ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/818/1941/24 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 121 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова матеріали за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 07 серпня 2024 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001305 від 12.06.2021 за частиною 2 статті 296, частиною 2 статті 121 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 07 серпня 2024 року клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 - задоволено, продовжено обвинуваченим строк тримання під вартою до 04 жовтня 2024 року. Не погодившись з вказаною ухвалою в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу щодо продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою, постановити нову, якою обрати щодо обвинуваченого запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою. В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник вказує, що суд взяв до уваги жодним чином необгрунтовану думку прокурора про необхідність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою та відкинув доводи сторони захисту. Судом не враховано, що ОСОБА_6 на час події кримінального правопорушення не працював, оскільки вирішувалося питання щодо його вступу до ЗСУ, про що надавалися докази суду, але не були враховані. Суд першої інстанції залишив поза увагою, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання в Харківській області, матір та інших родичів. До моменту затримання не переховувався, брав участь у слідчих та процесуальних діях, не впливав на учасників процесу. Крім того, ОСОБА_6 діяв не з хуліганських мотивів, не з метою заподіяння комусь шкоди, а намагався затримати особу, яка спричинила йому ножове поранення, коли він намагався припинити бійку, та ще два поранення під час затримання. З цього приводу відомості внесені до ЄРДР та проводиться досудове розслідування. Суд не обгрунтував, у зв`язку із чим неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід. Прокурор у клопотанні взагалі не навів обставин, які перешкоджають застосувати інший запобіжний захід. Захисник звертає увагу, що обвинувачений перебуває під вартою з 01.07.2021 року, після направлення справи до Московського районного суду м. Харкова у травні 2023, минуло вже 14 місяців, протягом яких розглядалося лише питання продовження строку тримання під вартою та проведено два судових засідання, під час яких прокурор надав суду письмові докази та було розпочато їх дослідження. ОСОБА_6 вже фактично відбув третину можливого максимального строку покарання. Відповідно до частини 4 статті 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін. Враховуючи відсутність відповідного клопотання, розгляд апеляційної скарги здійснюється без участі сторін, що узгоджується з вищенаведеними вимогами частини 4 статті 422-1 КПК України. Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого, колегія суддів підстав для задоволення апеляційної скарги не встановила, виходячи з наступного. Перевіряючи обгрунтованість ухвали суду про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, апеляційний суд виходить з наступного. Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до пункту 2 частини 4 статті 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, який спричинив загибель людини. Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував тяжкість скоєного кримінального правопорушення, тяжкість покарання, яке може загрожувати обвинуваченому у разі визнання винуватим, дані про його особу, та дійшов обгрунтованого висновку, що ризики вчинення обвинуваченим дій, передбачених пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України не зменшилися, продовжують існувати, у зв`язку із чим застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнє для запобігання вказаним ризикам, з чим погоджується суд апеляційної інстанції. Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні хуліганства та заподіянні тяжкого тілесного ушкодження, вчиненого групою осіб, що спричинило смерть потерпілого. Надаючи оцінку наявності ризиків, встановлених судом першої інстанції, суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що наслідком інкримінованого ОСОБА_6 злочину є смерть людини. Органом досудового розслідування встановлено, що злочин був вчинений групою осіб, що суттєво підвищує суспільну небезпечність вчиненого. У зв`язку із наведеним, наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України об`єктивно вбачається з обставин кримінального провадження. Крім того, судовий розгляд триває, у зв`язку із чим підстави вважати заявлені ризики необгрунтованими, відсутні.

Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»). Відповідно до змісту оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 не одружений, дітей на утриманні не має, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікаря психіатра чи нарколога не перебуває, раніше судимим не був.

Захисник в апеляційній скарзі звертає увагу, що обвинувачений має місце проживання, матір та інших родичів, на час події кримінального правопорушення вирішувалося питання щодо його вступу до лав ЗСУ, у зв`язку із чим він не працював, однак вказані обставини не спростовують обгрунтованості пред`явленого обвинувачення та не зменшують можливості вжиття обвинуваченим заходів, передбачених пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України.

Суд апеляційної інстанції вважає, що існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих йому злочинів, може вдатися до відповідних дій. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Суд апеляційної інстанції не погоджується із апеляційними доводами захисника щодо відсутності ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, з огляду на наведене вище. Щодо доводів захисника з приводу відсутності у обвинуваченого хуліганських мотивів та мети заподіяння комусь шкоди, колегія суддів зазначає, що переглядаючи в порядку статті 422-1 КПК України ухвалу суду першої інстанції про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, апеляційний суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинуватою у вчиненні злочину, перевіряти наявність складу кримінального правопорушення.

Суд апеляційний інстанції, переглядаючи ухвалу суду в порядку статті 422-1 КПК України, позбавлений процесуальної можливості наперед надавати оцінку дослідженим судом першої інстанції доказам. При цьому, суд першої інстанції лише за наслідками дослідження доказів як сторони обвинувачення, так і сторони захисту та надання їм оцінки, може зробити відповідні висновки щодо обставин інкримінованих злочинів. Захисник стверджує, що ОСОБА_6 намагався затримати особу, яка спричинила йому ножове поранення, коли він намагався припинити бійку, та ще два поранення під час затримання. З цього приводу відомості внесені до ЄРДР та проводиться досудове розслідування. Вказані обставини мають бути перевірені судом першої інстанції в контексті інкримінованих ОСОБА_6 дій. Щодо тривалості перебування обвинуваченого під вартою, то такі доводи не є безпідставними. Судом першої інстанції зазначено, що обвинувальний акт надійшов у провадження судді ОСОБА_1 18.05.2023 з Октябрського районного суду м. Полтави, у зв`язку із чим, судове провадження розпочато зі стадії підготовчого судового засідання. Разом з тим, враховуючи, що на даний час минуло більше року з моменту надходження кримінального провадження до Московського районного суду м. Харкова, захисник стверджує, що протягом цього часу розглядалося лише питання продовження строку тримання під вартою та проведено два судових засідання, під час яких розпочато дослідження письмових доказів, а обвинувачений ОСОБА_6 з 2021 року перебуває під вартою, суд апеляційної інстанції звертає увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків кримінального провадження. З огляду на наведене, порушень кримінального процесуального закону, які б стали підставою для скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не виявлено, а наведені в апеляційній скарзі захисника доводи, колегія суддів не вбачає достатніми для застосування до обвинуваченого іншого, більш м`якого запобіжного заходу.

Керуючись статтями 177, 178, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 07 серпня 2024 року в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 - залишити без змін. Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання у відповідності зі статтею 28 КПК України розумних строків кримінального провадження. Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий:

Судді: