КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

представника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 30 вересня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 30.09.2024 задоволено частково клопотання заступника начальника третього відділу управління процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення Департаменту протидії злочинам, вчиненим в умовах збройного конфлікту, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , та накладено арешт на мобільний телефон Huawei Nova 10SE, IMEI: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 із сім-карткою з номером НОМЕР_3 ; мобільний телефон HMD Global (Nokia) Model: RM-1133, IMEI 1: НОМЕР_4 , IMEI 2: НОМЕР_5 , які були вилучені за місцем фактичного проживання підозрюваного ОСОБА_8 , у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні іншої частини клопотання, а саме арешті вилучених купюр номіналом 100 доларів США у кількості 135 штук, - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, прокурор Офісу

_____________________________________________________________________________

Справа 761/34226/24 Слідчий суддя - ОСОБА_9

Апеляційне провадження № 11-сс/824/6671/2024 Суддя-доповідач - ОСОБА_1 .

Генерального прокурора ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити подане прокурором клопотання у повному обсязі.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги, прокурор зазначав, що слідчий суддя дійшов помилкового висновку про належність вилучених за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_8 грошових коштів колишній дружині останнього - ОСОБА_10 , оскільки саме по собі знаходження вилучених коштів у сумочці ОСОБА_10 , яка також була присутня під час обшуку, на переконання прокурора, не може свідчити про однозначну їх належність саме їй.

Слідчий суддя не спробував з`ясувати у ОСОБА_10 законне джерело походження цих коштів, а також не взяв до уваги корисливий характер кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 .

На переконання прокурора, підозрюваний ОСОБА_8 , маючи погашені судимості за вчинення корисливих злочинів, міг до обшуку або під час такої процесуальної дії переховувати грошові кошти, набуті кримінально протиправним шляхом, зокрема і в сумочці ОСОБА_10 .

Крім того, слідчий суддя не взяв до уваги доводи прокурора про необхідність забезпечення конфіскації майна, з огляду на те, що ОСОБА_8 також підозрюється і у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України, санкція якої передбачає такий вид покарання.

29.10.2024 від представника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , надійшли заперечення на подану апеляційну скаргу, в яких останній зазначав про необгрунтованість доводів апеляційної скарги прокурора з посиланням на та, що у помешканні, де проводився обшук, постійно мешкала колишня дружина підозрюваного - ОСОБА_10 , та саме їй належать вилучені кошти. Крім того, у запереченнях апелянт зазначав про порушення прокурором строків апеляційного оскарження при зверненні із апеляційною скаргою.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши думку прокурора ОСОБА_5 , який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку представника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог пункту 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Як встановлено колегією суддів, апеляційну скаргу прокурором ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді від 30.09.2024 подано 02.10.2024, тобто з дотриманням строку, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів клопотання, Головним слідчим управлінням СБ України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000006 від 09.01.2024 за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111-2, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України.

Процесуальне керівництво у зазначеному кримінальному провадженні здійснюється прокурорами Офісу Генерального прокурора.

У межах вказаного кримінального провадження, 13.09.2024 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у порушенні законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України; та у пособництві державі-агресору, а саме у вчиненні умисних дій, спрямованих на допомогу (пособництво) збройним формуванням держави - агресора з метою завдання шкоди Україні шляхом: підтримання та реалізації дій збройних формувань держави-агресора, передачі матеріальних ресурсів збройним формуванням держави-агресора, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 19.08.2024 надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно даних протоколу обшуку від 13.09.2024, цього ж дня проведено обшук за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого, у присутності ОСОБА_8 та ОСОБА_10 виявлено та вилучено мобільний телефон Huawei Nova 10SE, IMEI: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 із сім-карткою з номером НОМЕР_3 ; мобільний телефон HMD Global (Nokia) Model: RM-1133, IMEI 1: НОМЕР_4 , IMEI 2: НОМЕР_5 ; предмети ззовні схожі на грошові кошти, а саме: купюри номіналом 100 доларів США у кількості 135 штук.

Постановою старшого слідчого 2 відділу 3 управління досудового розслідування ГСУ СБ України ОСОБА_11 від 13.09.2024 вищевказане майно визнане речовими доказами у кримінальному провадженні.

17.09.2024 заступник начальника третього відділу управління процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення Департаменту протидії злочинам, вчиненим в умовах збройного конфлікту, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва із клопотанням, в якому просив накласти арешт на майно, вилучене за місцем фактичного проживання підозрюваного ОСОБА_8 , у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон Huawei Nova 10SE, IMEI: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 із сім-карткою з номером НОМЕР_3 ; мобільний телефон HMD Global (Nokia) Model: RM-1133, IMEI 1: НОМЕР_4 , IMEI 2: НОМЕР_5 ; предмети ззовні схожі на грошові кошти, а саме: купюри номіналом 100 доларів США у кількості 135 штук.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 30.09.2024 задоволено частково клопотання прокурора та накладено арешт на мобільний телефон Huawei Nova 10SE, IMEI: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 із сім-карткою з номером НОМЕР_3 ; мобільний телефон HMD Global (Nokia) Model: RM-1133, IMEI 1: НОМЕР_4 , IMEI 2: НОМЕР_5 , які були вилучені за місцем фактичного проживання підозрюваного ОСОБА_8 , у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні іншої частини клопотання, а саме арешті вилучених купюр номіналом 100 доларів США у кількості 135 штук, - відмовлено.

Постановляючи ухвалу про арешт вилучених мобільних телефонів коштів, слідчий суддя обгрунтував прийняте рішення необхідністю їх збереження як речових доказів,.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки вищевказана ухвала слідчого судді за змістом апеляційної скарги фактично оскаржена прокурором лише в частині відмови в накладенні арешту на грошові кошти - купюри номіналом 100 доларів США у кількості 135 штук, то колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає ухвалу слідчого судді в межах апеляційної скарги, та лише щодо відмови в накладенні арешту на вилучені грошові кошти.

Ухвала слідчого судді в частині питання законності та обґрунтованості накладення арешту на інше майно, вилучене у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 : мобільний телефон Huawei Nova 10SE, IMEI: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 із сім-карткою з номером НОМЕР_3 ; Мобільний телефон HMD Global (Nokia) Model: RM-1133, IMEI 1: НОМЕР_4 , IMEI 2: НОМЕР_5 , прокурором в поданій апеляційній скарзі не оскаржується, а відтак колегією суддів не перевіряється.

Дійшовши висновку про відсутність підстав для накладення арешту на вилучені грошові кошти: купюри номіналом 100 доларів США у кількості 135 штук, слідчий суддя в ухвалі зазначив, що органом досудового розслідування не доведено належність вказаних коштів саме підозрюваному ОСОБА_8 .

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним уст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що слідчий суддя належним чином не перевірив викладені у клопотанні обставини, та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для накладення арешту на вилучені за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_8 грошові кошти.

Так, як убачається із доданих до клопотання слідчого матеріалів, грошові кошти - купюри номіналом 100 доларів США у кількості 135 штук, вилучені під час проведення обшуку у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_8 , що дає підстави вважати, що зазначені грошові кошти належать саме підозрюваному ОСОБА_8 .

Факт присутності колишньої дружини підозрюваного - ОСОБА_10 у вказаній квартирі у день проведення обшуку, а також доводи сторони захисту про проживання ОСОБА_10 у квартирі за вищевказаною адресою, не є достатнім підтвердженням належності вилученого майна саме для ОСОБА_10 .

Крім того, як убачається із даних протоколу обшуку від 13.09.2024, вказаний протокол підписаний ОСОБА_8 та ОСОБА_10 у присутності двох понятих без зауважень, відомостей про належність вилучених грошових коштів для ОСОБА_10 , присутні не заявляли.

Крім того, стороною захисту не надано жодних доказів на підтвердження доводів про належність вилученого майна на праві власності для ОСОБА_10 , зокрема даних про джерело походження таких коштів, тощо.

Дослідивши доводи клопотання прокурора та матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що встановлені у даному кримінальному провадженні фактичні обставини кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438, ч. 1 ст. 111-2 КК України, за якими підозрюється ОСОБА_8 , містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку, що вилучені 13.09.2024 за місцем проживання підозрюваного грошові кошти, відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, оскільки можуть бути набутими кримінально протиправним шляхом, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для їх арешту як речового доказу з метою збереження.

Крім того, санкція ч. 1 ст. 111-2 5 КК України, за якою ОСОБА_8 повідомлено про підозру у межах даного кримінального провадження, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

З урахуванням наведеного, на переконання колегії суддів, прокурором у клопотанні, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, доведено, що у кримінальному провадженні № 0000006 існують достатні підстави для накладення арешту на вилучене за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_8 вищевказане майно, у тому числі грошові кошти, з метою забезпечення їх збереження як речових доказів та можливої конфіскації майна як виду покарання, у випадку визнання ОСОБА_8 винуватим у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень із призначенням покарання у виді конфіскації майна.

Посилаючись в ухвалі на те, що вилучені грошові кошти належать ОСОБА_10 , яка не є підозрюваною у кримінальному провадженні, слідчим суддею не наведено достатніх мотивів та обгрунтування такого висновку. Крім того, вказана обставина не позбавляє можливості накладення арешту на такі грошові кошти з метою їх збереження як речових доказів, оскільки арешт майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна, не вимагає обов`язкового оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

З огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З урахуванням наведеного, на переконання колегії суддів, слідчий суддя дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для накладення арешту на грошові кошти, вилучені 13.09.2024 у ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Викладені представником ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 у поданих письмових запереченнях доводи про те, що ухвалою слідчого судді про надання дозволу обшук не було надано дозвіл на вилучення грошових коштів, колегія суддів вважає такими, що не є підставою для відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Як убачається з положень ч. 7 ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Відповідно до абзацу 2 ч. 5 ст. 171 КПК України, у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої ст. 235 КПК України, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

З урахуванням наведеного, відсутність вилучених грошових коштів у переліку, щодо якого прямо було надано дозвіл на відшукання в ухвалі слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 19.08.2024 про дозвіл на обшук за місцем проживання ОСОБА_8 , не є перешкодою для тимчасового вилучення такого майна та звернення у подальшому з клопотанням про арешт вказаного майна з урахуванням дотримання прокурором вимог ч. 5 ст. 171 КПК України, а тому посилання захисника на вказану обставину у даному випадку не може бути підставою для відмови у задоволенні клопотання в цій частині.

На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про однобічність і необ`єктивність судового розгляду, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді - скасуванню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вказане у клопотанні майно, оскільки останнім в повній мірі доведено необхідність накладення арешту на вищевказане майно.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 30 вересня 2024 року, -скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання заступника начальника третього відділу управління процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення Департаменту протидії злочинам, вчиненим в умовах збройного конфлікту, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 задовольнити.

Накласти арешт на майно, вилучене за місцем фактичного проживання підозрюваного ОСОБА_8 , у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон Huawei Nova 10SE, IMEI: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 із сім-карткою з номером НОМЕР_3 ; Мобільний телефон HMD Global (Nokia) Model: RM-1133, IMEI 1: НОМЕР_4 , IMEI 2: НОМЕР_5 ; предмети ззовні схожі на грошові кошти, а саме: купюри номіналом 100 доларів США у кількості 135 штук.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3