ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря - ОСОБА_5 ,

власника майна - ОСОБА_6 ,

представника власника майна - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 жовтня 2024 року про накладення арешту на майно (ЄРДР № 0000123),

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 жовтня 2024 року задоволено клопотання старшого слідчого СВ УСБУ у Волинській області ОСОБА_8 , яке погоджене прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , та накладено арешт на майно, яке було вилучено під час проведення огляду місця події, а саме, крім іншого, на паспорт громадянина Республіки Польща на ім`я ОСОБА_13 серії НОМЕР_3; посвідку на тимчасове проживання на ім`я ОСОБА_10 НОМЕР_1 , в рамках досудового розслідування кримінального провадження внесеного до ЄРДР № 0000123, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.305 КК України.

В поданій апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 вважає ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту на паспорт громадянина Республіки Польща ОСОБА_11 та посвідку на тимчасове проживання незаконною та необґрунтованою. Посилається на те, слідчим суддею не встановлено, яким саме критеріям в розумінні ст.98 КПК України відповідають вказані документи. Також вказує на те, що власник майна ОСОБА_12 в судове засідання не викликався, копія судового рішення останньому не вручалась, що є порушенням його процесуальних прав, а тому строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді пропущений з поважних причин. Просить ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту на паспорт та посвідку на тимчасове проживання скасувати, постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання в цій частині відмовити.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та доводи апеляційної скарги, власника майна та його представника, які подану апеляційну скаргу підтримували та просили скасувати ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту на паспорт та посвідку на проживання, пояснення слідчого, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, а апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів судової справи, представник власника майна участі в судовому засіданні не брав, а тому строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді підлягає поновленню, так як він пропущений з поважних причин.

Відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Арештом майна відповідно до ч.1 ст.170 КПК України є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до вимог ч.ч.2-6 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів . У цьому випадку, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу; 2) спеціальної конфіскації . У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КК України; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи. У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

З аналізу положень вищевказаних процесуальних норм закону випливає, що слідчий та/або прокурор повинні довести, що майно, яке на їх думку підлягає арешту повинно відповідати критеріям, визначеним у ст.98 КПК України.

Доведеними повинні бути і ризики щодо такого майна, передбачені ст.170 КПК України, зокрема, - щодо збереження речових доказів.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

На думку апеляційного суду, зазначені вимоги закону при розгляді клопотання старшого слідчого СВ УСБУ у Волинській області ОСОБА_8 про накладення арешту на майно, слідчим суддею в повній мірі не дотримані.

З матеріалів клопотання вбачається, що СВ УСБУ у Волинській області проводиться досудове розслідування в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000123, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.305 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в ході проведення 05.10.2024 огляду місця події, виявлено та вилучено, крім іншого паспорт громадянина Республіки Польща на ім`я ОСОБА_13 серії НОМЕР_3 та посвідку на тимчасове проживання.

Доводячи підставність поданого клопотання, сторона обвинувачення вказувала на те, що вилучені паспорт громадянина Республіки Польща на ім`я ОСОБА_13 серії НОМЕР_3 та посвідка на тимчасове проживання відповідають критеріям, визначеним у ст.98 КПК України у зв`язку з чим і було визнано речовими доказами. А тому, саме з метою збереження речових доказів, перешкоджанню їх знищенню, користуванню та відчуженню, просив накласти арешт на це майно.

Разом з тим, наведені слідчим у клопотанні про арешт паспорта громадянина Республіки Польща та посвідки на тимчасове проживання підстави, у зв`язку з якими вказане майно відповідає критеріям, визначеним ст.98 КПК України, не може бути визнано достатнім для висновку, що це майно є речовим доказом, оскільки, згідно положень ст.171 КПК України, наведені у клопотанні обставини мають бути доведені доказами, доданими до клопотання.

З огляду на те, що паспорт громадянина Республіки Польща на ім`я ОСОБА_13 серії НОМЕР_3 та посвідка на тимчасове проживання, лише формально визнані речовим доказом у кримінальному провадженні, без зазначення яким критеріям, визначеним ст.98 КПК України вони відповідає, правові підстави для накладення арешту на це майно, були відсутні.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що існування правової підстави для арешту паспорта громадянина Республіки Польща на ім`я ОСОБА_13 серії НОМЕР_3 та посвідки на тимчасове проживання не підтверджується відповідними доказами і саме тому на вищезазначене майно, не може бути накладено арешт без наявності на це законних підстав.

При цьому такі висновки апеляційний суд робить виключно щодо паспорта та посвідки на тимчасове проживання і перевіряє законність накладення арешту тільки щодо даного майна згідно положенням ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

В статті 2 КПК України зазначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Дослідивши матеріали провадження, обставини справи, апеляційний суд вважає, що застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як накладення арешту на паспорт громадянина Республіки Польща на ім`я ОСОБА_13 серії НОМЕР_3 та посвідку на тимчасове проживання, не ґрунтується на вимогах закону.

Аналіз клопотання про накладення арешту на майно та долучених до нього матеріалів кримінального провадження дають підстави для висновку, що клопотання слідчого в частині накладення арешту на вказані документи не відповідає вимогам закону, слідчим не було надано доказів, які б в достатній мірі підтверджували існування підстав для накладення арешту на це майно.

За таких обставин, ухвала слідчого судді в частині накладення арешту на зазначені документи підлягає скасуванню із постановленням апеляційним судом нової ухвали, якою в задоволення клопотання слідчого в цій частині слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Поновити адвокату ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 жовтня 2024 року про накладення арешту на майно.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 жовтня 2024 року в частині накладення арешту на паспорт громадянина Республіки Польща на ім`я ОСОБА_13 серії НОМЕР_3 та посвідку на тимчасове проживання на ім`я ОСОБА_10 НОМЕР_1 - скасувати.

Постановити в цій частині нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого СВ УСБУ у Волинській області ОСОБА_8 в частині накладення арешту на паспорт громадянина Республіки Польща на ім`я ОСОБА_13 серії НОМЕР_3 та посвідку на тимчасове проживання на ім`я ОСОБА_12 № НОМЕР_2 - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: