КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

представника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу з доповненнями представника ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 26 липня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 26.07.2024 задоволено клопотання прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_7 та накладено арешт на майно, яке вилучено 10.07.2024 під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на мобільний телефон марки «Гугл Піксель 5», lMEI: НОМЕР_1 , в середині якого наявна сім-картка з номером: НОМЕР_2 .

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та повернути вилучений мобільний телефон власнику ОСОБА_6 або його представнику.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, зазначав, що 11.07.2024 за участю та сприяння ОСОБА_6 слідчий провів повний детальний огляд вилученого мобільного телефону.

При цьому ОСОБА_6 добровільно зняв усі системи логічного захисту, проте жодної інформації, яка б становила інтерес для досудового розслідування в телефоні винайдено не було, і жодних доказів причетності останнього до вчинення злочинів телефон не містить, а отже він не має доказового значення у даному кримінальному провадженні.

_____________________________________________________________________________

Справа 761/25996/24 Слідчий суддя - ОСОБА_8

Апеляційне провадження № 11-сс/824/5393/2024 Суддя-доповідач - ОСОБА_1 .

Також, телефон не містить слідів злочину, він не був знаряддям вчинення злочину, що вже було встановлено слідчим під час проведення процесуальних дій, а тому вилучений мобільний телефон не є доказом у даному кримінальному провадженні і на нього не може бути накладений арешт.

На переконання захисника, інші передбачені законом підстави для накладення арешту також відсутні.

Крім того, ОСОБА_6 не є підозрюваним у даному кримінальному провадженні.

Фактично, в матеріалах досудового розслідування та в ухвалі слідчого судді не наведено жодного доказу, який би свідчив про те, що мобільний телефон, який належить ОСОБА_6 , міг бути отриманий або використаний ним в результаті здійснення якоїсь незаконної діяльності чи вчинення злочину.

30.09.2024 від представника ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 надійшли доповнення до апеляційної скарги, в яких він зазначив, що вилучений мобільний телефон не містить жодного підтвердження версії слідства щодо причетності ОСОБА_6 .

Матеріали справи не містять відомостей про те, яким чином орган досудового розслідування встановив, що особою з ім`ям користувача ІНФОРМАЦІЯ_3 є саме ОСОБА_6 . Версія слідства щодо причетності ОСОБА_6 до вказаного у клопотанні злочину побудована на співпадінні запису фігурантом справи в своїх контактах замовника та нікнейма ОСОБА_6 в різних месенджерах.

Прокурор у судове засідання повторно не прибув, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, про поважні причини свого неприбуття не повідомив та клопотань про відкладення судового засідання не подавав.

04.09.2024 від прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_10 надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги у його відсутності.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 172, ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів, заслухавши думку представника ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 , вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності прокурора.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 , який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга з доповненнями не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, СУ ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000510 від 19.04.2024, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановлений досудовим розслідуванні час та місці, але не пізніше 22.12.2023, у невстановленої досудовим розслідуванням особи, матеріали відносно якої виділенні в окреме провадження, виник злочинний умисел, спрямований на знищення чужого майна шляхом підпалу приватного будинку АДРЕСА_2 та двох квартир у м. Київ за адресами: АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 .

На виконання злочинного плану 22.12.2023, у невстановлений досудовим розслідуванням час організатор злочину зателефонував через месенджер «Телеграм» своєму знайомому ОСОБА_11 та запропонував йому за грошову винагороду у сумі 3 тис. доларів США безпосередньо здійснити підпали трьох житлових приміщень, за вищевказаними адресами.

Крім того, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 23.12.2023, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, вказаною особою до вчинення кримінального правопорушення було залучено ще одного співучасника - невстановлену досудовим розслідуванням особу матеріали у відношенні якої виділені в окреме провадження, який відповідно до відведеної йому ролі, повинен був сприяти його вчиненню шляхом надання необхідної інформації, грошових коштів на купівлю відповідних засобів чи знарядь вчинення кримінальних правопорушень.

На озвучену організатором пропозицію ОСОБА_11 погодився та керуючись його вказівками, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність вчинюваних ним дій, 23.12.2023 приблизно о 18 год. 30 хв., прибув на власному автомобілі марки «Fiat» серії «Punto», державний номерний знак НОМЕР_3 до торгівельного центу « Лавина » за адресою: м. Київ, вул. Берковецька, 6-Д .

На паркувальному майданчику вказаного торгівельного центру він зустрівся з раніше незнайомим йому чоловіком - невстановленою досудовим розслідуванням особою, залученою організатором до вчинення кримінального правопорушення у якості пособника, який передав йому шість вживаних автомобільних шин, рюкзак служби доставки « Рокет » та грошові кошти у розмірі 1000 грн.

Поклавши вказані речі у свій автомобіль, ОСОБА_11 попрямував до АЗС «WOG», що розташована по вул. Стеценка, 21 у м. Києві , де придбав 2 літра бензину, який згодом розлив у каністру з-під омивача скла об`ємом 4 л та пластикову пляшку об`ємом 1,5 л.

В подальшому, реалізуючи спільний умисел на умисне знищення чужого майна шляхом підпалу, ОСОБА_11 , виступаючи безпосереднім виконавцем у вчиненні кримінального правопорушення, в цей же день приблизно о 19 год. 30 хв., прибув на власному автомобілі до приватного будинку АДРЕСА_2 , частина будинку із виходом на вул. Зеленського належить ОСОБА_12 та скориставшись відсутністю останнього та сторонніх осіб, у вечірній час доби, діючи таємно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, поклав біля вхідної хвіртки цього будинку передані йому дві автомобільні шини, облив їх бензином і підпалив за допомогою стороннього джерела запалювання.

Процес виникнення та горіння вогнища ОСОБА_11 записав на свій мобільний телефон з метою звітування у подальшому перед організатором злочину про проведену роботу.

В подальшому ОСОБА_11 , виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, покинув місце події на власному автомобілі марки «Fiat» серії «Punto», державний номерний знак НОМЕР_3 .

В результаті протиправних дій ОСОБА_11 вогнем було пошкоджено хвіртку воріт вказаного вище домоволодіння, чим спричинено матеріального збитку ОСОБА_12 у розмірі 344 грн. 00 коп.

Крім того, продовжуючи реалізовувати спільний умисел на умисне знищення чужого майна шляхом підпалу, ОСОБА_11 , виступаючи безпосереднім виконавцем у вчиненні злочину, в цей же день прибув на власному автомобілі марки «Fiat» серії «Punto», державний номерний знак НОМЕР_3 до будинку АДРЕСА_7 де в період часу з 20 год. 42 хв. по 20 год. 46 хв. 23.12.2023, одягнувши рюкзак служби доставки «Рокет» та тримаючи в руках дві автомобільні шини, які незадовго до події отримав від невстановленої досудовим розслідуванням особи, що виконувала роль пособника, зайшов у приміщення під`їзду № 1, піднявся сходами на 2 поверх, підійшов до вхідних дверей квартири № 8 , що належить ОСОБА_13 та скориставшись відсутністю власників і сторонніх осіб, діючи таємно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, поклав біля них ці шини, облив їх бензином і підпалив за допомогою стороннього джерела запалювання.

Процес виникнення вогнища ОСОБА_11 записав на свій мобільний телефон з метою звітування у подальшому перед організатором злочину про проведену роботу.

В подальшому, ОСОБА_11 , виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, поїхав з місця події.

В результаті протиправних дій ОСОБА_11 вогнем було пошкоджено вхідні двері вказаної квартири, чим спричинено матеріального збитку ОСОБА_13 у розмірі 8 700 грн. 00 коп.

Крім того, продовжуючи реалізовувати спільний умисел на умисне знищення чужого майна шляхом підпалу, ОСОБА_11 , виступаючи безпосереднім виконавцем у вчиненні кримінального правопорушення, в цей же день прибув на власному автомобілі до будинку АДРЕСА_8 де в період часу з 20 год. 59 хв. по 21 год. 05 хв., одягнувши рюкзак служби доставки «Рокет» та тримаючи в руках дві автомобільні шини, які незадовго до події отримав від невстановленої досудовим розслідуванням особи, що виконувала роль пособника, зайшов у приміщення під`їзду № 1, піднявся ліфтом на 19 поверх, підійшов до вхідних дверей квартири № 100 , що належить ОСОБА_14 та скориставшись відсутністю власника і сторонніх осіб, діючи таємно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, поклав біля них ці шини, облив їх бензином і підпалив за допомогою стороннього джерела запалювання.

Процес виникнення вогнища ОСОБА_11 записав на свій мобільний телефон з метою звітування у подальшому перед організатором злочину про проведену роботу.

В подальшому ОСОБА_11 , виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, поїхав з місця події.

В результаті протиправних дій ОСОБА_11 вогнем було пошкоджено вхідні двері вказаної квартири, чим спричинено матеріального збитку ОСОБА_14 у розмірі 57 000 грн. 00 коп.

В подальшому, оперативним шляхом встановлено замовника, який 23.12.2023 о 19 год. зустрівся із ОСОБА_11 по вул. Берковецька, 6-Д у м. Києві (ТРЦ «Лавина») з метою надання необхідної інформації про адреси об`єктів нерухомості, які необхідно знищити шляхом підпалу, отримання грошових коштів, засобів розпалювання та горіння, останнім є ОСОБА_15 .

В рамках проведеного допиту підозрюваного ОСОБА_11 встановлено, що знаючи про скрутне фінансове становище ОСОБА_11 , приблизно, 21.12.2023, ОСОБА_16 , використовуючи месенджер «Телеграм» запропонував останньому заробити грошові кошти у формі вчинення підпалів вхідних дверей із раніше знайомим ОСОБА_16 чоловіком, на що ОСОБА_11 погодився.

Під час телефонної розмови раніше знайомий ОСОБА_16 за допомогою месенджеру «Телеграм» повідомив ОСОБА_11 про те, що 23.12.2023 за адресою: м. Київ, вул. Берковецька, 6-Д (ТРЦ « Лавина ») буде знаходитися автомобіль марки «Фольксваген» серії «Пассат», номерні знаки автомобіля невідомі, в якому буде знаходитися особа чоловічої статі, яка наддасть відомості про адреси об`єктів нерухомості, які необхідно буде підпалити, наддасть грошові кошти, автомобільні шини, паливо тощо.

Так, під час пред`явлення особи для впізнання за фотознімками ОСОБА_11 , впізнав ОСОБА_15 , як особу, що надала інформацію про адреси вчинення підпалів, передала грошові кошти, автомобільні шини, сумку «Рокет», а також допомогла перевантажити вказані речі з автомобіля марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_4 до автомобіля підозрюваного ОСОБА_11 , марки «Fiat Punto», державний номерний знак НОМЕР_5 .

Під час особистого спілкування з ОСОБА_15 . ОСОБА_11 зробив фотознімки з мобільного телефону ОСОБА_15 на якому були вказані точні адреси вчинення підпалів.

В ході огляду мобільного телефону, що належить ОСОБА_11 , у застосунку « Галерея » виявлено фотозображення мобільного телефону ймовірно марки «Айфон» на якому зображено зовнішній вигляд території паркану з табличкою номер 8 приватного домоволодіння. Фото зроблено з іншого телефону, в верхній частині екрану якого є напис «Vitalii» 22.12.23 14:08, фото ймовірно зроблено з мобільного додатку «Телеграм».

В ході огляду належного ОСОБА_15 мобільного додатку «Телеграм» виявлено чат з ім`ям користувача « ІНФОРМАЦІЯ_3 » та нік-неймом «Vitalii», вказане листування не має повідомлень на момент огляду.

В ході проведення оперативних заходів, встановлено власника облікового запису з ім`ям користувача « ІНФОРМАЦІЯ_3 » та нік-неймом «Vitalii» у мобільному додатку «Телеграм», ним виявився ОСОБА_6 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Як зазначено у клопотанні, виходячи із вищевказаного в органу досудового розслідування наявна обґрунтована інформація про те, що ОСОБА_6 є ймовірним замовником серії підпалів, які були вчинені ОСОБА_11 .

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13.06.2024 надано дозвіл на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_6 , з метою виявлення мобільних телефонів та комп`ютерної техніки

Згідно даних протоколу обшуку від 10.07.2024, цього ж дня слідчим СУ ГУНП у м. Києві за оперативного супроводження УКР ГУНП у м. Києві проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , ході якого виявлено та вилучено мобільний телефон марки «Гугл Піксель 5», lMEI: НОМЕР_1 в середині якого наявна сім-картка з номером: НОМЕР_2 .

17.07.2024 прокурор Київської міської прокуратури ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва із клопотанням про накладення арешту на майно, яке вилучене 10.07.2024 під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на мобільний телефон марки «Гугл Піксель 5», lMEI: НОМЕР_1 , в середині якого наявна сім-картка з номером: НОМЕР_2 , з метою збереження речових доказів.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 26.07.2024 задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на майно, яке вилучено 10.07.2024 під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на мобільний телефон марки «Гугл Піксель 5», lMEI: НОМЕР_1 , в середині якого наявна сім-картка з номером: НОМЕР_2 .

З висновками слідчого судді суду першої інстанції про наявність підстав для арешту вищевказаного майна з метою збереження як речових доказів погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на мобільний телефон, вилучений в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , з тих підстав, що вказане майно може містити на собі відомості, які мають значення для встановлення фактичних обставин кримінального правопорушення, у встановленому законом порядку визнане речовими доказами у межах кримінального провадження № 0000510 , та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вилучений мобільний телефон, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути приховане, пошкоджене, зіпсоване, втрачене, знищене, передане, відчужене чи зникнути.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на вилучене майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про невідповідність вилученого мобільного телефону критеріям речових доказів, є безпідставними, оскільки встановлені прокурором фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку, що вилучений за місцем проживання ОСОБА_6 мобільний телефон може містити відомості, які можуть бути використані як докази факту та обставин вчинення кримінального правопорушення, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для його арешту як речових доказів з метою збереження.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України.

Крім того, накладення арешту на вилучене майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, а носить тимчасовий характер застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, тому відповідні обмеження є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження.

Посилання апелянта на недоведеність причетності ОСОБА_6 до події кримінального правопорушення, яке розслідується у даному кримінальному провадженні, на даному етапі досудового розслідування не впливають на правильність висновків слідчого судді, оскільки сукупність долучених до клопотання прокурора матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна ОСОБА_6 , а питання наявності події та складу кримінального правопорушення у його діях підлягає вирішенню під час судового розгляду справи по суті.

Досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000510 триває, органом досудового розслідування здійснюється збирання доказів та встановлення усіх обставин кримінального правопорушення, у тому числі усіх причетних до вказаного кримінального правопорушення осіб.

Арешт майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна, не вимагає обов`язкового оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

З огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Обставини, на які посилається апелянта, щодо співпадіння запису фігурантом справи в своїх контактах замовника та нікнейма ОСОБА_6 в різних месенджерах, підлягають перевірці під час подальшого досудового розслідування, проте на даному етапі досудового розслідування не є підставою для відмови у задоволенні клопотання.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України, які б слугували підставою для її скасування. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 395, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу з доповненнями представника ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 26 липня 2024 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3