У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2024 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

за участю секретаря: ОСОБА_2

прокурора: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання Відділу №27 філії державної установи «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях (далі за текстом Орган пробації) щодо застосування норм Закону України від 18.07.2024 №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» щодо засудженого

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця см. Херсона, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

в с т а н о в и в:

1. Суть питання, що вирішується ухвалою

На розгляд Херсонського міського суду Херсонської області надійшло вищезазначене подання Органу пробації, в якому просять застосувати до ОСОБА_4 норму Закону України від 18.07.2024 №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі по тексту Закон).

Обґрунтовуючи подання Орган пробації зазначив, що з 09.11.2020 на обліку в Органі пробації перебуває ОСОБА_4 , засуджений вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 22.09.2021 за ч. ч. 1, 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки. Іспитовий строк закінчився 22.09.2023, проте на розгляді суду перебуває подання про скасування звільнення від відбування покарання з іспитовим строком, яке на день звернення із поданням не розглянуто.

Зазначають, що 09.08.2024 набрав чинності Закон, яким внесено зміни до ст. 51 КУпАП, відповідно до якої дрібним викрадення чужого майна вважається за умови заподіяння матеріальної шкоди у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. На момент вчинення ОСОБА_4 декількох епізодів кримінальних правопорушень вартість викраденого майна відповідно до вироку становила: 10.10.2018 1625 гривень, 10.10.2018 1625 гривень, 23.10.2018 1625 гривень, 25.10.2018 1625 гривень та 05.11.2018 4814,45 гривень, що по перших трьох епізодах станом на дату вчинення кримінальних правопорушень (2018 рік) не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

2. Позиції сторін кримінального провадження.

Прокурор заперечував проти задоволення подання Органу пробації, оскільки один епізод протиправних дій ОСОБА_4 декриміналізації не підлягає.

Представник органу пробації надала суду заяву, в якій просить здійснювати судове провадження за їх відсутності. Засуджений ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про день, час місце судового засідання був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв та клопотань не подавав.

Відповідно до ч. 5 ст. 539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

З огляду на викладене суд вважає за можливе здійснювати судовий розгляд за відсутності представника Органу пробації та ОСОБА_4 .

3. Встановлені судом обставини

Як встановлено судом ОСОБА_4 засуджено за ч. ч. 1, 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України відповідно до вироку Херсонського міського суду Херсонської області від 22.09.2021 до 2 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, вирішено питання щодо стягнення витрат на залучення експерта та долі речових доказів.

За змістом вироку ОСОБА_4 10.10.2018 було заподіяно потеплілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 1625 гривень; 23.10.2018 заподіяно шкоду потерпілій ОСОБА_5 на загальну суму 1625 гривень; 25.10.2018 заподіяно потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 1625 гривень, 31.10.2018 заподіяно потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 4814,45 гривень, 05.11.2018 заподіяно потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 1625 гривень.

Вищезазначений вирок набув законної сили 23.10.2021, про що свідчить розпорядження про виконання судового рішення, що набрало законної сили.

4. Мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

09.08.2024 набув чинності Закон України 18.07.2024 №3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі Закон №3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону №3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону №3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме: 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривен, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Зі змісту вироку вбачається, що кримінальне правопорушення, інкриміноване ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України, вчинено 15.03.2020. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» розмір прожиткового мінімуму на одну працездатну особу складав 2 470 гривень. Отже податкова соціальна пільга у 2018 році складала 1 762 гривні. Таким чином, з 09.08.2024 таємне викрадення чужого майна (крадіжка) стає кримінально караним діянням, якщо вартість викраденого майна на момент вчинення правопорушення становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що у 2018 році становило 2 470 гривень.

Станом на дату вчинення, інкримінованих ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, викрадення чужого майна, шляхом крадіжки, шахрайства, вважалося дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищувало 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Оскільки згідно вироку вартість майна, яким ОСОБА_4 заволодів шляхом крадіжки 10.10.2018, 23.10.2018, 25.10.2018 та 05.11.2018 становила 1 625 гривень, тобто не перевищувало двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у 2018 році (2 470 грн.), тому ця сума була меншою за розмір, з якого відповідно до Закону №3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, тому суд вважає, що вказані дії ОСОБА_4 не підпадають під кримінально каране діяння, передбачене Особливою частиною КК України.

Положеннями ч. 1 ст. 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми Основного Закону України також знайшли своє відображення і в ч. 1 ст. 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Такий же принцип неявно гарантований і ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Цей принцип втілюється в правилі про те, що, якщо існують відмінності між кримінальним законодавством, чинним на момент вчинення злочину, та наступними кримінальними законами, прийнятими до винесення остаточного рішення, суди повинні застосовувати закон, положення якого є найбільш сприятливими для обвинуваченого.

Передбачені ч. 1 ст. 5 КК України підстави для закриття кримінальної справи не пов`язані із встановленням фактичних обставин справи, що свідчать про відсутність в діянні особи складу злочину, а пов`язані зі змінами законодавства про кримінальну відповідальність (постанова ВС від 09.09.2019 в справі №591/6379/16-ц).

Зміни до ст. 51 КУпАП, яка стосується збільшення розміру коефіцієнта НМ для кваліфікації відповідних діянь як адміністративного правопорушення, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння для діянь, предметом посягання яких було майно на суму, що не перевищує 2 НМ. У той же час Суд наголошує, що визначення суми, яка дорівнює 2 НМ, здійснюється виходячи з розміру НМ, що діяв на час вчинення відповідного діяння (постанова ОП ВС від 07.10.2024 у справі № 278/1566/21).

Особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання (ч. 2 ст. 74 КК України).

Пункт 13 ч. 1 ст. 537, п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України передбачають, що під час виконання вироків суд, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 ст. 74 КК України.

З огляду на вищевикладене суд вважає необхідним застосувати зворотну дію у часі Закону та враховуючи часткову декриміналізацію, введену Законом, вважає подання Органу пробації таким, що підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання щодо приведення вироку Херсонського міського суду Херсонської області від 22.09.2021 у відповідність з вищезазначеними змінами до КУпАП, суд зважає на таке.

У зв`язку із зазначеним, оскільки кримінальна караність частини діянь, які мали місце 10.10.2018, 23.10.2018, 25.10.2018 та 05.11.2018, за вчинення яких засуджений ОСОБА_4 , усунута, суд приходить до висновку про те, що на підставі ч. 2 ст. 74 КК України ОСОБА_4 необхідно звільнити від кримінальної відповідальності за вчинення вищезазначених кримінальних правопорушень.

Оскільки епізод протиправних дій, вчинених ОСОБА_4 , що мав місце 31.10.2018 залишився кримінально-караним, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Єдиною підставою для здійснення кримінально-правової кваліфікації дій особи за кваліфікуючою ознакою «повторно» без постановлення обвинувального вироку суду стосовно цієї особи за першим епізодом, який дає підстави для кваліфікації ознаки «повторно», є розгляд першого і наступних однорідних або тотожних злочинів у одному кримінальному провадженні.

Таким чином, у ситуації, коли в одному кримінальному провадженні розглядається два і більше епізоди вчинення тотожних чи однорідних злочинів, для повторності злочинів не має значення, була чи не була особа засуджена за раніше вчинений злочин. Проте у випадку розгляду різних кримінальних проваджень стосовно однієї особи, така обставина має значення, а тому повторність має місце лише у разі постановлення щодо особи обвинувального вироку за тотожний чи однорідний злочині в іншому кримінальному провадженні (постанова ОП ККС Верховного Суду від 14.09.2020 справа №591/4366/18).

Дії ОСОБА_4 за вказаним фактом (31.10.2018) кваліфіковано за ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням такої кваліфікуючої ознаки як повторність, тоді як за епізодами, які фактично і були передумовою для відповідної кваліфікації, ОСОБА_4 кримінальній відповідальності не підлягає, що свідчить про необхідність виключення відповідної ознаки протиправних дій ОСОБА_4 з подальшою перекваліфікацією його дій на ч. 1 ст. 185 КК України.

Оскільки обсяг обвинувачення ОСОБА_4 зазнав суттєвих змін, зокрема зменшився, а тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, як і його суспільна небезпечність також змінилась, наявні підстави і для пом`якшення покарання ОСОБА_4 . У той же час суд враховує наступне.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 №2617-VIII (далі Закон №2617-VIII) з 01.07.2020 до абз. 2 ч. 1 ст. 185 КК України внесено зміни, згідно яких слова «або позбавленням волі на строк до трьох років» - замінено словами «або обмеженням волі на строк до п?яти років».

Отже, згідно Закону №2617-VIII за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185 КК України, з 01.07.2020 встановлений більш м`який вид покарання ніж мав місце за вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення, а тому застосуванню підлягає саме санкція ч. 1 ст. 185 КК України в редакції Закону , №2617-VIII.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 3, 5, 74, 185 КК України, ст. ст. 537-539 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Подання Відділу №27 філії державної установи «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях задовольнити.

Вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 2.09.2021 у справі №766/24005/18 відносно ОСОБА_4 привести у відповідність до Закону України 18.07.2024 №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважати засудженим за вчинення кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

Роз`яснити засудженому, що від покарання або його частини, що їх особа законно відбула на підставі вищевказаного вироку суду до декриміналізації злочину, він не може бути звільнений, а понесені особою правообмеження у цьому разі не підлягають відшкодуванню чи компенсації.

Ухвала може бути оскаржена протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення до Херсонського апеляційного суду через Херсонський міський суд Херсонської області.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_7