Номер провадження: 11-кп/813/607/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Приморського райсуду м. Одеси від 18.01.2023 у к/п №000141 від 03.03.2022 відносно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кіровоград, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, маючого сина 2012 р.н., офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 10.06.2021 Київським райсуду м. Одеси від за ч. 2 ст. 185 КК України до 3-х років 1-го місяця позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки 6 місяців;

- обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.

Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України та йому призначено покарання у виді 2 років обмеження волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Київського райсуду м. Одеси від 10.06.2021 у виді 2 років 2 місяців позбавлення волі та остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у вигляді 3 років 2 місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання визначено обчислювати з моменту звернення вироку до виконання, а саме - з моменту затримання ОСОБА_8 .

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Відповідно до вироку суду 1-ої інстанції, ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що 25.02.2022 він, перебуваючи на вул. Градоначальницька в м. Одесі, шляхом закладки незаконно придбав у невстановленої особи, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, психотропну речовину, яку з метою особистого вживання зберігав при собі.

25.02.2022 приблизно о 14 год. 40 хв., за адресою: АДРЕСА_2 , працівниками БПОП ГУНП в Одеській обл., під час охорони громадського порядку виявлено у ОСОБА_8 психотропну речовину. Після чого, працівниками БПОП ГУНП в Одеській області викликано слідчо-оперативну групу.

В цей же день за адресою: АДРЕСА_2 в ході обшуку ОСОБА_8 у нього було виявлено та вилучено кристалічну речовину, яка згідно висновку експерту кристалічна речовина, загальною масою 0,496 г, містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP. Кількісний вміст PVP становить 0,392 г.

Особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP, ОСОБА_8 незаконно придбав та незаконно зберігав при собі з метою особистого вживання.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 вказує на те, що оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання є надто суворим у зв`язку із такими обставинами:

- суд 1-ої інстанції не надав належної оцінки тому, що вчинене ОСОБА_8 діяння відноситься до категорії кримінальних проступків, судом не було отримано висновок органу пробації, не було врахованого відомості про особу обвинуваченого, який з 22.06.2022 проходить курс стаціонарної цілодобової, психо-соціальної реабілітації в центрі соціально-психологічної адаптації, характеризується як людина з активною життєвою позицією, сумлінний, старанний, здатний до саморозвитку в усіх сферах, що підтверджується відповідними довідками, які долучені до матеріалів провадження;

- ОСОБА_8 щиро розкаявся, сприяв слідству у розкритті кримінального проступку, має на утриманні малолітню дитину;

- призначаючи ОСОБА_8 покарання, яке наближене до максимального суд 1-ої інстанції допустив порушення розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності;

За таких обставин, захисник ОСОБА_7 просить скасувати вирок Приморського райсуду м. Одеси від 18.01.2023, в частині призначеного покарання, та ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання у виді штрафу у розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 51 000 грн.

Відповідно до ст. 71 КК України за сукупністю вироків приєднати до призначеного покарання невідбуте покарання за вироком Київського райсуду м. Одеси від 10.06.2021 та остаточно призначити покарання у виді 2 років 2 місяців позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 відповідні обов`язки.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі та просив її задовольнити, натомість прокурор ОСОБА_6 заперечувала проти її задоволення.

Обвинувачений ОСОБА_8 неодноразово у судове засідання апеляційного суду не з`явився, причини неявки суду не повідомив, із жодними клопотаннями не звертався.

Відтак, колегія суддів вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення, судом апеляційної інстанції були створені всі умови для реалізації права обвинуваченого на доступ до правосуддя.

Вказана позиція апеляційного суду узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав свою апеляційну скаргу, думку прокурора, яка заперечувала проти її задоволення, ретельно дослідивши матеріали провадження апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз вказаного вироку свідчить про те, що він вказаним вимогам відповідає у повному обсязі з огляду на такі обставини.

Оскільки в апеляційній скарзі не оспорюється винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку та правильність кваліфікації його дій, апеляційний суд не переглядає оскаржуваний вирок в цій частині та констатує, що його дії правильно кваліфіковані судом 1-ої інстанції за ч. 1 ст. 309 КК України, як незаконне придбання, зберігання психотропної речовини без мети збуту.

Що стосується доводів захисника відносно суворості призначеного обвинуваченому покарання, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Частина 2 ст. 50 КК України встановлює, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

Покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації, адже застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.

Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 судом 1-ої інстанції було враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, його суспільну небезпеку, відомості про особу обвинуваченого та ту обставину, що кримінальний проступок був вчинений в період іспитового строку.

Відповідно до ст. 66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд 1-ої інстанції визнав щире каяття.

Обставин, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого судом 1-ої інстанції встановлено не було.

Апеляційний суд враховує посилання захисника з приводу того, що ОСОБА_8 щиро розкаявся, однак зауважує, що зазначена обставина буда врахована судом 1-ої інстанції при призначенні покарання.

Та обставина, що обвинувачений має дитину не є безумовною підставою для призначення менш суворого покарання, більш того не стала для нього стримуючим фактором.

Колегія суддів критично оцінює посилання захисника з приводу того, що ОСОБА_8 активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, оскільки така обставина не підтверджена відповідними доказами та не зазначена ні в обвинувальному акті, ні у вироку суду.

Що стосується аргументів сторони захисту з приводу відсутності досудової доповіді, апеляційний суд зауважує, що відсутність досудової доповіді органу пробації не становить істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки відповідно до положень ст. 314-1 КПК має інформативний характер для суду. При оскарженні вироку з цієї підстави сторона провадження має аргументувати, як саме відсутність цієї доповіді вплинула на законність і обґрунтованість постановленого рішення у частині визначення виду й міри покарання.

Зазначена позиція апеляційного суду узгоджується з правовою позицією суду касаційної інстанції, яка викладена у постанові Першої судової палати ККС у складі ВС від 22.02.2024 по справі №607/8211/22.

Колегія суддів також враховує доводи захисника приводу того, що ОСОБА_8 загалом характеризується позитивно, разом з тим враховуєсуспільну небезпеку кримінальних правопорушень, у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, ту обставину, що кримінальний проступок вчинений ОСОБА_8 в період іспитового строку, у зв`язку з чим приходить до висновку про те, що призначене судом 1-ої інстанції покарання є справедливим, обґрунтованим та необхідним для виправлення ОСОБА_8 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника та зміни або скасування оскаржуваного вироку.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали безумовною підставою для скасування чи зміни оскарженого вироку, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України за насідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду 1-ої інстанції апеляційний суд має право залишити або ухвалу суду без змін.

Відтак, з огляду на викладені обставини, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги захисника та зміни або скасування оскаржуваного вироку.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 419, 424, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 18.01.2023, яким ОСОБА_8 визнаний винуватиму вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3