Справа №950/3407/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/982/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне вбивство
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Лебединського районного суду Сумської області від 07 березня 2024 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 було продовжено обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення застави,

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Лебединського районного суду Сумської області перебуває кримінальне провадження, в якому ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

У рамках даного кримінального провадження прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який закінчується 11 березня 2024 року, мотивуючого його тим, що раніше заявлені ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, існують та не зменшилися і більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належну процесуальну поведінку останнього.

Ухвалою Лебединського районного суду Сумської області від 07 березня 2024 року, клопотання прокурора було задоволено, продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою у ДУ «Сумський слідчий ізолятор» до 24 год. 00 хв. 05 травня 2024 року, без визначення застави.

Не погодившись зі вказаним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Лебединського районного суду Сумської області від 07 березня 2024 року, постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 відмовити, обрати останньому запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування своїх вимог захисник посилається на те, що своє клопотання прокурор мотивував тим, що ОСОБА_6 підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України - замах на вчинення умисного вбивства, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років та що продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений може переховуватися від суду з метою уникнути відповідальності за скоєне та незаконно вплинути на потерпілих та свідків, з метою зміни показань, свідчення яких матимуть доказове значення по даному кримінальному провадженню, і які судом допитані ще не були.

Задовольняючи вказане клопотання, суд не врахував відсутність доказів наявності заявлених ризиків та залишив поза увагою той факт, що сторона обвинувачеві не довела, що інші більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого. При цьому, ОСОБА_6 просив змінити запобіжний захід мотивуючи це тим, що має постійне місце проживання та тісні соціальні зв`язки, раніше не судимий і не має наміру впливати на потерпілого чи свідків. Він, як захисник, підтримав таку думку свого підзахисного, просив у задоволенні клопотання відмовити та застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляд цілодобового домашнього арешту, з вказівкою на недоведеність ризиків, на що суд, також уваги не звернув.

За таких обставин, апелянт вважає, що фактично були підстави для застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, а саме, у вигляді цілодобового домашнього арешту, що може забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Про призначення даного кримінального провадження до апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 , його захисник ОСОБА_7 та прокурор були повідомлені належним чином, що підтверджується наявними у матеріалах провадження доказами.

До початку апеляційного розгляду, захисник ОСОБА_7 подав клопотання, в якому просив провести судове засідання без його участі і не наполягав на розгляді кримінального провадження за участі його підзахисного.

Прокурор, також, звернулась до суду з клопотанням, в якому просила розглянути дане кримінальне провадження без її участі.

Враховуючи зазначені обставини, наявні підстави для здійснення апеляційного розгляду за відсутності учасників вказаного провадження, що не суперечить ч. 4 ст. 405 КПК України.

А тому, заслухавши доповідь головуючого-судді щодо змісту оскаржуваного рішення суду першої інстанції та доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши апеляційні доводи та вимоги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На переконання колегії суддів, вирішуючи питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, суд першої інстанції вищезазначених вимог Закону дотримався в повному обсязі.

Так, перевіряючи доводи поданого в рамках кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України прокурором клопотання про продовження останньому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на предмет існування заявлених ризиків, передбачених п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд дійшов висновку про їх актуальність та не зменшення, з врахуванням конкретних обставин даного кримінального провадження.

Так, на спростовування доводів апелянта щодо недоведеності заявлених ризиків, колегія суддів зауважує, що наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, було встановлено з огляду на тяжкість майбутнього покарання, яке загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винним у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, з метою уникнення якого останній може вчинити дії щодо переховування від суду, а ризик незаконного впливу на свідків, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, існує не лише на початковому етапі кримінального провадження, а й на стадії судового розгляду до моменту отримання показань від зазначених осіб та дослідження їх судом безпосередньо в судовому засіданні, і останній, перебуваючи не під вартою, зможе здійснити на зазначених осіб тиск, з метою зміни їх показань на свою користь.

Саме з врахуванням зазначеного, суд і дійшов висновку щодо доцільності продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не встановивши, при цьому, обставин, які б свідчили про те, що більш м`які запобіжні заходи зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 .

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується в повному обсязі, та ставити під сумнів його законність та обґрунтованість, підстав не вбачає.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідно практики ЄСПЛ, врахування судом тяжкості вчиненого кримінального правопорушення має свій раціональний зміст, оскільки свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від слідства.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що обвинувачений не має наміру впливати на потерпілого та свідків, то вони є непереконливими і жодним чином не впливають на наявність встановленого ризику, а інших доводів, за яких у задоволенні клопотання прокурора слід було б відмовлено, апелянтом не зазначено.

Крім того, колегія суддів зауважує, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Таким чином, з врахуванням практики ЄСПЛ, а також тих обставин, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України замах на вчинення умисного вбивства, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , становить небезпеку для суспільства, колегія суддів вважає, що в даному конкретному випадку суспільний інтерес має більшу вагу над повагою до свободи особи, а тому, і з цих підстав, обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є виправданим.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою, підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому, вказане судове рішення слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Керуючись, ст.ст.404,407,418,419 КПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Лебединського районного суду Сумської області від 07 березня 2024 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 було продовжено обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення застави, - залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4