КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/4782/2024 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2024 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 та підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 26 червня 2024 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тетіїв Київської області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 26 червня 2024 року задоволено клопотання старшого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_10 , яке погоджене прокурором першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Територіального управління Державного бюро розслідувань Київської обласної прокуратури ОСОБА_11 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у кримінальному провадженні №0000404.

Застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Визначено, що строк тримання під вартою слід обраховувати з 26.06.2024 року та до 17.08.2024 року.

Одночасно визначено підозрюваному ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід - заставу для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, визначених КПК України, - у розмірі 170 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що відповідно становить 514 760 (п`ятсот чотирнадцять тисяч сімсот шістдесят) грн., у разі внесення якої він підлягає звільненню з-під варти.

Вказано, що сума застави у національній грошовій одиниці може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем). Заставодавцем не може бути юридична особа державної або комунальної власності або така, що фінансується з місцевого, державного бюджету, бюджету Автономної Республіки Крим, або у статутному капіталі якої є частка державної, комунальної власності, або яка належить суб`єкту господарювання, що є у державній або комунальній власності.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент з дня обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою внести заставу у визначеному розмірі на відповідний рахунок суду та надати документ, що це підтверджує, слідчому, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_7 у разі його звільнення з-під варти внаслідок внесення застави обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора чи суду за першим викликом;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками, потерпілим у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Строк дії ухвали слідчого судді та термін дії покладених на ОСОБА_7 обов`язків визначено до 17.08.2024 року.

Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 26 червня 2024 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а у випадку якщо суд не знайде підстав для відмови у задоволенні клопотання прокурора, застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або визначити заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник посилається на те, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою та такою, що не відповідає нормам КПК України.

Зазначає, що в порушення ч. 2 ст. 184, ст.ст. 315, 331 КПК України клопотання підозрюваному було надано без підтверджуючих документів та матеріалів в суді першої інстанції і захисникам не вручалося, а в судовому засіданні суд не задовольнив клопотання захисників про перенесення розгляду справи для ознайомлення з матеріалами провадження та підготовки до судового засідання.

Також вказує, що в порушення ч. 3 ст. 184 КПК України, до клопотання не додано доказів, якими сторона обвинувачення його обґрунтовує. В клопотанні про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий безпідставно зазначає про підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 та ч. 5 ст. 190 КК України, в той час, як у повідомленні про підозру від 17 червня 2024 року вказано, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. Крім цього, в протоколі допиту підозрюваного ОСОБА_7 слідчий отримував показання від підозрюваного ОСОБА_12 .

Апелянт стверджує, що матеріали справи не містять доказів того, що клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу було розподілено та передано слідчому судді ОСОБА_1 .

Крім цього, захисник вказує на відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Зокрема, зазначає, що підозрюваний має постійне місце проживання, має на утриманні малолітню дитину, дружину та матір похилого віку, від слідства та суду не переховувався, позитивно характеризується, однак ці обставини не досліджувались при обранні запобіжного заходу.

В апеляційній скарзі захисник також зазначає, що в клопотанні про обрання запобіжного заходу та оскаржуваній ухвалі слідчого судді відсутні доводи щодо наявності хоча б одного з ризиків. В клопотанні міститься лише формальний перелік ризиків, без підтверджуючих доказів. Крім того, всі посилання сторони обвинувачення щодо існування ризиків зводяться лише до припущень.

Посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано докази, надані на підтвердження відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: свідоцтво про народження малолітньої дитини, пенсійне посвідчення матері підозрюваного, її медичні документи, місце проживання ОСОБА_7 , характеристики, судові повістки про виклик з відміткою про прибуття за викликом до органів досудового розслідування.

Підозрюваний ОСОБА_7 , який також не погодився із ухвалою слідчого судді, подав ідентичну за формою та змістом апеляційну скаргу, у якій, з аналогічних підстав, просив скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 26 червня 2024 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а у випадку якщо суд не знайде підстав для відмови у задоволенні клопотання прокурора, застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або визначити заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 , які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, думку прокурора ОСОБА_8 , яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та підозрюваного ОСОБА_7 задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, Другим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000404 від 03.02.2024 року за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України, та за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 та ч. 5 ст. 190 КК України.

17.06.2024 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України.

24.06.2024 року старший слідчий Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_10 , за погодженням з прокурором першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Територіального управління Державного бюро розслідувань Київської обласної прокуратури ОСОБА_11 , звернувся до Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у кримінальному провадженні №0000404.

В обґрунтування клопотання слідчий посилався на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до наказу начальника Головного управління Національної поліції в Київській області від 01.02.2021 року №24 о/с капітана поліції ОСОБА_7 призначено на посаду старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Бориспільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області.

ОСОБА_7 , обіймаючи посаду старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Бориспільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, є працівником правоохоронного органу.

Так, 08.10.2023 року, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_13 у телефонній розмові звернувся до ОСОБА_7 з метою допомоги та посередництва у придбанні у власність автомобіля із США, після чого в останнього виник умисел, направлений на шахрайське заволодіння грошима ОСОБА_13 .

У подальшому з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на шахрайське заволодіння грошовими коштами ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, використовуючи веб-сайти з продажу автомобілів у США, знайшов оголошення щодо продажу автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Touareg», 2013 року випуску, він номер НОМЕР_1 , у справному стані, із загальним пробігом 133250 миль (далі - автомобіля «Volkswagen Touareg»), та зберіг відповідне посилання з метою його подальшого використання у вищевказаних цілях.

З метою реалізації свого умислу, направленого на шахрайське заволодіння грошима, ОСОБА_7 , використовуючи заздалегідь обраний ним спосіб, запропонував останньому обговорення деталей покупки ним автомобіля та, відповідно, розрахунку за вчинення вказаних дій під час особистої зустрічі, попередньо направивши о 14 годині 13 хвилин 08.10.2023 року з номеру свого мобільного телефону НОМЕР_2 , на номер мобільного телефону НОМЕР_3 , яким користується ОСОБА_13 , за допомогою мобільного додатку для миттєвого обміну повідомленнями та здійснення дзвінків «Viber», посилання з адресою веб-сайту: ІНФОРМАЦІЯ_3 з оголошенням про продаж автомобіля «Volkswagen Touareg».

У подальшому ОСОБА_7 , реалізуючи свій прямий умисел, направлений на шахрайське заволодіння грошовими коштами ОСОБА_13 , розуміючи та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переслідуючи корисливий мотив, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, 08.10.2023 року, приблизно о 15 годині 15 хвилин, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи по провулку Новий у м. Бориспіль Київської області, точного місця досудовим розслідуванням не встановлено, під час особистої зустрічі з ОСОБА_13 повідомив останньому неправдиві відомості щодо можливості допомоги та посередництва у придбанні у власність автомобіля з США, а саме автомобіля «Volkswagen Touareg», який, з його слів, має бути переданий ОСОБА_13 не пізніше трьох місяців з дня передачі ним грошей в сумі 9500 доларів США за його придбання, тобто за гроші, явно нижчі за ринкову вартість подібних автомобілів на території України, приводячи приклади успішних доставок особам автомобілів із США, створивши тим самим хибне уявлення в останнього щодо вигідності та безпечності передачі ним грошей, та шахрайським шляхом заволодів грошима ОСОБА_13 в сумі 9500 доларів США, що еквівалентно, згідно офіційного курсу гривні до іноземних валют станом на 08.10.2023 року - 347 905 гривень 20 копійок.

Надалі ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію свого умислу, направленого на шахрайське заволодіння грошима ОСОБА_13 , 11.10.2023 року, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи по провулку Новий у м. Бориспіль Київської області, точного місця досудовим розслідуванням не встановлено, під час особистої зустрічі з ОСОБА_13 повідомив останньому неправдиві відомості щодо необхідності надання ним додаткової частини грошей в сумі 1000 доларів США за придбання у власність автомобіля з США, а саме автомобіля «Volkswagen Touareg», та шахрайським шляхом заволодів його грошима в сумі 1000 доларів США, що еквівалентно, згідно офіційного курсу гривні до іноземних валют станом на 11.10.2023 року - 36 505 гривень 80 копійок.

Отримавши реальну можливість розпорядитися грошовими коштами ОСОБА_13 загальною сумою 384 411 гривень, ОСОБА_7 будь-яких домовленостей щодо допомоги та посередництва у придбанні у власність автомобіля із США, а саме автомобіля «Volkswagen Touareg», не виконав та розпорядився вказаними грошима на власний розсуд, завдавши ОСОБА_13 майнової шкоди на вказану суму, що згідно п. 3 Примітки до ст. 185 КК України, є великим розміром.

Крім того, у жовтні 2023 року, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_14 у телефонній розмові звернувся до ОСОБА_7 з метою допомоги та посередництва у придбанні у власність його батька ОСОБА_15 автомобіля із США, після чого у ОСОБА_7 виник умисел, направлений на шахрайське заволодіння грошовими коштами ОСОБА_15 .

З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на шахрайське заволодіння грошовими коштами ОСОБА_15 , ОСОБА_7 , у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, використовуючи веб-сайти з продажу автомобілів у США, знайшов оголошення щодо продажу автомобіля «Volkswagen Touareg», за придбання якого раніше отримав грошові кошти від ОСОБА_13 , та завантажив у свій мобільний телефон десять його фото, з метою їх використання у вищевказаних цілях.

Перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, ОСОБА_7 , з метою реалізації свого умислу, направленого на шахрайське заволодіння грошима ОСОБА_15 , використовуючи заздалегідь обраний ним спосіб, запропонував ОСОБА_14 обговорення деталей покупки ОСОБА_15 автомобіля та, відповідно, розрахунку за вчинення вказаних дій під час телефонної розмови, попередньо направивши за допомогою мобільного додатку для миттєвого обміну повідомленнями та здійснення дзвінків «WhatsApp» о 12 годині 44 хвилини 09.11.2023 року з номеру свого мобільного телефону НОМЕР_2 на номер мобільного телефону НОМЕР_4 , яким користується ОСОБА_14 , фото автомобіля «Volkswagen Touareg», який запропонував придбати для ОСОБА_15 .

У подальшому ОСОБА_14 за допомогою мобільного додатку для миттєвого обміну повідомленнями та здійснення дзвінків «WhatsApp» о 12 годині 45 хвилин 09.11.2023 року з номеру свого мобільного телефону НОМЕР_4 переадресував фото автомобіля «Volkswagen Touareg» на номер мобільного телефону свого батька ОСОБА_15 НОМЕР_5 та запропонував погодити деталі його придбання із ОСОБА_7 .

Того ж дня ОСОБА_7 , під час телефонної розмови з ОСОБА_15 , повідомляючи останньому неправдиві відомості щодо можливості допомоги та посередництва у придбанні у власність автомобіля із США, приводячи приклади успішних доставок особам автомобілів із США, створивши тим самим хибне уявлення в останнього щодо вигідності та безпечності передачі ним грошей, запропонував ОСОБА_15 придбання вказаного автомобіля, який, з його слів, має бути переданий ОСОБА_15 не пізніше 20.12.2023 року з дня передачі ним грошей в сумі 16000 доларів США за його придбання, тобто за гроші, явно нижчі за ринкову вартість подібних автомобілів на території України, на що останній погодився.

У подальшому ОСОБА_7 , перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, реалізуючи свій прямий умисел, направлений на шахрайське заволодіння грошовими коштами ОСОБА_15 , розуміючи та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переслідуючи корисливий мотив, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, 10.11.2023 року о 16 годині 35 хвилин, шахрайським шляхом заволодів частиною грошей ОСОБА_15 в сумі 193 800 гривень, які були перераховані його дружиною ОСОБА_16 , за проханням ОСОБА_15 з його банківського рахунку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_6 на банківський рахунок АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_7 , належний ОСОБА_17 .

Продовжуючи реалізацію свого умислу, направленого на шахрайське заволодіння грошима ОСОБА_15 , ОСОБА_7 , перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, 26.11.2023 року о 15 годині 52 хвилини, шахрайським шляхом заволодів частиною грошей ОСОБА_15 в сумі 190 000 гривень, які були перераховані ОСОБА_16 , за проханням ОСОБА_15 , з його банківського рахунку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_6 на банківський рахунок АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_7 , належний ОСОБА_17 .

Продовжуючи реалізацію свого умислу, направленого на шахрайське заволодіння грошима ОСОБА_15 , ОСОБА_7 , перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, 12.12.2023 року о 08 годині 52 хвилини шахрайським шляхом заволодів частиною грошей ОСОБА_15 в сумі 120 000 гривень, які були перераховані ОСОБА_16 , за проханням ОСОБА_15 , з його банківського рахунку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_6 на банківський рахунок АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_7 , належний ОСОБА_17 .

Отримавши реальну можливість розпорядитися грошима ОСОБА_15 загальною сумою 503 800 гривень, ОСОБА_7 будь-яких домовленостей щодо допомоги та посередництва у придбанні у власність автомобіля з США, а саме автомобіля «Volkswagen Touareg», не виконав та розпорядився вказаними грошима за власним розсудом, завдавши ОСОБА_15 майнової шкоди на вказану суму, що, згідно п. 3 Примітки до ст. 185 КК України, є великим розміром.

Слідчий вказав, що 17.06.2024 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України.

У клопотанні слідчий зазначив, що на даний час існують ризики, які дають достатньо підстав вважати, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; вчинити інше кримінальне правопорушення.

При цьому, як вказував у клопотанні слідчий,застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлюється тим, що жоден із більш м`яких заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, у зв`язку з чим слідчий просив застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів; у питанні щодо визначення розміру застави поклався на розсуд слідчого судді, але просив застосувати заставу у розмірі, не меншому встановленої майнової шкоди, завданої кримінальними правопорушеннями.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 26 червня 2024 року задоволено клопотання старшого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_10 , яке погоджене з прокурором першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Територіального управління Державного бюро розслідувань Київської обласної прокуратури ОСОБА_11 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у кримінальному провадженні №0000404.

Застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Визначено, що строк тримання під вартою слід обраховувати з 26.06.2024 року та до 17.08.2024 року.

Одночасно визначено підозрюваному ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід - заставу для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, визначених КПК України, - у розмірі 170 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що відповідно становить 514 760 (п`ятсот чотирнадцять тисяч сімсот шістдесят) грн., у разі внесення якої він підлягає звільненню з-під варти.

Вказано, що сума застави у національній грошовій одиниці може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем). Заставодавцем не може бути юридична особа державної або комунальної власності або така, що фінансується з місцевого, державного бюджету, бюджету Автономної Республіки Крим, або у статутному капіталі якої є частка державної, комунальної власності, або яка належить суб`єкту господарювання, що є у державній або комунальній власності.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент з дня обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою внести заставу у визначеному розмірі на відповідний рахунок суду та надати документ, що це підтверджує, слідчому, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_7 у разі його звільнення з-під варти внаслідок внесення застави обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора чи суду за першим викликом;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками, потерпілим у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Строк дії ухвали слідчого судді та термін дії покладених на ОСОБА_7 обов`язків визначено до 17.08.2024 року.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд згідно змісту вимог ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, слідчий суддя з`ясував, що наведені у ньому дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, журналу судового засідання, на основі наданих слідчим матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя дослідив клопотання і матеріали, які його обґрунтовують та правильно встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю доказів, які приведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах.

Враховуючи, що слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, встановлювати конкретну кваліфікацію діяння, за яке особа має нести кримінальну відповідальність, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого докази у слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України.

Також, як того вимагає закон, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається слідчий у клопотанні, доведені, з огляду на додані до клопотання докази.

На переконання колегії суддів, з урахуванням наявних у справі матеріалів, вищевказані висновки слідчого судді є правильними.

Зокрема, оцінюючи доведеність наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України (переховування від органів досудового розслідування та/або суду), колегія суддів виходить із того, що підозрюваний ОСОБА_7 , якому інкримінується вчинення тяжкого злочину, санкція за вчинення якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років, може змінити місце свого постійного проживання та переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України (вчинення іншого кримінального правопорушення), обґрунтовується тим, що інкримінована ОСОБА_7 діяльність стосувалась заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), здійснювалась, згідно повідомлення про підозру, неодноразово, а також з огляду на відсутність у підозрюваного легального джерела доходу та відповідно стабільного заробітку, існує ризик продовження ним протиправної діяльності. Крім того, в даному провадженні внесено до ЄРДР сім епізодів протиправної діяльності, та зокрема заявники ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , згідно даних ЄРДР, вказують на ОСОБА_7 як на особу, яка, за схожих до викладених в повідомленні про підозру обставин, заволоділа їх грошовими коштами. Згідно показань свідка ОСОБА_20 , ОСОБА_7 тричі протягом березня 2024 року позичав у нього значні суми грошових коштів, та в обумовлений строк, як і на час допиту (20.05.2024), не повернув їх, в подальшому домовився віддати під заставу ОСОБА_20 автомобіль, проте в подальшому віддав автомобіль іншій людині. Вказане у сукупності дає підстави вважати про існування реального ризику продовження протиправної діяльності.

З огляду на конкретний характер інкримінованих дій, протиправна діяльність може бути продовжена ОСОБА_7 і у разі застосування до нього будь-якого іншого запобіжного заходу, в тому числі і цілодобового домашнього арешту, - шляхом використання, як і в попередньоінкримінованій діяльності, месенджерів.

Таким чином, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , його наслідки, характер та обставини інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного, який раніше не судимий, має постійне місце проживання та реєстрації, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим у клопотанні доведено існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Крім того, колегія суддів приймає до уваги наявність у провадженні реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 , оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

З наведеного убачається, що слідчим суддею враховано обставини справи в сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, в зв`язку з чим відносно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який, на думку колегії суддів, в сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю інкримінованого йому кримінального правопорушення та його наслідками, є обґрунтованим, а тому підстав для відмови у задоволенні клопотання слідчого чи застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів не вбачає.

Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , ніж тримання під вартою, колегією суддів під час перегляду оскаржуваної ухвали не встановлено.

На переконання колегії суддів, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є пропорційним тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, співрозмірним із тяжкістю інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, у повній мірі зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 та запобігти встановленим в ході апеляційного розгляду ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, на переконання колегії суддів, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до ч. 3 ст. 183, ч. 5 ст. 182 КПК України, взявши до уваги дані, які характеризують особу підозрюваного, його майновий та сімейний стан, конкретні обставини кримінального правопорушення, дійшов висновку про визначення підозрюваному застави у розмірі 170 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що відповідно становить 514 760 (п`ятсот чотирнадцять тисяч сімсот шістдесят) грн., у разі внесення якої ОСОБА_7 підлягає звільненню з-під варти.

З таким висновком погоджується і колегія суддів, оскільки вказаний розмір застави є відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні. Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Викладені в апеляційних скаргах доводи про недоведеність наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України, є безпідставними, оскільки слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані та долучені до нього матеріали свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 зазначених кримінальних правопорушень.

Такий висновок слідчого судді ґрунтується на доданих слідчим до клопотання матеріалах. Останні містять дані, які вказують на причетність підозрюваного до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

При цьому, слід зазначити, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої, затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, оцінки належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

З наведених підстав, доводи апеляційних скарг про відсутність у діях ОСОБА_7 складу інкримінованого йому злочину, є передчасними та такими, що підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження по суті.

Твердження апелянта про недоведеність наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Зважаючи на викладене, а також враховуючи дані про особу підозрюваного ОСОБА_7 в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки докази наявності достатніх стримуючих факторів, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.

Посилання апелянтів на те, що підозрюваний має на утриманні малолітню дитину, дружину та матір похилого віку, раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, не спростовують висновки суду про те, що ОСОБА_7 може вчинити дії, передбачені ст. 177 КПК України, та не є достатньою підставою для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про існування підстав для застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, який є винятковим запобіжним заходом.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до сталого висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Твердження апелянтів про те, що матеріали справи не містять доказів того, що клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу було розподілено та передано слідчому судді ОСОБА_1 є безпідставними та спростовуються наявним в матеріалах справи протоколом автоматизованого визначення слідчого судді від 24.06.2024 року (а.с.112).

Необгрунтованими є і доводи апеляційних скарг про те, що підозрюваному клопотання про обрання запобіжного заходу було надано без підтверджуючих документів та матеріалів, оскільки у матеріалах провадження є розписка ОСОБА_7 від 20 червня 2024 року (а.с.110), у якій останній підтверджує факт отримання копії клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою від 20 червня 2024 року з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000404 від 03 лютого 2024 року, за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України.

Всі інші обставини, на які посилалась сторона захисту під час апеляційного розгляду, не є безумовними підставами для скасування оскаржуваного рішення та висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено. При цьому, доводи апелянтів про те, що слідчим суддею було незаконно відмовлено у задоволенні клопотання про перенесення розгляду справи для можливості ознайомлення захисників з матеріалами клопотання, не являються підставою для скасування ухвали суду, оскільки зі змісту журналу судового засідання (а.с.132) вбачається, що клопотання захисника ОСОБА_6 про надання часу на ознайомлення слідчим суддею було задоволено і у судовому засіданні об 11 год. 13 хв. було оголошено перерву для ознайомлення з матеріалами провадження, після якої о 13 год. 40 хв. судове засідання було продовжено без жодних заперечень з цього приводу з боку сторони захисту чи самого підозрюваного.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування та задоволення апеляційних скарг захисника та підозрюваного.

Керуючись ст.ст.177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та підозрюваного ОСОБА_7 -залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 26 червня 2024 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4