем проживання громадянина України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_2 , виявлено та вилучено: мобільний телефон чорного кольору Samsung Galaxy A32; s/n: НОМЕР_1 ; IMEI1: НОМЕР_2 ; IMEI2: НОМЕР_3 ; ноутбук чорного кольору Lenovo IdeaPad Z710; s/n НОМЕР_4 ; флеш накопичувач «Transcend» USB 3.0, об`єм памяті 64 GB; 2 жорстких диски «Transcend» об`ємом на 1 TB та об`ємом на 750 GB; картка Рафрайзен банк «Gold» № НОМЕР_5 ;

З наданих матеріалів досудового розслідування вбачається, що є достатньо підстав вважати, майно, вилучене 02.07.2024 року під час проведення обшуку, а саме мобільний телефон, ноутбук, флеш-накопичувач, жорсткі диски та картка можуть містити відомості про обставини вчинення кримінальноих правопорушень, передбачених ч.1 ст. 161, ч.2, 3 ст. 436-2 КК України, тому мають значення речових доказів у кримінальному провадженні. Зважаючи на те, що у кримінальному провадженні проводяться першочергові слідчі дії, вважаю за необхідне на даному етапі досудового розслідування необхідно накласти арешт на вказане в клопотанні майно з метою дослідження вказаних речових доказів, а інше майно може підлягати конфіскації.

Окрім цього, вилучені мобільний телефон, жорсткі диски, ноутбук можуть містити в собі інформацію, переписки в менеджерах, поштовій скринці, а тому підлягають дослідженню органом досудового розслідування.

Метою накладення арешту є збереження вказаного майна в якості речових доказів у кримінальному провадженні та конфіскації майна.

Враховуючи вищевикладене, приходжу до висновку про можливість задоволення клопотання в цій частині та накладення арешту на майно.

Щодо накладення арешту на паспорт.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку необхідності збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що вказане майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Вимоги ч.2 ст.171 КПК України передбачають вичерпний перелік відомостей, які повинні бути зазначені у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна, а саме: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, слідчий не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні щодо накладення арешту на паспорт.

Окрім цього, слідчий в своєму клопотанні повинен чітко зазначити що вилучений документ відповідає критеріям, визначеним ст.167 ч.2 КПК України, наприклад є речовим доказом та накладення арешту є необхідним для його збереження.

У урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, вважаю, що досягнення цілей і мети досудового розслідування по даному кримінальному провадженню, не може бути компенсоване таким підходом органу досудового розслідування щодо невмотивованого ініціювання питання про накладення арешту на майно, яке не має відношення до предмету доказування у даному кримінальному провадженні.

Більш того, на переконання слідчого судді, ініціювання органом досудового розслідування питання про накладення арешту на зазначений в клопотанні паспорт не відповідає положенням Конституції України, кримінального процесуального закону України та практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним.

Верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Вимогами Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачений перелік документів, які дозволяють вільне пересування громадян за винятком обмежень, які встановлені законом.

За таких обставин, вимоги клопотання слідчого щодо накладення арешту на майно в цій частині, слід визнати необґрунтованими.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно в іншій частині, а саме щодо накладення арешту на паспорт громадянина України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , № 005757044,оскільки слідчий, прокурор в судовому засіданні та в клопотанні не достатньо обґрунтували підстави для накладення арешту на зазначене майно та застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до порушення прав власника вказаного майна.

Керуючись ст. ст. 167-173, ч.2 ст. 376 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СВ УСБУ в Одеській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно - задовольнити частково.

Накласти арешт на тимчасово вилучені у кримінальному провадженні № 0000109 речі та предмети, яке було вилучено в ході проведення обшуку за місцем проживання громадянина України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_2 , а саме на:

- мобільний телефон чорного кольору Samsung Galaxy A32;

s/n: НОМЕР_1 ; IMEI1: НОМЕР_2 ; IMEI2: НОМЕР_3 ;

- ноутбук чорного кольору Lenovo IdeaPad Z710; s/n НОМЕР_4 ;

- флеш накопичувач «Transcend» USB 3.0, об`єм памяті 64 GB;

- 2 жорстких диски «Transcend» об`ємом на 1 TB та об`ємом на 750 GB;

- картка Рафрайзен банк «Gold» № НОМЕР_5 .

В частині накладення арешту на паспорт громадянина України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , № НОМЕР_6 , який був вилучений в ході проведення обшуку за місцем проживання громадянина України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_2 відмовити з підстав, вказаних в мотивувальній частині ухвали слідчого судді, зобов`язавши слідчого повернути вказаний документ власнику.

Виконання ухвали покласти на слідчого слідчого відділу УСБУ в Одеській області ОСОБА_3 , або інших слідчих з групи у вказаному кримінальному провадженні.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали слідчого судді складено та проголошено 03.07.2024 року о 16:30 годині в залі суду №131.

Слідчий суддя: ОСОБА_9

03.07.2024