У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 липня 2024 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця в с. Буховецьке Бобринецького району Кіровоградської області, раніше судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , утримується у Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор»,

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 липня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви захисника ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Засуджений ОСОБА_6 просить звільнити його від відбування покарання умовно-достроково.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Зазначив, що не погоджується з рішенням суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про його звільнення від відбування покарання умовно-достроково. Вважає, що своєю поведінкою він довів своє виправлення, про що свідчить його характеристика та отримані заохочення. На думку засудженого, оскільки він відбув 2/3 строку покарання, він заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

25.06.2024 до суду через систему "Електронний суд" надійшла заява адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. В обґрунтування поданої заяви адвокат ОСОБА_7 зазначив, що засуджений позитивно характеризується адміністрацією Миколаївського СІЗО, має неодноразові заохочення за сумлінну працю, залучається до робіт з благоустрою, стягнення погашені у встановленому законом порядку, відбув передбачений законом необхідний строк покарання для застосування умовно-дострокового звільнення. Захисник вважав, що ОСОБА_6 своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці протягом всього періоду перебування в СІЗО довів своє виправлення, а за такого, на думку захисника, є всі підстави для прийняття рішення про задоволення клопотання про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Судом встановлено, що ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 02.05.2024 у задоволенні заяви захисника ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 було відмовлено (судова справа №490/2676/24 провадження №1-в/490/77/2024). Вказана ухвала суду в апеляційному порядку не оскаржувалась та набрала законної сили.

З урахуванням того, що на час розгляду заяви адвоката ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 пройшов менший строк, ніж передбачений ч. 7 ст. 539 КПК України, суд першої інстанції дійшов висновку, що у задоволенні вказаної заяви слід відмовити.

Узагальнені доводи інших учасників судового провадження.

В запереченнях на апеляційну скаргу, прокурор вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою. Посилаючись на 7 ст. 539 КПК України, прокурор зазначив, що повторний розгляд клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого можливий не раніше як через рік з дня винесення попередньої ухвали суду від 02.05.2024 про відмову у його задоволенні, тобто з 02.05.2025.

Позиції учасників судового провадження.

Засуджений ОСОБА_6 належним чином повідомлений про дату та час апеляційного розгляду, про що свідчить розписка. Заяву про бажання брати участь в судовому засіданні не подавав.

Захисник ОСОБА_7 до апеляційного суду не з`явився, належним чином повідомлений про дату та час апеляційного розгляду. Його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Прокурор ОСОБА_5 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу суду залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Згідно ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 засуджений вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02.11.2023 за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. ч. 1, 4 ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 16.01.2024, вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02.11.2023 щодо ОСОБА_6 змінено, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, зараховано у строк покарання частково відбуте покарання за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 15.01.2021, а саме: з 13.03.2019 по 10.12.2019, та з 18.05.2020 по 16.01.2024, тобто до дня набрання оскаржуваним вироком законної сили.

Початок строку покарання: 16.01.2024, кінець строку покарання: 21.08.2024.

На даний час засуджений ОСОБА_6 утримується в державній установі "Миколаївський слідчий ізолятор" на підставі ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 25.06.2024, керуючись ст. 537 КПК України, тимчасово залишений для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження №0000689.

Наказ начальника установи про залишення даного засудженого в відділенні господарчого обслуговування не видавався.

Судом першої інстанції встановлено, що ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 02.05.2024 у задоволенні заяви захисника ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 відмовлено (судова справа №490/2676/24 провадження №1-в/490/77/2024).

Вказана ухвала суду в апеляційному порядку не оскаржувалась та набрала законної сили.

Відповідно до ч. 7 ст. 539 КПК України, у разі набрання законної сили ухвалою суду про відмову в задоволенні клопотання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням розгляд повторного клопотання з цього самого питання щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, а також щодо осіб, засуджених за тяжкі та особливо тяжкі злочини до позбавлення волі на строк не менше п`яти років, може мати місце не раніше як через рік з дня винесення ухвали суду про відмову, а щодо засуджених за інші злочини та неповнолітніх засуджених не раніше як через шість місяців.

За такого суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що на час розгляду повторно поданої заяви захисником ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 , пройшов менший строк, ніж передбачений ч. 7 ст. 539 КПК України.

Тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні вказаної заяви.

Ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги засудженого не вбачається.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 407, 409, 424, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 липня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні заяви захисника ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 , - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_8