КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/5587/2024 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2024 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника володільця майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 31 липня 2024 року, -

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

представника володільця майна ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 31 липня 2024 рокузадоволено клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000855 та накладено арешт на майно, вилучене 17.07.2024 в межах кримінального провадження №0000855 під час проведення обшуків:

за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 :

- Копію витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі №61341158 на 1 арк.;

- Копію листа державного нотаріуса від 05.02.2021 №894 на 1 арк.;

- Копію ордеру КВ №427537 від 24.03.2023 на 1 арк.;

- Копію посвідчення адвоката ОСОБА_9 № НОМЕР_1 на 1 арк.;

- Ордер AI №1300525 від 16.11.2022 на 1 арк.;

- Копію договору на ведення цивільної справи в суді від 09.11.2022 на 1 арк.;

- Копію витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі №61341158 на 1 арк.;

- Довідку №5541/02-14 від 15.11.2022 на 1 арк.;

- Копію листа державного нотаріуса від 31.12.2021 на 1 арк.;

- Заяву ОСОБА_10 від 16.11.2022 на 1 арк.;

- Мобільний телефон ОСОБА_6 марки Iphone 13 Pro Max IMEI: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 в чохлі жовтого кольору;

за місцем проживання ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_2 :

- Мобільний телефон марки «SAMSUNG», модель «Galaxy A5» IMEI 1: НОМЕР_4 , IMEI 2: НОМЕР_5 , у якому сім-картка «Київстар» НОМЕР_6 ;

- Ноутбук марки «Lenovo» с.н. НОМЕР_7 ;

за місцем проживання ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_3 :

- Мобільний телефон марки «SAMSUNG» SM-M526/DS 128 GB IMEI 1: НОМЕР_8 , IMEI 2: НОМЕР_9 та сім-картка з номером НОМЕР_10 ;

за місцем проживання ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_4 :

- Мобільний телефон марки Iphone XR modek MH7L3FS/A, sn НОМЕР_11 , ICCID НОМЕР_12 ;

за місцем проживання ОСОБА_14 , ОСОБА_15 за адресою: АДРЕСА_5 :

- Мобільний телефон ОСОБА_15 марки МОТО g(60) IMEI: НОМЕР_13 , НОМЕР_14 ;

за місцем знаходження Сквирського районного суду Київської області за адресою: Київська обл., м. Сквира, вул. Володимира Гапоненка, 7а:

- Копію особової справи ОСОБА_11 на 357 арк.;

- Копію особової справи ОСОБА_16 на 250 арк.;

- Системний блок GRAND ін. №10181742, який використовується ОСОБА_11 .

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник володільця майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді та відмовити прокурору у задоволенні клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні №0000855 від 31.08.2022, вилучене під час проведення обшуку у приміщенні адвоката ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 .

На обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги апелянт вказує на те, що матеріали кримінального провадження, надані слідчим, вказують на те, що слідству, серед іншого, необхідна інформація саме щодо клієнтів адвоката ОСОБА_6 . Відповідно до цих матеріалів, слідчі намагаються отримати дані, що можуть міститись на мобільному телефоні адвоката, що ставить під загрозу адвокатську таємницю і безпеки здійснення адвокатської діяльності в цілому, оскільки може підірвати довіру клієнтів до того, що надана ними інформація адвокату, охороняється законом та не підлягає розголошенню.

Адвокат ОСОБА_6 надавала правову допомогу клієнтам, зокрема й пов`язану з подіями, розслідування яких здійснюється у кримінальному провадженні №0000855.

На переконання апелянта, вилучення мобільного телефону адвоката, який у присутності представників ради адвокатів надавав доступ до інформації, що міститься на телефоні, з метою сприяння слідству отримати необхідну йому інформацію , у визначений законом спосіб за присутності відповідних представників ради адвокатів, які уповноважені запобігти витоку інформації, що охороняється законом - не лише порушує вимоги законів, але й ставить під загрозу розголошення інформації, яка є адвокатською таємницею, що може підірвати довіру до здійснення інституту адвокатури в цілому та безпосередньо впливатиме на права клієнтів.

Тобто, накладення арешту на телефон адвоката, згідно з п. 6 ч. 2 ст. 173 КПК України, матиме непоправні наслідки для третіх осіб - клієнтів адвоката.

Крім того, вилучення телефону значно обмежує можливість адвоката виконувати свої професійні обов`язки.

Апелянт зазначає також, що у цьому кримінальному провадженні жодній особі не було повідомлено про підозру, а в фабулах витягу з ЄРДР адвокат ОСОБА_6 ні разу не згадується.

Також апелянт звертає увагу суду на те, що у постанові старшого слідчого ОВС ГСУ ДБР від 18.07.2024 слідчий не зазначає чому він вважає, що вилучений у адвоката ОСОБА_6 мобільний телефон містить у собі ознаки речового доказу, відповідно до ст. 98 КПК України.

До того ж апелянт наголошує на тому, що матеріали, які надані до клопотання про накладення арешту на майно, вказують на те, що експертиза вилученого телефону не призначалась, а тому підстава, передбачена ч. 2 ст. 168 КПК України, для вилучення зазначеного майна відсутня.

Апелянт зазначає, що протокол обшуку від 17.07.2024 містить запис " ОСОБА_6 виклала зауваження на окремому аркуші", проте сам окремий аркуш до матеріалів справи долучено не було, як і відеозапису самого обшуку, який є невід`ємною частиною протоколу. На окремому аркуші було зазначено, що під час обшуку вилучений телефон адвоката ОСОБА_6 , який містить адвокатську таємницю, а тому ОСОБА_6 клопотала про проведення огляду її телефону під час обшуку у її присутності та присутності представників ради адвокатів, проте слідча відмовилась оглядати телефон, посилаючись на те, що для проведення обшуку не було залучено відповідного спеціаліста.

Апелянт вказує на те, що до клопотання прокурора не долучено протоколу огляд вилученої техніки, а відтак стороною обвинувачення не проведений огляд вилученого майна, а тому не є переконливим, що тимчасово вилучені речі відносяться до речових доказів у кримінальному провадженні, які можуть зберегти на собі сліди вчинення злочину.

Також апелянт зауважує на тому, що подані слідчим докази не зшиті та не завірені належним чином, що унеможливлює ідентифікацію їхніх початку та кінця, а також будь-якої окремої частини з копією документа, яку слідчий хотів подати.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи представника володільця майна в підтримку поданої апеляційної скарги з проханням їх задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги представника володільця майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження та ухвали слідчого судді місцевого суду, що Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000855 від 31.08.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 362, ч. 1 ст. 366 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у вказаному кримінальному провадженні здійснюється Офісом Генерального прокурора.

Під час досудового розслідування встановлено наявність достатніх підстав вважати, що було вчинено розслідувані кримінальні правопорушення, за таких обставин.

Голова Сквирського районного суду Київської області ОСОБА_16 та керівник апарату цього суду ОСОБА_11 , вступивши у злочину змову з адвокатами ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та з іншими особами, запровадили протиправний механізм, який полягає у внесенні до судових рішень завідомо неправдивих відомостей, на підставі яких майно третіх осіб шляхом обману відчужується на користь низки осіб, за що керівництво суду одержує неправомірну вигоду, а вигодонабувачі отримують у розпорядження незаконно здобуте майно.

Так, адвокат ОСОБА_6 , вірогідно через свої зв`язки в нотаріаті, дізналась про смерть ОСОБА_17 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та до своєї смерті володів нерухомим майном, у тому числі квартирами за адресами: АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 .

У цей час в адвоката ОСОБА_6 , яка була впевнена, що у ОСОБА_17 не залишилось спадкоємців першої черги, обізнана в юридичних питаннях та мала відповідні зв`язки у Сквирському районному суді Київської області, виник умисел на шахрайське заволодіння нерухомим майном, що перебувало у власності ОСОБА_17 .

На виконання свого злочинного умислу адвокат ОСОБА_6 підшукала особу, яка є однофамільцем ОСОБА_17 , - ОСОБА_18 . Надалі через свою знайому - адвоката ОСОБА_12 звернулись до керівника апарату Сквирського районного суду ОСОБА_11 з пропозицією визнати в судовому порядку ОСОБА_17 батьком ОСОБА_18 .

Після обговорення цієї ситуації з головою Сквирського районного суду ОСОБА_16 та отримання позитивної відповіді ОСОБА_19 повідомила адвокатам ОСОБА_12 та ОСОБА_6 про можливість встановлення юридичного факту рішенням суду.

З метою продовження злочинного плану щодо заволодіння майном померлого ОСОБА_20 до Сквирського районного суду Київської області подано відповідну заяву від імені ОСОБА_18 , при цьому для вирішення питання судової підслідності до заяви внесено недостовірні відомості про те, що ОСОБА_18 проживає за адресою: АДРЕСА_8 , що не відповідає дійсності.

Надалі голова Сквирського районного суду ОСОБА_16 , знаючи заздалегідь, яке рішення йому потрібно винести, та усвідомлюючи протиправність своїх діянь, 18.05.2021 у межах справи № 376/874/21 встановив юридичний факт, що ОСОБА_17 справді є батьком ОСОБА_18 . Цим рішенням фактично віднесено ОСОБА_18 до першої черги спадкоємців померлого ОСОБА_17 .

У подальшому вказане рішення Сквирського районного суду Київської області від 18.05.2021 у межах справи № 376/874/21 та відповідну заяву від імені ОСОБА_18 подано до нотаріальної контори, в якій заведено спадкову справу № 876/2020 з метою успадкування ОСОБА_18 майна ОСОБА_17 .

Також під час проведення відповідних слідчих заходів здобуто іншу інформацію про неправомірні дії службових осіб Сквирського районного суду Київської області. Зокрема, 07.10.2021 голова суду виніс ухвалу про визнання мирової угоди у спорі між ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , яким визнав право власності за кожним по ? на житловий будинок АДРЕСА_9 , який нібито належав їхній померлій матері ОСОБА_21 (спір щодо цього майна між іншими учасниками розглядався ОСОБА_16 за місяць до цього (справа № 376/1877/21 від 07.09.2021), де було встановлено, що вказане майно належало іншій особі ОСОБА_22 )

Також голова зазначеного суду визнав право власності за кожним по ? на житловий будинок по АДРЕСА_5 з відповідною частиною надвірних будівель і споруд, який також нібито належав їхній матері, що не відповідає дійсності, адже остання ніколи не володіла вказаним майном.

05.08.2022 та 10.08.2022 майно зареєстроване за ОСОБА_23 на праві власності.

У ході судових спорів з іншими мешканцями цього будинку останнім стало відомо про факт реєстрації усього будинку за Бевзенками, на що 14.11.2022 ними подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду щодо скасування мирової угоди.

У цей час було винесено нове рішення суду з тими самими реквізитами від 07.10.2021 про визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_9 та право власності на 7/20 частин житлового будинку під літерою « АДРЕСА_10 за ОСОБА_15 .

Під час перевірки матеріалів справи Київським апеляційним судом встановлено відсутність у них мирової угоди, заяви про затвердження мирової угоди та ухвали Сквирського районного суду Київської області від 07.10.2021 про затвердження мирової угоди (саме першої ухвали).

01.03.2023 КАС відмовив у задоволенні скарги, оскільки у матеріалах судової справи відсутній предмет апеляційного оскарження, а також виніс окрему ухвалу про можливі порушення суду, яку в порядку ст. 214 КПК України направлено до Київської міської прокуратури.

Після повернення справи та направлення окремої ухвали до прокуратури працівники суду намагалися викликати Бевзенків та адвоката ОСОБА_6 до себе з метою написання заяви про скасування рішення за нововиявленими обставинами.

У результаті 13.04.2023 ОСОБА_16 виніс рішення про скасування свого рішення від 07.10.2021, а саме: самого рішення та державної реєстрації на житловий будинок на АДРЕСА_5 за Бевзенками. При тому, що в ЄДРСР за даними у зміненому рішенні від 07.10.2021, про реєстрацію житлового будинку на АДРЕСА_5 за Бевзенками не йшлося, а визнано право власності на 7/20 частин житлового будинку під літерою « АДРЕСА_10 за ОСОБА_15 .

Також 22.03.2021 суддею Сквирського районного суду Київської області ОСОБА_16 винесено рішення, яким він позовні вимоги ОСОБА_24 (вказана адреса проживання: АДРЕСА_3 , адреса - належить адвокату ОСОБА_6 ) до ЖБК «Домобудівник» про визнання права власності на майно в порядку спадкування задовольнив у повному обсязі.

Встановив юридичний факт, що ОСОБА_24 справді проживав однією сім`єю, як чоловік та жінка, без шлюбу із ОСОБА_25 (згідно з ухвалою суду про відкриття провадження від 16.03.2021 зазначене питання взагалі не порушувалося) та визнав за ОСОБА_24 у порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок АДРЕСА_11 з господарськими будівлями та спорудами, що належав ОСОБА_25 (вказане майно ОСОБА_25 не належало. Більш того, 01.03.2021 суддею Сквирського суду ОСОБА_26 , який перебуває в дружніх стосунках із ОСОБА_16 , вже розглядався спір у справі № 376/67/21 щодо вказаного майна про визнання права власності на майно, яке належало ОСОБА_27 у порядку спадкування. Крім того, він визнав за ОСОБА_24 у порядку спадкування за законом право власності на квартиру АДРЕСА_12 , що належала ОСОБА_25 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (майно, на яке і був спрямований злочинний умисел вигодонабувачів).

Незрозуміло також, яким чином Сквирський районний суд встановлював юридичний факт спільного проживання як чоловіка та жінки ОСОБА_24 і ОСОБА_25 .

На підставі рішення Сквирського районного суду Київської області 28.05.2021 за заявою адвоката ОСОБА_13 в інтересах ОСОБА_24 право власності на квартиру АДРЕСА_12 визнано за ОСОБА_24 , який 22.12.2021 вказане житло продав.

Суддя Сквирського районного суду Київської області ОСОБА_16 19.01.2024 виніс рішення про задоволення позовних вимог за позовом ОСОБА_28 (сестра ОСОБА_29 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 і в якого є 2 дітей) до ОСОБА_30 (син позивача) про визнання права власності на спадкове майно, а саме: 1) визнав за ОСОБА_28 у порядку спадкування за законом право власності на гаражний бокс № НОМЕР_15 , який розташований на території гаражного кооперативу «Сокіл-2» на АДРЕСА_13 , загальною площею - 46,1 м2, що належав ОСОБА_31 ; 2) визнав за ОСОБА_28 у порядку спадкування за законом, право власності на незавершене будівництво житлового будинку (готовністю 75 відсотків), що розташоване за адресою: АДРЕСА_11 , що належав ОСОБА_32 .

Водночас під час прийняття рішення ОСОБА_16 проігнорував наявність спадкоємців першої черги, а саме дітей померлого, а спір було ініційовано між матір`ю і її сином.

Для прив`язки до Сквирського районного суду Київської області дописано майно, яке неможливо ідентифікувати.

На підставі рішення суду 25.03.2024 ОСОБА_28 зареєструвала за собою спірне нерухоме майно.

Таким чином, вбачається, що окремі адвокати і працівники Сквирського районного суду та інші епізодичні виконавці за попередньою змовою запровадили протиправний механізм із винесення судових рішень, у яких містяться недостовірні відомості, спрямований на шахрайське заволодіння нерухомим майном фізичних осіб, у результаті чого останнім завдається шкода в особливо великому розмірі.

17 липня 2024 року на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 у справі № 757/27432/24-к було проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час проведеного обшуку встановлено речі та документи, які мають безпосереднє відношення до скоєння кримінальних правопорушень, а саме під час обшуку вилучено:

1. Рішення Сквирського районного суду Київської області від 18.05.2021 у справі № 376/874/21 на 2 арк.

2. Копія клопотання (заяви) ОСОБА_33 у справі № 376/874/21 у справі № 376/874/21 на 3 арк.

3. Копія витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі № 61341158 на 1 арк.

4. Копія листа державного нотаріуса від 05.02.2021 № 894 на 1 арк.

5. Копія ордеру КВ № 427537 від 24.03.2023 на 1 арк.

6. Копія посвідчення адвоката ОСОБА_34 № КВ2716 на 1 арк.

7. Ордер АІ № 1300525 від 16.11.2022 на 1 арк.

8. Копія договору на ведення цивільної справи в суді від 09.11.2022 на 1 арк.

9. Копія витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі № 61341158 на 1 арк.

10. Довідка № 5541/02-14 від 15.11.2022 на 1 арк.

11. Копія листа державного нотаріуса від 31.12.2021 на 1 арк.

12. Заява ОСОБА_10 від 16.11.2022 на 1 арк.

13. Мобільний телефон ОСОБА_6 марки Iphone 13 Pro Max IMEI: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 в чохлі жовтого кольору.

Разом із цим, пункти вилученого 3-13 не входили до переліку речей та документів, відносно яких було надано дозвіл слідчим суддею щодо їх вилучення.

17 липня 2024 року на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 у справі № 757/27434/24-к було проведено обшук за місцем проживання керівника апарату Сквирського районного суду Київської області ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_2 .

Під час проведеного обшуку встановлено речі та документи, які мають безпосереднє відношення до скоєння кримінальних правопорушень, а саме під час обшуку вилучено:

1. Мобільний телефон марки «SAMSUNG», модель «Galaxy A5» ІМЕІ НОМЕР_4 , ІМЕІ: НОМЕР_5 , у якому сім-картка «Київстар» НОМЕР_6 .

2. Флеш-накопичувач червоного кольору № НОМЕР_16 .

3. Флеш-накопичувач марки «Kingston» червоного кольору об`ємом 8GB с.н. 04853-303.АOOLF5V.

4. Ноутбук марки «Lenovo» с.н. 62EA87BA-8BOC-423A-B311-A83A4B7ACF95.

Разом із цим, пункти вилученого 1,4 не входили до переліку речей та документів, відносно яких було надано дозвіл слідчим суддею щодо їх вилучення.

17 липня 2024 року на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 у справі № 757/27437/24-к було проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_3 .

Під час проведеного обшуку встановлено речі та документи, які мають безпосереднє відношення до скоєння кримінальних правопорушень, а саме під час обшуку вилучено:

Мобільний телефон марки «SAMSUNG» SM-M526/DS 128 GB IMEI1: НОМЕР_8 , IMEI2: НОМЕР_9 та сім-картка з номером НОМЕР_10 .

Разом із цим, вказаний телефон не входив до переліку речей та документів, відносно яких було надано дозвіл слідчим суддею щодо їх вилучення.

17 липня 2024 року на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 у справі № 757/27438/24-к було проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_4 .

Під час проведеного обшуку встановлено речі та документи, які мають безпосереднє відношення до скоєння кримінальних правопорушень, а саме під час обшуку вилучено:

Мобільний телефон марки Iphone XR modek MH7L3FSsn DX3DNDDYKXK6, ICCID НОМЕР_12 .

Разом із цим, вказаний телефон не входив до переліку речей та документів, відносно яких було надано дозвіл слідчим суддею щодо їх вилучення.

17 липня 2024 року на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 у справі № 757/27436/24-к було проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , за адресою: АДРЕСА_5 .

Під час проведеного обшуку встановлено речі та документи, які мають безпосереднє відношення до скоєння кримінальних правопорушень, а саме під час обшуку вилучено:

1. Ухвала Сквирського районного суду Київської області у справі № 376/2209/21 від 07.10.2021 на 1 арк.

2. Витяг № 306718512 на 1 арк.

3. Оригінал витягу № 372880084, 340831892 на 11 арк.

4. Копія ухвали Ленінградського районного суду м. Києва від 11.12.2000 на 1 арк.

5. Копія свідоцтва про право на спадщину від 05.12.1989 р. на 1 арк.

6. Копія реєстраційного посвідчення на 1 арк.

7. Технічна документація громадянам ОСОБА_35 , ОСОБА_21 , ОСОБА_36 від 2014 на 23 арк.

8. Технічний паспорт на садибний будинок АДРЕСА_5 , справа № 33401 від 2017.

9. Технічний паспорт на садибний будинок АДРЕСА_5 , справа № 33401 від 12.07.2013.

10. Технічний паспорт на садибний будинок АДРЕСА_14 на 7 арк.

11. Ухвала Святошинського районного суду м. Києва від 01.04.2021 на 1 арк.

12. Рішення Сквирського районного суду Київської обласьі від 13.04.2023 на 2 арк.

13. Копія листа № 057/Б-74-135 від 16.01.2020 на 1 арк.

14. Рахунок 1748 від 27.11.2019, Рахунок № 21 від 14.01.2020 з чеками про сплату.

15. Копія рішення про затвердження мирового договору від 20.03.21990 на 2 арк.

16. Копія ухвали Ленінградського районного суду м. Києва від 11.12.2000 на 1 арк.

17. Заява про роз`яснення рішення суду від 19.09.2018 без підписів на 4 арк.

18. Копія свідоцтва про право на спадщину за заявником ННМ511483 на 1 арк.

19. Довіреність № НРС 667933 від 18.02.2022 на 1 арк.

20. Копія довідки ПБ-2011 № 8927 від 08.10.2013 1 арк.

21. Картка геодезичної зйомки Валі Котика, 43, витяги з чергового кадастрового плану га 3 арк.; копії кадастрових планів та схеми на 4 арк.

22. Копія листа-підтвердження від 12.09.2017 з додатком на 2 арк.

23. Копія свідоцтва про право на спадщину ННМ 511484 на 1 арк. та витяги на 2 арк.

24. Копія ухвали Сквирського районного суду Київської області від 07.10.2021 та витяг на 1 арк.

25. Договір на ведення цивільної справи у суді від 14.05.2021 на 1 арк.

26. Документи з вільними зразками підписів.

27. Попередження «Київгаз» від 21.02.2018

28. Аркуші паперу з вільними зразками записів ОСОБА_15 на 4 арк.

29. Мобільний телефон ОСОБА_15 марки MOTO g(60) IMEI НОМЕР_13 , НОМЕР_14 .

Разом із цим, вказаний телефон не входив до переліку речей та документів, відносно яких було надано дозвіл слідчим суддею щодо їх вилучення.

17 липня 2024 року на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 у справі № 757/27439/24-к було проведено обшук за місцем знаходження Сквирського районного суду Київської області, за адресою: Київська обл., м. Сквира, вул. Володимира Гапоненка, 7а.

Під час проведеного обшуку встановлено речі та документи, які мають безпосереднє відношення до скоєння кримінальних правопорушень, а саме під час обшуку вилучено:

1. Судова справа № 376/2209/21 за позовом ОСОБА_15 до ОСОБА_14 про визнання права власності на спадкове майно.

2. Справа № 376/2271/21 за позовом ОСОБА_37 до ОСОБА_38 про визнання права власності на майно в порядку спадкування.

3. Справа № 376/2271/21 за позовом ОСОБА_37 до ОСОБА_38 про визнання права власності на майно в порядку спадкування

4. Судова справа Сквирського районного суду Київської області № 376/502/21 за позовом ОСОБА_24 до житлово-будівельного кооперативу «Домобудівник» про визнання права власності на майно в порядку спадкування.

5. Судова справа Сквирського районного суду Київської області № 376/874/21 за позовом ОСОБА_18 , заінтересована особа ОСОБА_39 про встановлення батьківства.

6. Копія особової справи ОСОБА_11 на 357 арк.

7. Копія особової справи ОСОБА_16 на 250 арк.

8. Системний блок GRAND ін. № 10181742, який використовується ОСОБА_11 .

Разом із цим, пункти вилученого № 6-8 не входили до переліку речей та документів, відносно яких було надано дозвіл слідчим суддею щодо їх вилучення.

У свою чергу, під час проведення вищезазначених обшуків була реальна необхідність у вилученні вищезазначених предметів та документів, які не входили до переліки майна, на яке прямо надано дозвіл слідчого судді на їх вилучення, адже на мобільних пристроях, системних блоках було виявлено сліди комунікації між учасниками злочинного механізму, а також було відшукано документи, які мають доказове значення для доказування розслідуваного кримінального правопорушення.

Постановою слідчого від 18.07.2022 вилучені в ході проведення обшуків 17.07.2023 за адресами: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_5 ; АДРЕСА_15 , речі та документи визнано речовими доказами.

19.07.2024 прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва із клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні №0000855.

На обґрунтування вимог вказаного клопотання прокурор зазначив, що у органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що відповідні речові докази є об`єктом кримінально протиправних дій.

Так, вищевказані речі у даному провадженні, на переконання прокурора, відповідають критеріям, визначеним ч. 1 ст. 98 КПК України для речових доказів, оскільки є об`єктом кримінально протиправних дій, що може бути використані як доказ фактів та обставин, що підлягають встановленню під час здійснення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні.

З метою його збереження та запобігання можливості його відчуження, знищення, перетворення, сторона обвинувачення вважає за доцільне вжити заходи забезпечення кримінального провадження шляхом накладення на нього арешту.

Дані речові докази використовуються з метою встановлення фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження, та доведення вини осіб, які скоїли відповідні кримінальні правопорушення.

31.07.2024 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва вказане клопотання прокурора задоволено та накладено арешт на майно згідно переліку зазначеному у ньому.

Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження за № 0000855 від 31.08.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 362, ч. 1 ст. 366 КК України, слідчий суддя виходив з того, що є достатні підстави вважати, що мали місце кримінальні правопорушення, які розслідуються у кримінальному провадженні №0000855, та ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 причетні до розслідуваної в рамках вказаного кримінального провадження протиправної діяльності, а вилучені за місцем їх проживання/роботи документи та/або мобільні телефони, техніка можуть містити відомості щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже мають доказове значення у провадженні.

На переконання слідчого судді, вилучені мобільні телефони можуть містити листування їх власників зі спільниками та підлягають комп`ютерно-технічній експертизі для з`ясування, чи зберегли останні на собі сліди вчинення кримінального правопорушення або інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Відтак, слідчий суддя прийшов до висновку, що наявні підстави для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вилучені документи та речі з метою забезпечення збереження речових доказів та недопущення їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження цього майна.

При цьому, слідчий суддя вважав, що вказаний арешт буде розумним та співрозмірним завданням кримінального провадження.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були досліджені матеріали судового провадження, вислухано доводи прокурора та слідчого в підтримку поданого клопотання та заперечення представників володільця майна щодо задоволення клопотання прокурора про арешт вище вказаного майна, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК Україниарештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК Україниарешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є засобом чи знаряддям його вчинення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або у випадках, передбачених пунктами 2, 3, 4 частини другою цієї статті, або якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, а також якщо доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також обставини кримінального провадження № 0000855 від 31.08.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 362, ч. 1 ст. 366 КК України, та відношення до нього вилученого майна, а тому слідчий суддя обґрунтовано задовольнив частково клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вище зазначене майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК Українитимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.

Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Як вбачається зі змісту клопотання, та зокрема долученої до нього ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18.06.2024, слідчим суддею задоволено клопотання заступника Генерального прокурора ОСОБА_40 про надання дозволу на проведення обшуку у кримінальному провадженні №0000855 та надано дозвіл слідчим групи слідчих та прокурорам групи прокурорів у кримінальному провадженні №0000855 на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 з метою відшукання та вилучення зокрема мобільних та стаціонарних терміналів зв`язку, сім-карток на яких міститься інформація щодо обставин вчинення кримінального правопорушення. Тобто, мобільний телефон прямо зазначено в ухвалі про надання дозволу на обшук, як того вимагають положення ст. 168 КПК України.

При цьому, як вірно зауважив слідчий суддя, а також погоджується колегія суддів, з протоколу обшуку від 17.07.2024 вбачається, що ОСОБА_6 відмовилася добровільно надати слідчому пароль до виявленого мобільного телефону, який обмежений системою логічного захисту, однак повідомила про готовність надати пароль та доступ до телефону при проведенні огляду вмісту телефону в її присутності /т. 1 а.с. 120-129/, тобто обмежила доступ до нього, пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Також колегія суддів враховує, що постановою слідчого від 18.07.2022 вилучені в ході проведення обшуку 17.07.2023 за адресами: АДРЕСА_1 речі та документи визнано речовими доказами.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для частково задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість накладення арешту на майно є такими, що не відповідають матеріалам провадження. Крім того, слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. ст. 132, 170, 173 КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування.

Твердження апелянта, щодо порушення гарантії адвокатської таємниці органами досудового розслідування, як вбачається із оскаржуваної ухвали, перевірялись слідчим суддею під час розгляду клопотання прокурора та жодних порушень не встановлено, зазначивши, що з клопотанням про надання дозволу на обшук домоволодіння ОСОБА_6 звертався заступник Генерального прокурора ОСОБА_41 , а в ході обшуку житла брали участь два представники Ради адвокатів.

При цьому, колегія суддів зауважує, що ЄСПЛ виходить з того, що втручання в гарантії адвокатської діяльності має відбуватися «згідно з законом», переслідувати одну із «законних цілей» і бути «необхідним у демократичному суспільстві» для досягнення цієї мети. Поняття необхідності передбачає, що є нагальна суспільна потреба і втручання є пропорційним щодо переслідування законної мети.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» проведення стосовно адвоката оперативно-розшукових заходів чи слідчих дій, що можуть проводитися виключно з дозволу суду, здійснюється на підставі судового рішення, ухваленого за клопотанням Генерального прокурора, його заступників, прокурора Автономної Республіки Крим, області, міста Києва та міста Севастополя.

Положеннями ч. 2 ст. 23 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що у разі проведення обшуку чи огляду житла, іншого володіння адвоката, приміщень, де він здійснює адвокатську діяльність, тимчасового доступу до речей і документів адвоката слідчий суддя, суд у своєму рішенні в обов`язковому порядку зазначає перелік речей, документів, що планується відшукати, виявити чи вилучити під час проведення слідчої дії чи застосування заходу забезпечення кримінального провадження, а також враховує вимоги п. п. 2-4 ч. 1 цієї статті. Під час проведення обшуку чи огляду житла, іншого володіння адвоката, приміщень, де він здійснює адвокатську діяльність, тимчасового доступу до речей і документів адвоката має бути присутній представник ради адвокатів регіону, крім випадків, передбачених абзацом 4 цієї частини. Для забезпечення його участі службова особа, яка буде проводити відповідну слідчу дію чи застосовувати захід забезпечення кримінального провадження, завчасно повідомляє про це раду адвокатів регіону за місцем проведення такої процесуальної дії. З метою забезпечення дотримання вимог цього Закону щодо адвокатської таємниці під час проведення зазначених процесуальних дій представнику ради адвокатів регіону надається право ставити запитання, подавати свої зауваження та заперечення щодо порядку проведення процесуальних дій, що зазначаються у протоколі.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» забороняється проведення огляду, розголошення, витребування чи вилучення документів, пов`язаних із здійсненням адвокатської діяльності.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатською таємницею є будь-яка інформація, що стала відома адвокату про клієнта, а також питання, з яких клієнт (особа, якій відмовлено в укладенні договору про надання правничої допомоги з передбачених цим Законом підстав) звертався до адвоката, адвокатського бюро, адвокатського об`єднання, зміст порад, консультацій, роз`яснень адвоката, складені ним документи, інформація, що зберігається на електронних носіях, та інші документи і відомості, одержані адвокатом під час здійснення адвокатської діяльності. Інформація або документи можуть втратити статус адвокатської таємниці за письмовою заявою клієнта (особи, якій відмовлено в укладенні договору про надання правничої допомоги з передбачених цим Законом підстав). Інформація або документи, що отримані від третіх осіб і містять відомості про них, можуть поширюватися з урахуванням вимог законодавства з питань захисту персональних даних.

Відтак, адвокатська діяльність здійснюється на принципах незалежності і конфіденційності, що забезпечено наявністю відповідних гарантій як на рівні національного закону, так і конвенціональної практики, в той же час вона має бути законною, не може бути спрямована на полегшення вчинення правопорушень, або іншим чином умисно сприяти їх вчиненню клієнтом адвоката чи іншими особами.

У зв`язку із вищенаведеним, колегія суддів вважає, що інформація, яка становить предмет адвокатської таємниці може зазнавати втручання з боку держави (за умови додержання додаткових процесуальних гарантій адвокатської діяльності) у разі наявності достатніх підстав вважати, що адвокат зловживає таким привілеєм з метою вчинення злочину (чи полегшення його вчиненню іншими особами). Проте абсолютно заборонено вилучати у захисника, оглядати, використовувати документи, що містять адвокатську таємницю, для отримання стороною обвинувачення незаконної та необґрунтованої переваги у розслідуваному нею кримінальному провадженні з метою здобуття доказів винуватості особи (підзахисного).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апелянтом не доведено порушення гарантії адвокатської таємниці органом досудового розслідування, оскільки дотримано усіх вимог КПК України та інших нормативно-правових актів.

Щодо тверджень апелянта, що у цьому кримінальному провадженні жодній особі не було повідомлено про підозру, то колегія суддів не вважає їх безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки арешт у даному кримінальному провадженні накладено з метою збереження речових доказів, при цьому, арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Крім того, не знайшли свого підтвердження доводи апелянта, що подані слідчим докази не зшиті та не завірені належним чином, оскільки як вбачається із матеріалів провадження вбачається, що подані прокурором клопотання та додатки до нього зшиті та завірені належним чином печаткою та підписом /т. 1 а.с. 142/.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси володільця майном.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Зважаючи на викладене, в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Всі інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду та підлягають з`ясуванню під час подальшого досудового розслідування та судового розгляду.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК Україниарешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 31 липня 2024 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника володільця майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4