Справа № 299/6335/24
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.10.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді судове провадження 11-сс/4806/669/24 за апеляційною скаргою начальника Виноградівського відділу Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 14.09.2024.

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання заступника начальника СВ ВП № 1 Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатській області про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання на строк 60 днів, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Підвиноградів Виноградівського району, мешканця АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, відомості про яке 12.09.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000576.

Цією ж ухвалою на підозрюваного ОСОБА_6 відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покладено обов`язки: прибувати до слідчого СВ Виноградівського відділення поліції Берегівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області за першою вимогою; не відлучатися із місця фактичного проживання в АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілими у кримінальному провадженні.

Клопотання слідчий обґрунтував тим, що СВ ВП № 1 Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 12.09.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000576, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України.

Органом досудового розслідування встановлено, що 12.09.2024 близько 16 год 58 хв ОСОБА_6 , за попередньою змовою з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та невстановленими досудовим розслідуванням особами ромської народності, перебуваючи по АДРЕСА_1 , де тримали у руках і на

-2-

землі поблизу себе, заздалегідь заготовлені, а також пристосовані предмети для спричинення тілесних ушкоджень, знищення та пошкодження майна, з метою перешкоджання вільному пересуванню по АДРЕСА_1 , окремим особам компактного ромського поселення, які на їх погляд начебто можуть створити конфліктні ситуації у вказаній групі населення.

У подальшому, ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та невстановлені досудовим розслідуванням особи, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи наслідки, які можуть настати після їх вчинення, грубо порушуючи громадський порядок та встановлені норми суспільної поведінки, виражаючи явну неповагу до суспільства, діючи з особливою зухвалістю, з хуліганських мотивів, із застосуванням предметів, заздалегідь заготовлених для спричинення тілесних ушкоджень, безпричинно, шляхом перешкоди руху, зупинили автомобіль марки «Mitsubishi Grandis» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_11 , на передньому пасажирському сидінні якого знаходився неповнолітній ОСОБА_12 та, діючи умисно, грубо виражаючись нецензурною лайкою у присутності неповнолітніх осіб, з метою спричинення тілесних ушкоджень, почали витягувати із салону автомобіля ОСОБА_11 і наносити йому удари заздалегідь приготовленими предметами по різним частинам тіла. Продовжуючи свої хуліганські дії ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та невстановлені досудовим розслідуванням особи ромської народності наносили удари палками та бруківкою по кузову автомобіля та скла, внаслідок чого на автомобілі утворились механічні пошкодження.

12.09.2024 ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України та 13.09.2024 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років, тому є підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_6 може переховуватися від органу досудового розслідування, незаконно впливати на свідків та інших учасників процесу, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. З метою забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні злочину та наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий просив обрати відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів.

Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя вказав, що обґрунтована підозра ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за відсутності доведеності ризиків, передбачених п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, не свідчить про неможливість застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу. Також слідчим суддею констатовано, що підозрюваний ОСОБА_6 позитивно характеризується, одружений, має на утриманні шістьох неповнолітніх дітей, має постійне зареєстроване місце проживання, несудимий. У зв`язку з наведеними обставинами, слідчий суддя дійшов висновку про те, що відносно підозрюваного ОСОБА_13 доцільно застосувати більш м`який запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, який забезпечить його належну процесуальну поведінку.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді від 14.09.2024 скасувати, постановити нову та обрати відносно підозрюваного ОСОБА_13 запобіжний захід у виді тримання під вартою. Вважає ухвалу незаконною та необґрунтованою і такою, що не відповідає об`єктивно з`ясованим фактичним обставинам, є невмотивованою, оскільки слідчим суддею не наведено належних і достатніх підстав для

-3-

ухвалення вказаного рішення. Поза увагою слідчого судді залишилось те, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке є тяжким, а також наявність ризиків того, що ОСОБА_6 , розуміючи невідворотність покарання за вчинений злочин, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Жоден інший більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну поведінку підозрюваного ОСОБА_6 , що в подальшому може призвести до невиконання останнім процесуальних рішень.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора на підтримання апеляційної скарги, пояснення підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 на заперечення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи сторін, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судове рішення стосовно обрання запобіжного заходу повинно відповідати вимогам ст. 370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим та містити, як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи підозрюваного та інших обставин, в тому числі ризиків, наведених у ч. 1 ст. 177 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Згідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

-4-

За приписами частин 1, 2 статті 181 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків.

Фактично слідчий суддя повинен встановити, чи є запропонований запобіжний захід (застава) пропорційним для запобігання ризику або ризикам, на які вказує сторона обвинувачення, з метою захисту прав підозрюваного та дотримання принципу верховенства права.

Згідно положень ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя не повною мірою дотримався вказаних вимог закону при розгляді клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Розглядаючи дане клопотання, слідчий суддя належно дослідив та перевірив наведені у ньому доводи щодо обґрунтованості підозри, що, власне і викликало необхідність вжити заходи для забезпечення кримінального провадження шляхом застосування до підозрюваного запобіжного заходу, однак дійшов помилкового висновку про можливість забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_6 шляхом застосування йому запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання.

З клопотання старшого слідчого вбачається, щоСВ ВП № 1 Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 12.09.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000576, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України.

12.09.2024 ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України та 13.09.2024 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Наявні докази, які містяться в матеріалах судового провадження дають підстави вважати, що підозра у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, на цій стадії досудового розслідування є підтвердженою. В ході кримінального провадження обставини, які мають бути достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_6 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення на момент вручення були наявними і підтверджуються доказами, зібраними у ході досудового розслідування, а саме: протоколом допиту потерпілого від 12.09.2024, протоколом огляду місця події від 12.09.2024, протоколами допиту свідків, відеозаписом та іншими матеріалами провадження.

Також, апеляційний суд, звертає увагу на те, що на даній стадії кримінального провадження, лише вирішується питання про обґрунтованість обрання запобіжного заходу, тому суд не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки триває досудове розслідування, а відповідно до ст. 89, 94 КПК України, оцінка допустимості та належності доказів, буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що сторона захисту не подавала апеляційну скаргу та не оспорювала обґрунтованість пред`явленої підозри.

-5-

Разом з тим, приймаючи рішення про відмову в задоволенні клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_6 ,слідчий суддя в ухвалі не врахував всі обставини з якими закон пов`язує можливість застосування того чи іншого запобіжного заходу.

Слідчий суддя прийшов до висновку про недоведеність ризиків передбачених п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, заявлених у клопотанні та, з огляду на дані про особу підозрюваного, вказав про можливість забезпечення його належної поведінки шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів (особистого зобов`язання).

Колегія суддів не погоджується з висновком слідчого судді про недоведеність існування ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

Ризик переховування від правосуддя апеляційний оцінює в світлі обставин цього кримінального провадження та даних про особу підозрюваного. В той же час, ризик переховування обумовлюється серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не може сама по собі служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення особи (рішення у справах «Ідалов проти Росії»; «Гарицький проти Польщі»; «Храїді проти Німеччини»). В той же час сама вірогідність бути засудженим у майбутньому може бути тим фактором, який спонукатиме підозрюваного до втечі з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Таким чином, тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку значно підвищують ймовірність ризику переховування ОСОБА_6 від органів досудового розслідування та/або суду.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином зумовлений тим, що ОСОБА_6 може підшуковувати осіб, що можуть надати вигідні для нього показання.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що ризик не є визначеною подією, а по суті представляє ймовірність отримання несприятливих для досудового розслідування подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

З наведених вище мотивів колегія суддів уважає обґрунтованими доводи прокурора про наявність на даний час зазначених вище ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, що безпідставно не враховано слідчим суддею.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, апеляційний суд вважає, що з огляду на характер та конкретні обставини кримінального провадження такі існують та доводяться

-6-

відповідними доказами. Зокрема, наявні в матеріалах кримінального провадження факти та обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може переховуватися від органу досудового слідства з метою уникнення від кримінальної відповідальності та покарання, що йому загрожує у випадку визнання його винним, може незаконно впливати на свідків та інших учасників у даному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Враховуючи викладене, зазначені в апеляційній скарзі прокурора доводи про наявність у матеріалах кримінального провадження доказів, які підтверджують заявлені слідчим у клопотанні ризики та обґрунтованість пред`явленої підозри, є обґрунтованими.

При цьому апеляційний суд, враховує, що Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Зокрема, про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчить тяжкість кримінального правопорушення, спосіб його вчинення, значна суспільна небезпечність та суспільний резонанс.

Також слідчим суддею залишено поза увагою той факт, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, і передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років, також є встановленим, що ОСОБА_6 має на утриманні шістьох неповнолітніх дітей, що підвищує ризик переховування його від слідства і суду.

Викладені в ухвалі слідчого судді висновки про зворотне, зокрема щодо відсутності у клопотанні слідчого посилання на обставини, які доводять наявність зазначених ризиків, не ґрунтуються на матеріалах судового провадження. Такі фактичні обставини слідчим викладені та в судовому засіданні прокурором доведені.

Згідно з приписом п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше несудимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою апеляційним судом під час апеляційного розгляду не встановлено.

Колегія суддів приходить до висновку про доведення органом досудового розслідування обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, наявності в зазначеному провадженні ризиків можливого переховування підозрюваного від органів досудового розслідування, незаконного впливу на свідків та інших учасників кримінального провадження; перешкоджання повному, всебічному та неупередженому проведенню досудового розслідування іншим чином, а також того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти зазначеним вище ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_6 .

При прийнятті рішення апеляційний суд враховує, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 60 рішення ЄСПЛ «Боротюк проти України», апеляційний суд вважає

-7-

необхідним обрати на даній стадії досудового розслідування підозрюваному ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання існуючим ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону та правовими позиціями ЄСПЛ.

Також під час апеляційного розгляду знайшли своє підтвердження обставини, викладені в клопотанні слідчого, про наявність ризиків, що, знаходячись на волі ОСОБА_6 може переховуватися від органу досудового слідства з метою уникнення від кримінальної відповідальності та покарання, що йому загрожує у випадку визнання його винним, може незаконно впливати на свідків та інших учасників у кримінальному провадженні, перешкоджати повному, всебічному та неупередженому проведенню досудового розслідування іншим чином.

У справі «Смірнови проти Росії» (п. 59) Європейський суд з прав людини зазначив, що в досудовому звільненні особі може бути відмовлено через доведеність таких основних підстав, як: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ від 10.11.1969 у справі «Штеґмюллер проти Австрії»); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесу здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 27.06.1968 у справі «Вемгофф проти Німеччини»); вчинення ним подальших правопорушень (рішення ЄСПЛ від 10.11.1969 «Мацнеттер проти Австрії») або спричинення ним порушень громадського порядку (рішення ЄСПЛ від 26.06.1991 у справі «Летельєр проти Франції»). ЄСПЛ визнав допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою наявність із боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину. Проте й у цих випадках ЄСПЛ наголошує на тому, що наявність відповідних ризиків, які слугують підставою тримання підозрюваного під вартою, повинна бути доведена в кожному конкретному випадку.

Аналізуючи вищенаведені обставини у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про те, що вони свідчать про неможливість усунення ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України, встановлених щодо ОСОБА_6 , у менш обтяжливий спосіб, та вважає, що необхідно частково задовольнити клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , оскільки прокурор довів, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні.

Крім того, за змістом ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

Згідно ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Пункт 2 частини 5 статті 182 КПК України передбачає, що розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину визначається у розмірі від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З матеріалів судового провадження вбачається, що звертаючись до слідчого судді з клопотанням про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий не просив визначити заставу та не навів у клопотанні підстави, які він вважав такими, що виключають можливість застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 розміру застави, у розумінні положень ч. 4 ст. 183 КПК України.

-8-

Згідно матеріалів судового провадження встановлено, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні діяння, яке відносяться до тяжких злочинів.

При оцінці майнового стану підозрюваного ОСОБА_6 колегія суддів ураховує те, що в матеріалах судового провадження будь-які дані про наявність у власності підозрюваного цінного майна чи інших активів відсутні.

Приймаючи до уваги характер і обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , враховуючи особу підозрюваного, його майновий стан, інші дані про його особу та наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів уважає, що застава у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_6 , що буде достатнім стримуючим фактором, який зможе запобігти таким ризикам та не є завідомо непомірною для підозрюваного з урахуванням викладеного вище.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів сприяла учасникам судового провадження у можливостях надання ними доказів, доведення їх переконливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

При таких обставинах, виходячи з вимог п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України колегія суддів уважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, а ухвала слідчого судді скасуванню з постановленням апеляційним судом нової.

При прийнятті рішення колегія суддів також, враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; що під час апеляційного розгляду стороною обвинувачення та стороною захисту не заявлялось клопотань щодо приєднання до матеріалів судового провадження доказів (документів), які б могли вплинути на висновки суду; а також положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 412, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційнускаргу начальника Виноградівського відділу Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 14.09.2024 щодо ОСОБА_8 скасувати.

Клопотання заступника начальника СВ ВП № 1 Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатській області про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити частково.

Обрати відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Підвиноградів Виноградівського району, мешканця АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Строк тримання ОСОБА_6 під вартою встановити до 10.11.2024 включно.

Визначити розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_6 обов`язків, передбачених КПК України в розмірі 80 (вісімдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) грн.

-9-

Роз`яснити, що підозрюваний ОСОБА_6 або заставодавець мають право в будь-який момент внести заставу в розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

У разі внесення застави, покласти на підозрюваного ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до слідчого, прокурора або суду за кожного вимогою та визначеною ними періодичністю; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає ( АДРЕСА_1 ), без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну місця проживання та роботи; утримуватись від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні щодо обставин вказаного кримінального провадження; здати на зберігання до відповідного органу державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Організацію виконання ухвали доручити начальнику Виноградівського відділу Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді