ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2024 року місто Фастів

Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судових засідань - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

потерпілих - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

законних представників неповнолітніх потерпілих - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченої - ОСОБА_10 ,

захисників обвинуваченої - адвокатів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження № від 31.01.2023 за обвинуваченням ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Київ, українки, громадянки України, не працюючої, розлученої, з середньою технічною освітою, утриманці відсутні, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.127, ч.2 ст.127 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення.

З обвинувального акта слідує, що відповідно до розпорядження голови Фастівської районної державної адміністрації Київської області від 04.03.2020 № 95 ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , призначено опікуном малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Крім того, розпорядженням голови Фастівської районної державної адміністрації Київської області від 29.10.2020 № 312 ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , призначено опікуном малолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Вказаним дітям встановлено статус дітей, позбавлених батьківського піклування.

Також, ОСОБА_14 , на підставі договору оренди сирітського будинку від 13.02.2020, орендує приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , у якому з 2020 року проживає 19 неповнолітніх дітей, серед яких малолітні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що знаходяться під опікою ОСОБА_14 .

За попередньою домовленістю з ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , з весни 2020 року виконує обов`язки вихователя по місцю проживання дітей за вказаною адресою.

Згідно статті 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Статтею 22 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Статтею 23 Конституції України визначено, що кожна людина має право на вільний розвиток своєї особистості, якщо при цьому не порушуються права і свободи інших людей, та має обов`язки перед суспільством, в якому забезпечується вільний і всебічний розвиток її особистості.

У статті 27 Конституції України зазначено, що кожна людина має невід`ємне право на життя. Кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Статтею 28 Конституції України встановлено, що кожен має право повагу до його гідності. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню. Жодна людина без її вільної згоди не може бути піддана медичним, науковим чи іншим дослідам.

Згідно статті 12 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 (далі - Конвенція)., Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Згідно статті 16 Конвенції жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання.

Згідно статті 19 Конвенції, Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину.

Згідно статті 20 Конвенції, дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення або яка в її власних якнайкращих інтересах не може залишатися в такому оточенні, має право на особливий захист і допомогу, що надається державою. Держави-учасниці відповідно до своїх національних законів забезпечують зміну догляду за дитиною. Такий догляд може включати, зокрема, передачу на виховання, усиновлення або, за необхідності, направлення до відповідних устонов по догляду за дітьми. Під час розгляду варіантів зміни необхідно належним чином враховувати бажаність наступництва виховання дитини, її етнічне походження, релігійну і культурну належність і рідну мову.

У порушення вказаних вище нормативно-правових актів, з метою подавлення волі дітей шляхом застосування до них фізичного насильства у формі катування, ОСОБА_10 змушувала ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до вчинення певних дій проти волі за наступних обставин.

Так, за час проживання малолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 , між останніми та ОСОБА_10 . виникали непорозуміння, оскільки вона, ОСОБА_10 , вимагала від дітей дотримуватися встановлених нею неприйнятних правил проживання та виховання у даній сім`ї.

Так, з жовтня 2020 року у ОСОБА_10 неодноразово виникав умисел, спрямований на заподіяння сильного фізичного болю та моральних страждань малолітнім дітям ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з метою примусити їх виконувати надані нею, ОСОБА_10 , вказівки, невиконання яких призводило до спричинення останнім сильного фізичного болю та моральних страждань.

30.01.2023 року, у вечірній період доби, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_10 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на катування малолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а саме заподіяння сильного фізичного болю та морального страждання, перебуваючи у приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 , виконуючи ввірені їй обов`язки вихователя, на грунті раптово виниклого конфлікту з вказаними малолітніми дітьми у зв`язку з порушенням ними визначених нею, ОСОБА_10 , неприйнятних правил поведінки, наказала малолітній ОСОБА_6 зайти до приміщення пральної кімнати. У подальшому ОСОБА_10 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання негативних наслідків, діючи умисно з метою катування малолітньої ОСОБА_6 , нанесла останній 8 ударів лозиною по сідницях і правому стегні, чим спричинила їй тілесні ушкодження у виді: множинних синців і саден на обох сідницях і правому стегні, що виникли в результаті 8-ми дій тупого (их) предмета (ів) з обмеженою продовгуватою поверхнею, можливо від ударів лозиною по сідницях і нозі, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, та завдала їй сильного фізичного болю та морального страждання.

Таким чином, ОСОБА_10 вчинила умисне діяння, спрямоване на заподіяння особі сильного фізичного болю та морального страждання, вчиненого з метою примусити її вчинити дії, що суперечать її волі, а також з метою покарати її за дії, вчинені нею, та з метою залякування її та інших осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченому ч.1 ст.127 КК України.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_10 30.01.2023 у вечірній період доби, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи у приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, повторно, всупереч волі малолітньої ОСОБА_7 , з метою залякування її та інших дітей, заподіяння останній сильного фізичного болю та морального страждання, а також з метою примусити її дотримуватися встановлених нею неприйнятних правил поведінки, наказала останній зайти до приміщення пральної кімнати вказаної вище будівлі. Перебуваючи разом з ОСОБА_7 в приміщенні пральної кімнати, ОСОБА_10 , наказала останній зняти штани. У подальшому, ОСОБА_10 , тримаючи в руках лозину, яку за її, ОСОБА_10 , вказівкою принесла неповнолітня ОСОБА_15 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання негативних наслідків, діючи умисно, з метою катування малолітньої ОСОБА_7 , нанесла останній 15 ударів лозною по сідницях і правому стегні, чим спричинила їй тілесні ушкодження у виді: множинних синців і саден на обох сідницях і правому стегні, що виникли в результаті 15-ти дій тупого (их) предмета(ів) з обмеженою продовгуватою поверхнею, можливо від ударів лозиною по сідницях і нозі, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, та завдала їй сильного фізичного болю та морального страждання.

Своїми умисними діями ОСОБА_10 заподіяла малолітнім ОСОБА_6 та ОСОБА_7 сильний фізичний біль та моральні страждання, вчинені повторно, з метою примусити останніх вчиняти дії, що суперечать їх волі, а також з метою залякати інших дітей дотримуватися встановлених нею, ОСОБА_10 , неприйнятних правил проживання в даному будинку.

Таким чином, ОСОБА_10 вчинила катування, тобто умисне діяння, спрямоване на заподіяння особі сильного фізичного болю та морального страждання, вчиненого з метою примусити її вчинити дії, що суперечать її волі, а також з метою покарати її за дії, вчинені нею, та з метою залякування її та інших осіб, вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.127 КК України.

Доводи сторони обвинувачення.

Органами досудового розслідування вказані дії ОСОБА_10 кваліфіковані за ч.1 ст.127 КК України, як умисне діяння, спрямоване на заподіяння особі сильного фізичного болю та морального страждання, вчиненого з метою примусити її вчинити дії, що суперечать її волі, а також з метою покарати її за дії, вчинені нею, та з метою залякування її та інших осіб та за ч.2 ст.127 КК України, як умисне діяння, спрямоване на заподіяння особі сильного фізичного болю та морального страждання, вчиненого з метою примусити її вчинити дії, що суперечать її волі, а також з метою покарати її за дії, вчинені нею, та з метою залякування її та інших осіб, вчиненому повторно.

Загальна правова позиція сторони обвинувачення відображена в обвинувальному акті, що був складений 21 квітня 2023 року старшим слідчим СВ Фастівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_16 і затверджений того ж дня прокурором Фастівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 .

Водночас, за наслідками судового розгляду прокурор зауважив, що незважаючи на те, що ОСОБА_10 не визнає свою вину у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень, докази, надані суду стороною обвинувачення доводять вину обвинуваченої, а встановлені під час судового розгляду фактичні дані підтверджують висунуте ОСОБА_10 обвинувачення.

Показання потерпілих.

Малолітня потерпіла ОСОБА_6 в присутності законного представника - ОСОБА_8 , в судовому засіданні надала наступні покази, що в дитячому будинку проживала чотири роки, того дня прийшла зі школи, її погукала ОСОБА_17 (дівчина, що живе разом з ними в будинку) і сказала, щоб вона йшла до тьоті ОСОБА_10 (обвинувачена ОСОБА_10 ), яка покликала її до пральні. ОСОБА_6 йшла перша, а нею йшла ОСОБА_7 , зайшовши до пральні побачила тьотю ОСОБА_10 , вона її запитала: «Скільки тобі різок?», на що дівчина відповіла: «Десять». Після чого ОСОБА_10 вдарила її лозиною («дала різок»), однак скільки разів не пам`ятає, била по стегнах, їй було боляче. Після чого ОСОБА_6 пішла робити уроки, ОСОБА_7 стояла за дверима пральної кімнати. Після події на тілі синці були відсутні, а на стегнах були синці, які ОСОБА_6 показала своїй сестрі. «Різки» у вихователів закладу були постійно, однак що стало підставою в цей раз для того, щоб її била тьотя ОСОБА_10 не знає. Також вказала, що «різки» лежать на холодильнику на кухні. Щодо умов проживання в будинку ОСОБА_6 зазначила, що їх обмежували в харчуванні за різні провини, садять за четвертий стіл, за яким дають лише суп, в той час коли як за іншими столами дають більше їжі. У будинку миють посуд та накривають на стіл діти, їсти готує повар.

Малолітня потерпіла ОСОБА_7 в присутності законного представника - ОСОБА_9 , в судовому засіданні надала наступні покази, що проживала в дитячому будинку зі своєю сестрою ОСОБА_23 , тьотя ОСОБА_10 (обвинувачена ОСОБА_10 ) була їх вихователем. Коли діти не слухалися вихователів, їх карали, найтяжчим покаранням було побиття лозиною. ОСОБА_7 зазначила, що її била тьотя ОСОБА_24 та тьотя ОСОБА_10 , били всіх дітей однаково. Про події того дня розповідає, що спершу погукали ОСОБА_6 , потім її, тьотя ОСОБА_10 сказала, що вона вчасно не прийшла робити уроки та додала, що ОСОБА_7 вже «напросилась». Спочатку до пральні зайшла ОСОБА_6 , а потім вона - її ОСОБА_10 вдарила по сідницях і по ногах лозиною, яка була тоненька, однак довжину і кількість ударів не пам`ятає. Потім дівчина вийшла з пральні і розповіла все сестрі ОСОБА_23 , яка все сфотографувала. Потерпіла доповнила, що її не ображали та не принижували. На запитання: «Хто подобався їй з вихователів», свідок відповіла, що найбільше подобалася тьотя ОСОБА_24, а хто найменше не може відповісти. Щодо умов проживання в будинку зазначила, що як покарання могли обмежувати у харчуванні, давали тільки суп.

Доводи сторони захисту.

Сторона захисту вважає, що обвинувачення ґрунтується на припущеннях та недопустимих доказах, тому просили виправдати обвинувачену ОСОБА_10 за ч..1, 2 ст. 127 КК України.

Показання обвинуваченої.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_10 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1, 2 ст. 127 КК України, не визнала, згідно ст. 63 Конституції України, відмовилась надавати покази.

В подальшому, обвинувачена ОСОБА_10 під час проголошення останнього слова зазначила, що ані наміру катувати, ані завдати сильного фізичного болю потерпілим не мала. Навпаки, завжди з любов`ю відносилась до вихованців, піклувалась про них. Також зазначила, що щиро кається в тому, що сталось, досі відсуває провину та просить вибачення.

ДОКАЗИ НА ПІДТВЕРДЖЕННЯ ОБСТАВИН, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ

Відповідно до положень ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Тобто, докази - це єдність фактичних даних (даних про факти) та їх процесуальних джерел.

Фактичні дані - це не факти об`єктивної дійсності, а відомості про них, що утворюють зміст доказів, за допомогою яких встановлюються факти і обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 28 березня 2019 року, у справі №154/3213/16).

У той час, як процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч.2 ст.84 КПК України).

Відповідно до ч.1 ст.95 КПК України показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

Показання свідків.

Будучи допитаною у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст.352 КПК України та попередженою про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_27 повідомила суду, що працювала вихователем в дитячому будинку з 2018 по 2020 рік, станом на 2019 рік в будинку знаходилось 19 дітей: найменшій дитині було 4 роки, а найстаршій 16 років. В будинку працювало десять працівників, ОСОБА_10 працювала вихователем, також ще працювали: ОСОБА_28 , ОСОБА_101, ОСОБА_102, ОСОБА_103, ОСОБА_104, ОСОБА_105 та ОСОБА_106. До обов`язків вихователя входило дивитися за дітьми, діти прокидалися всі разом, харчувались в будинку, їжу готували кухарі, а діти накривали на столи, потім прибирали посуд, чергові діти мили посуд. В столовій стояло чотири столи, три столи накривали дітям, а за четвертим столом сидів вихователь. Діти були наскільки дорослі, що їх не наказували, до менших дітей могли застосувати покарання - ставили в куток, говорили з ними. Коли діти повернулися з-за кордону під час війни, всім вихователям заборонили використовувати «різки», раніше до війни різка мала місце, але майже нею не користувались, а яке покарання можливо застосувати вирішували самі вихователі. Свідок зазначила, що термін «різка» використовували скоріш як залякування, після початку війни «різки» взагалі не було, від дітей не було інформації про застосування фізичного насильства. Про події того дня нічого повідомити не може, оскільки перебувала у відпустці.

Будучи допитаною у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст.352 КПК України та попередженою про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_29 повідомила суду, що в дитячому будинку працювала кухарем з першого дня його відкриття, з обвинуваченою ОСОБА_10 працювали разом, 30.01.2023 працювала в будинку, всього на роботі було п`ять працівників. Діти залучалися до праці, а саме: чергували згідно графіків чергувань, прибирали їжу зі столів. До дітей насильство не застосовувалося іноді могли повисити голос, однак про те, що хтось з вихователів ображає дітей, самі діти нічого не розповідали. Про випадок в дитячому будинку дізналася коли вже була вдома після робочого дня, свідку передзвонила співробітниця і розповіла, що сталося.

Будучи допитаним у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст.352 КПК України та попередженим про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_14 повідомив суду, що в 2019 році дитячий реабілітаційний центр став будинком сімейного типу, опіку над дітьми оформили на нього. ОСОБА_10 працювала кожного дня, слідкувала за тим, щоб діти виконували домашнє завдання, щоб діти своєчасно поїли та поспали. В кімнатах прибирали діти, чергові мили посуд, про насильство до цього випадку йому ніхто з дітей не повідомляв. Про події йому розповів молодший брат ОСОБА_7 , сказав, що у неї на нозі синець, коли він запитав у ОСОБА_7 , то вона розповіла про те, що це зробила ОСОБА_10 . ОСОБА_7 показала на стегні червону смугу, при яких обставинах вона її отримала не повідомила. Після цього він викликав поліцію, вихователь ОСОБА_10 сказала, що дала пару «лозин», дослівно переказати не може, тому що пройшов час. З приводу події, яка сталася з ОСОБА_6 свідок нічого не знає, додав, що в той день ОСОБА_10 працювала сама, підміняла вихователя, який захворів. Свідок вказав, що він завжди наголошував щоб побиття дітей та «лозину» не застосовували. ОСОБА_10 працювала з перших днів відкриття будинку, ніяких претензій до неї не було.

Будучи допитаною у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст.352 КПК України та попередженою про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_33 повідомила суду, що була відповідальною за харчування в будинку з самого початку його діяльності. З ОСОБА_10 разом відвідували церкву. Може охарактеризувати ОСОБА_10 як мудру, відзивчиву людину, яка дуже багато вкладала в дітей. Також повідомила, що в будинку до приготування їжі дітей не залучали, якщо діти бажали допомогти то їм не забороняли. Вихованням дітей займалися вихователі, між ними були добрі відносини, діти вихователів називали батьками. Свідок додала, що неслухняних дітей вони виховували, про фізичне та психологічне насильство їй нічого не відомо, про випадок в дитячому будинку дізналась коли прихали працівники правоохоронних органів.

Будучи допитаною у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст.352 КПК України та попередженою про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_34 повідомила суду, що в дитячому будинку працювало п`ять вихователів, три повара та ОСОБА_35 . Деякі діти навчалися нормально, деяких потрібно було заставляти, вмовляти. Про факти фізичного та психологічного насильства їй не відомо. Про подію, яка сталася їй повідомила ОСОБА_36 , а також повідомила, що будинок закрили, а дітей забрали. Свідок повідомила, що дітей «лозиною» вони не карали, можливо лякали, щоб заспокоїти їх, «лозина» знаходилася у куті кімнати.

Будучи допитаною у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст.352 КПК України та попередженою про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_37 повідомила суду, що в дитячому будинку працювала з 2015 року на посаді вихователя. З ОСОБА_10 знайомі раніше, ходили разом до церкви. ОСОБА_10 працювала кожного дня, а у суботу-неділю був вихідний. Діти в будинку різні, в основному «важкі» діти, з проблемних сімей, діти були з різними психічними розладами, вони молилися за цих дітей, проводили з ними бесіди, умовляли їх бути слухняними. Також зазначила, що вона фізичного насильства як метод виховання не застосовувала, щодо інших вихователів їй нічого не відомо.

Будучи допитаною у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст.352 КПК України та попередженою про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_38 повідомила суду, що працювала в будинку з серпня 2023 року помічником на кухні. Про випадки застосування фізичної сили до дітей їй нічого невідомо. Про подію дізналась від працівників поліції, які розповіли, що трапилось з ОСОБА_7 . Також зазначила, що ОСОБА_7 показала їй синець на бедрі вище коліна, з якого боку не пам`ятає, у ОСОБА_6 ніяких ушкоджень не було. Щодо порядку проживання в будинку зазначила, що діти чергували на кухні, старших дівчат залучали до роботи на кухні за їх згодою, в харчуванні дітей не обмежували. Зазначила, що коли вона допомагала дітям збирати речі, ОСОБА_7 їй сказала, що получила «лозину».

Будучи допитаною у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст.354 КПК України та у присутності законного представника, свідок ОСОБА_15 повідомила суду, що знає ОСОБА_10 , що вона старша вихователька у будинку. В день події вийшла з кімнати та побачила ОСОБА_6 (свою сестру) та ОСОБА_7 , вони плакали, потім вони показали їй свої синці та повідомили, що тьотя ОСОБА_10 побила ОСОБА_6 , яка ледве спускалась зі сходів та плакала. Про день події повідомила, що в будинку були ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , який був на вулиці з хлопцями. Про те, що сталося, ОСОБА_7 нікому не повідомила. Щодо умов проживання в будинку ОСОБА_15 зазначила, що тому хто не слухався давали «різкою», яка лежала на холодильнику, бували випадки, що ставили в куток. Також ОСОБА_15 зазначила, що в будинку проживає чотири роки, за цей час вона не голодувала та її не били.

Будучи допитаною у судовому засіданні в присутності законного представника - ОСОБА_9 , свідок ОСОБА_47 в судовому засіданні надала наступні покази, що проживала в дитячому будинку разом з братами та сестрами, директором будинку був ОСОБА_14 . Відносини з вихователями були нормальні, але не завжди, інколи їх наказували «лозиною», менших дітей ставили «в куток», покарання надавали вихователі, найстрашніше покарання було «лозиною». Майже всі вихователі били «лозиною», яку діти самі приносили на вимогу вихователів. В день події був день прибирання, прийшла її сестра ОСОБА_7 і повідомила, що її побила тьотя ОСОБА_10 , в кімнаті показала синці, яких було багато і вони були великі. Сфотографувавши синці на тілі ОСОБА_7 направила їх ОСОБА_48 , яка написала, якщо приїде поліція, щоб вони все розказали. Також зазначила, що її не били, оскільки вона була слухняною, а сестру ОСОБА_7 наказували часто, однак скільки разів це робила тьотя ОСОБА_10 не пам`ятає. Разом з тим зазначила, що в той день особисто не бачила, як били сестру та взагалі не пам`ятає чи бачила як тьотя ОСОБА_10 била когось.

Будучи допитаним у судовому засіданні в присутності законного представника - ОСОБА_9 , свідок ОСОБА_49 в судовому засіданні надав наступні покази, що проживав в дитячому будинку з сестрами, керівником будинку був ОСОБА_14 . У будинку є пральна кімната, в якій його сестру ОСОБА_7 побили. Дізнався про це, коли пішов за книжками, а ОСОБА_7 плакала і йшла до себе в кімнату. Коли запитав, що сталося, вона промовчала, потім вже дізнався від старшої сестри, що її побила ОСОБА_10 . Особисто, як били «лозиною» ОСОБА_7 не бачив. Про саму подію дізнався від ОСОБА_23 , про факти побиття інших дітей не чув. Також повідомив, що в будинку їх карали: ставили в куток, бувало, що били «різкою». Був випадок, коли він побився з другом, то директор будинку бив його «лозиною». Найстрашніше покарання, за словами свідка, було тоді коли били «лозиною». Також зазначив, що у будинку була кімната, яка називалася «корабель», його туди заводили і там били. Також вказав, що тьотя ОСОБА_10 була доброю та душевною .

Будучи допитаним у судовому засіданні в присутності законного представника - ОСОБА_51 , свідок ОСОБА_52 в судовому засіданні надав наступні покази, що проживав в сирітському будинку в с. Мотовиліка з трьома сестрами. Директором був ОСОБА_14 . До дітей застосовували покарання, могли позбавити телефону, обмежити в їжі. Тьотя ОСОБА_10 була не дуже добра, постійно кричала, ставила в куток, давала «різки».

Будучи допитаним у судовому засіданні в присутності законного представника - ОСОБА_53 , свідок ОСОБА_54 в судовому засіданні надав наступні покази, що проживав разом з братом в с. Мотовилівці в дитячому будинку «ІНФОРМАЦІЯ_17», керівником будинку був ОСОБА_14 . Свідок зазначив, що в будинку йому не дуже подобалось. Дітей карали вихователі, найстрашніше покарання було, що ставили в куток на гречку і тримати руками стільця, били «різками». Такі покарання давали тьотя ОСОБА_10 та ОСОБА_42 . Про подію йому розповіла сестра дівчини, яку побили, на її ногах були полоски від «різки».

Показання спеціалістів.

Спеціаліст ОСОБА_55 повідомила суду, що до них звернулися з Фастівського РУП з запитом про допит дітей та її залучили як спеціаліста відповідною постановою. Вона проводила психологічне дослідження та опитування дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_57 . На момент приїзду до психолога дитина повідомили, що її били, показала сліди побиття «різкою», різки знаходилися на холодильнику, дітей катували в будинку, давали маленькі порції їжі, суп давали в кількості трьох ложок, дитина повідомила, що це були вихователі ОСОБА_10 , ОСОБА_42 і про це знав директор будинку ОСОБА_35 , на території росло дерево, з якого ламали «різки». Спеціаліст вказала, що особисто бачила сліди побиття, на стегнах були шрамовані полоси, під час допиту психолога дитина плакала, хотіла щоб їй допомогли і весь час запитувала, чи не повернуть їх в будинок, діти не хотіли повертатися в будинок, у дитини був високий рівень тривоги. Спеціалістом була проведена методика стабілізації дитини, психологічну реабілітацію діти не проходили. Спеціаліст зазначила, що її залучили, як спеціаліста постановою, права пояснив слідчий, дитина знаходилася в обладнаній кімнаті з відеоспостереженням, щоб дитина не травмувалася все проходить через навушники, висновок спеціаліста складає по питаннях, дитина була допитана по методиці «Зелена кімната».

Спеціаліст ОСОБА_58 повідомила суду, що проводила дослідження у відділенні Барнахуса по методиці «Зеленої кімнати» дитини ОСОБА_6 , дитина потребувала допомоги та підтримки, відчувалася занедбаність дитини, мала низьку самооцінку, при допиті використовували картки, для того, щоб відтворити, що відчуває дитина. Дитина повідомила психологу про побиття за крадіжку і за погані слова, також розповіла про чергування на кухні. Хто саме її бив психолог не запитувала, дитина називала ОСОБА_42 та ОСОБА_10 , але сам факт побиття дитина підтвердила, було видно, що дитині було не приємно та вона хотіла закінчити допит. Спеціаліст зазначила, що її було офіційно залучено, як спеціаліста, постановою слідчого, дитина по цій методиці допитується окремо під відеозапис, під час цієї методики перевіряється емоційний стан дитини, в іншій кімнаті знаходиться слідча та інші учасники, все записується і флеш носій із записом передається слідчій.

ДОКУМЕНТИ

Згідно зі ст.99 КПК України документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

До документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, можуть належати: 1) матеріали фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інші носії інформації (у тому числі комп`ютерні дані); 2) матеріали, отримані внаслідок здійснення під час кримінального провадження заходів, передбачених чинними міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України; 3) складені в порядку, передбаченому цим Кодексом, протоколи процесуальних дій та додатки до них, а також носії інформації, на яких за допомогою технічних засобів зафіксовано процесуальні дії . Матеріали, в яких зафіксовано фактичні дані про протиправні діяння окремих осіб та груп осіб, зібрані оперативними підрозділами з дотриманням вимог Закону України "Про оперативно-розшукову діяльність", за умови відповідності вимогам цієї статті, є документами та можуть використовуватися в кримінальному провадженні як докази.

В ході судового розгляду даного кримінального провадження судом досліджено наступні документи, на підставі яких встановлено наступне.

Відповідно до витягу з ЄРДР, органом досудового розслідування 01.02.2023 року внесено відомості до ЄРДР за ч.1 ст.127 КК України за таких обставин: 01.02.2023 до чергової частини Фастівського РУП ГУ НП в Київській області надійшов рапорт про те, що ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , перебуваючи, на добровільних засадах, вихователем дитячого будинку сімейного типу «ІНФОРМАЦІЯ_17», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , протягом невстановленого досудовим розслідуванням часу з 2021 року по 30.01.2023 вчиняла катування, тобто умисно заподіювала сильний фізичний біль шляхом нанесення побоїв, невстановленими предметами вихованці закладу, а саме ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в результаті чого в останньої наявні тілесні ушкодження на тілі, з метою примусити потерпілу, виконувати її вказівки та з метою покарати потерпілу за недотримання правил проживання в даному закладі (т.2 а.с. 147).

Відповідно до витягу з ЄРДР, органом досудового розслідування 31.01.2023 року внесено відомості до ЄРДР за ч.2 ст.127 КК України за таких обставин: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , перебуваючи, на добровільних засадах, вихователем дитячого будинку сімейного типу «ІНФОРМАЦІЯ_17», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , протягом невстановленого досудовим розслідуванням часу з 2021 року по 30.01.2023 неодноразово, повторно, вчиняла катування, тобто умисно заподіювала сильний фізичний біль шляхом нанесення побоїв, невстановленими предметами вихованцям закладу, а саме ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в результаті чого в останньої наявні тілесні ушкодження на тілі, з метою примусити потерпілу, виконувати її вказівки та з метою покарати потерпілу за недотримання правил проживання в даному закладі, а також органом досудового розслідування 01.02.2023 року внесено відомості до ЄРДР за ч.1 ст.127 КК України за таких обставин: 01.02.2023 до ЧЧ Фастівського РУП ГУ НП в Київській області надійшов рапорт про те, що ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , перебуваючи на добровільних засадах вихователем дитячого будинку сімейного типу «ІНФОРМАЦІЯ_17», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , протягом невстановленого досудовим розслідуванням часу з 2021 року по 30.01.2023 вчиняла катування, тобто умисно заподіювала сильний фізичний біль шляхом нанесення побоїв, невстановленими предметами вихованці закладу, а саме ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в результаті чого в останньої наявні тілесні ушкодження на тілі, з метою примусити потерпілу, виконувати її вказівки та з метою покарати потерпілу за недотримання правил проживання в даному закладі (т.2 а.с. 128-129).

Відповідно рапорту від 31.01.2023 року, який приєднано до витягу з ЄРДР, 31.01.2023 року надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що 31.01.2023 року о 15:23 за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_14 повідомив, що вихователь у будинку сімейного типу вчора лозиною вдарила дитину ОСОБА_7 , 2013 року народження, ніби то за погану поведінку (т.2 а.с. 133).

Згідно з розпорядженням Фастівської районної державної адміністрації Київської області від 29.10.2020 встановлено статус малолітнім: ОСОБА_61 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_62 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_63 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_9 - дітей, позбавлених батьківського піклування та призначено опікуном малолітніх: ОСОБА_64 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_65 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_66 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 (т.2 а.с.173-174).

Згідно з розпорядженням Фастівської районної державної адміністрації Київської області від 04.03.2020 призначено опікуном (піклувальником) над малолітніми: ОСОБА_67 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_68 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , ОСОБА_69 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , ОСОБА_70 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , ОСОБА_71 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та неповнолітніми: ОСОБА_72 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , ОСОБА_73 , ІНФОРМАЦІЯ_16 ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 (т.2 а.с.175-176).

Відповідно заяви ОСОБА_14 від 31.01.2023, останній просить прийняти міри відносно ОСОБА_10 , яка вдарила малолітню ОСОБА_7 , 2013 року народження та яка знаходиться під його опікою (т.2 а.с. 134).

Відповідно заяви начальника Служби у справах дітей та сім`ї ВК Фастівської міської ради ОСОБА_74 від 31.01.2023 надійшла інформація про здійснення насильницьких дій відносно малолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Малолітня має статус дитини, позбавленої батьківського піклування, перебуває під опікою у громадянина ОСОБА_14 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 (т.2 а.с. 135).

Згідно з протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 31.01.2023 року старшим слідчим СВ Фастівського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_16 , 31.01.2023 року о 23 год. 25 хв. в присутності захисника - адвоката ОСОБА_75 , затримано особу, підозрювану у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.127 КК України - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , час фактичного затримання - 21 год. 20 хв. 31.01.2023 (т.2 а.с. 136-139).

Відповідно до медичної довідки від 01.02.2023 лікаря травматолога КНП ФМР «Фастівська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування», було проведено обстеження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Зазначена особа заявила, що стала жертвою насильства з боку знайомої. У обстежуваної особи наявні такі ознаки: загальний огляд (спокійна); фізичний огляд (поверхневі ссадна в верхній частині правого стегна, обох ягодиць). Проведене обстеження свдічить, що насильство відбулося (т.2 а.с. 140).

Відповідно до медичної довідки від 01.02.2023 виданої лікарем травматологом КНП ФМР «Фастівська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування», було проведено обстеження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Зазначена особа заявила, що стала жертвою насильства. У обстежуваної особи наявні такі ознаки: загальний огляд (спокійна); фізичний огляд (посттривалі крововиливи в верхній частині правого стегна, правої ягодиці). Проведене обстеження свдічить, що насильство відбулося (т.2 а.с. 141).

Відповідно до постанови про зміну кваліфікації від 01.02.2023 старшим слідчим СВ Фастівського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_16 змінено кваліфікацію в кримінальному провадженні № 0000235 за ч.1 ст.127 КК України на ч.2 ст.127 КК України (т.2 а.с. 146).

Відповідно до постанови про об`єднання матеріалів кримінального провадження від 01.02.2023 року матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні за № 0000235 від 31.01.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.127 КК України та матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні за № 0000237 від 01.02.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.127 КК України об`єднано в одне провадження та присвоєно єдиний номер кримінального провадження № 0000235 від 31.01.2023 року (т.2 а.с. 151-152).

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту із додатком до нього від 01.02.2023 року, старшим слідчим відділення розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості слідчого відділу Фастівського РУП ГУ НП в Київській області капітаном поліції ОСОБА_76 , за участі потерпілої ОСОБА_7 , спеціаліста ОСОБА_77 , у присутності понятих: ОСОБА_78 та ОСОБА_79 , за адресою: АДРЕСА_2 , слідчим експериментом було встановлено наступне. Потерпіла ОСОБА_7 розповіла та показала на місці, що ОСОБА_10 різкою спричинила їй тілесні ушкодження по сідниці та стегнам в прачці та столовій кімнаті. Також ОСОБА_7 розповіла, що в цей день 30.01.2023 після обіду ОСОБА_10 побила ОСОБА_6 в прачці різкою. Під час слідчого експерименту ОСОБА_7 показала на холодильник в столовій кімнаті де постійно знаходиться різка, якою їх карають. Також ОСОБА_7 показала на території будинку дерева та кущі, з яких рвали різки для покарання дітей (т.2 а.с. 153-156).

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту із додатком до протоколу від 01.02.2023 року, старшим слідчим відділення розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості слідчого відділу Фастівського РУП ГУ НП в Київській області капітаном поліції ОСОБА_76 , за участі потерпілої ОСОБА_6 , спеціаліста ОСОБА_77 , у присутності понятих: ОСОБА_78 та ОСОБА_79 , за адресою: АДРЕСА_2 , слідчим експериментом було встановлено наступне. ОСОБА_6 пояснила, що вона живе чотири роки разом з братом та сестрою в будинку за вказаною адресою та іншими дітьми. Більше всього їх б`є тьотя ОСОБА_10 , старший вихователь. Позавчора, а саме 30.01.2023 тьотя ОСОБА_10 била її та ОСОБА_7 за те, що вони не слухалися та ОСОБА_7 не хотіла робити уроки. Вони прийшли зі школи, їх покликали їсти в столову кімнату, тьотя ОСОБА_10 погукала її та ОСОБА_7 в прачку. Вони вже розуміли, що їх будуть бити різкою за те, не слухаються. В прачку вона з ОСОБА_7 пішли по черзі. Далі ОСОБА_6 показала, де прачка та пояснила що вона зайшла перша в прачку, а ОСОБА_7 стояла за дверима. Вона стояла обличчям до дверей, позаду тьотя ОСОБА_10 , яка почала її бити різкою зверху вниз, приблизно двадцять п`ять ударів по частинам тіла. Різка була приблизно метр довжиною, до 3 см в діаметрі. В результаті побиття різка зламалася. Потім тьотя ОСОБА_10 наказала мовчки вийти та зайти ОСОБА_81 , або дасть їй ще 20 ударів різки. Удари попадали по ногам, стегнам. ОСОБА_6 пішла, а ОСОБА_7 зайшла в кімнату (прачку). Коли робила уроки то чула як ОСОБА_7 плакала, у неї боліла нога, її носила сестра ОСОБА_23 на руках, тому що важко було ходити. Далі всі учасники вийшли на двір, де вона показала кущі та дерева, з яких ламали різки. Тьотя ОСОБА_10 встановила правила та за їх невиконання їх садять за четвертий стіл, де майже не дають їсти. Тьотя ОСОБА_10 казала, що тим хто запізнюється взагалі не давати їсти (т.2 а.с. 157-160).

Згідно з резолютивною частиною ухвали Фастівського міськрайонного суду Київської області від 03.02.2023 року підозрюваній ОСОБА_10 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб (т.2 а.с. 167).

Згідно з висновком експерта № 05 від 03.02.2023 року, наданим на підставі постанови про призначення судово-психіатричної експертизи, проведено судово - медичну експертизу за матеріалами кримінального провадження № 0000235 від 01.02.2023. Висновки експертизи: при судово-медичному обстеженні ОСОБА_7 , 2013 року народження, виявлено наступні тілесні ушкодження: множинні синці і садна на обох сідницях і правому стегні, що виникли в результаті 15-ти дій тупого (их) предмета (ів) з обмеженою продовгуватою поверхнею, близько 2-3-х діб до моменту обстеження, можливо при зазначених обстежуваною обставинах (удари лозиною по сідницям і нозі) і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (т.2 а.с. 168).

Згідно з висновком експерта № 06 від 03.02.2023 року, наданим на підставі постанови про призначення судово-психіатричної експертизи, проведено судово - медичну експертизу за матеріалами кримінального провадження № 0000235 від 01.02.2023. Висновки експертизи: при судово-медичному обстеженні громадянки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виявлено наступні тілесні ушкодження: множинні синці і садна на обох сідницях і правому стегні, що виникли в результаті 8-ми дій тупого (их) предмета (ів) з обмеженою продовгуватою поверхнею, близько 2-3-х діб до моменту обстеження, можливо при зазначених обстежуваною обставинах (удари лозиною по сідницям і нозі) і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (т.2 а.с. 169).

Відповідно до висновку психолога ОСОБА_84 (практичний психолог ЦСПРД № 1; диплом КВ № 35662684 за спеціалізацією «Психологія») від 06.03.2023 за результатами проведення психологічної роботи з дитиною ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 встановлено: психоемоційний стан дитини задовільний, ОСОБА_7 добре йде на контакт, активно розповідає події та обставини, що відбувалися з нею. Добре орієнтується в просторі та часі. Зі слів ОСОБА_7 було виявлено, що зараз вона перебуває у реабілітаційному центрі «Оберіг», в якому вона перебуває приблизно місяць. До цього дитина перебувала в дитячому будинку «ІНФОРМАЦІЯ_17». ОСОБА_85 розповіла про те, що до неї були застосовані покарання у вигляді фізичного покарання, а саме побиття різками по сідницях та стегнах, ОСОБА_10 , за непослух, що навіть залишились сліди на тілі у вигляді крововиливів. Дитина розповіла, що різки для покарання зберігалися на холодильнику на кухні. Їх зривали з дерева, яке росте на території дитячого будинку. Також зі слів дитини стало відомо, що вихователь ОСОБА_86 також била інших дітей дитячого будинку. Каріна доповіла, що дітей били на кухні та в прачці. Дітей залякували, що їх покарають за погану поведінку, погані слова, низьку успішність у навчанні та відмову працювати на кухні (виготовляти на продаж напівфабрикати). ОСОБА_7 розповідає, що ОСОБА_10 , завела її в прачку та нанесла їй п`ять ударів різкою по сідницях та чотири рази по стегнах. Дитина відчула великий біль та почала кричати та плакати. В цей час поряд окрім неї та ОСОБА_10 нікого не було. Опікун дівчинки ОСОБА_14 чув як кричала ОСОБА_7 , коли їй наносились удари різкою (він запитав потім ОСОБА_10 , «що там за миші так пищали»). Зі слів дитини, ОСОБА_35 знав про покарання, в дитячому будинку та вважав їх доцільними для виховання. Також на питання: «Які ще покарання були в дитячому будинку?», ОСОБА_7 розповіла, що працівники кухні, за наказом ОСОБА_88 , карали маленькими порціями їжі, а саме давали суп, в розмірі трьох столових ложок. На момент опитування дитини, під час психологічної діагностики за методикою «САН» (самопочуття, активність, настрій) було виявлено, що ОСОБА_7 має добре самопочуття, що підтверджується спостереженнями за дитиною. Активність дитини має циклічність з тенденцією до зниження активності (що не характерне для віку дитини), що вказує на можливу психологічну травматизацію дитини. Відмічається нестійкість настрою, що також може впливати на активність дитини. Висновок: ОСОБА_7 , 2013 року народження, має прояви психологічної травматизації (т.2 а.с. 185-186).

Відповідно до висновку психолога ОСОБА_58 (практичний психолог, диплом магістра НОМЕР_1 за спеціальністю «Практична психологія») від 03.03.2023 за результатами проведення психологічної роботи з дитиною ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 встановлено: на початку опитування, ОСОБА_6 пройшла тест за методикою «САН» (методика та дідагностика самопочуття, активності та настрою), за результатами якого встановлено, що самопочуття та настрій ОСОБА_6 на початок опитування мали сприятливий стан, активність на середньому рівні. ОСОБА_6 розповідала про життя в дитячому будинку і порівнювала його з несприятливою погодою, вибрала картинку погоди де були блискавки та гроза, темно сині хмари, що свідчить про переживання страху, небезпеки, які були у дитини при спогадах. Із розповіді ОСОБА_6 було з`ясовано, що в дитбудинку практикувалось покарання дітей різкою (товста палка, яку брали на вулиці і зберігали в кімнаті під назвою «корабель», в кутку і на шафі).Також покарання відбувалось в кімнаті для прання. В покаранні дітей різки застосовували: ОСОБА_42 та ОСОБА_10 , так ОСОБА_6 називала вихователів. Покарання застосовувались також на тихій годині, для тих хто не спав, потрібно було лежати з закритими очима, якщо не слухали, то могли так пролежати до вечора. Серед спогадів ОСОБА_6 були спогади про чергування на кухні, яке було обов`язковим для дітей від дев`яти років, там працівники кухні могли дітей бити мокрими ганчірками за неякісно помитий посуд, або якщо багато використали миючих засобів, а старші діти допомагали готувати вареники на кухні. ОСОБА_6 згадувала, що часто їх годували варениками з потрохами, що вони були не смачні. ОСОБА_6 була покарана різкою, вказувала на праву ногу, що було багато ударів і після були синці по всій нозі від коліна. На питання, яка була причина покарання, ОСОБА_6 відповіла, що її покарали за погані слова та крадіжку, але, як виявилося потім, гроші вона не крала, а попросила, але про це вихователька не знала і сприйняла, як крадіжку. ОСОБА_6 розповідала про покарання опікуну ОСОБА_89 , він обіцяв розібратися, але після їх розмови нічого не змінювалося. Під кінець опитування ОСОБА_6 була втомлена і хотіла вже закінчити розмову, що свідчить про втому від неприємних спогадів, зміни настрою та виснаження. Заповнюючи анкету, дитина потребувала допомоги в читанні завдання, поясненні понять, що свідчить про ознаки педагогічної недбалості. Емоційний стан не стабільний, з проявами імпульсивності та словесної агресії, під час очікування своєї черги ОСОБА_6 іноді проявляла агресивність по відношенню до однолітків. Легко йде на контакт, потребує персональної уваги, коли відчуває добре відношення до себе та підтримку, то проявляє старання, це було проявлено нею під час перебування в кімнаті для очікування, коли грали в настільну гру. Фізично витривала. Висновки: враховуючи вищезазначене, у неповнолітньої ОСОБА_6 є ознаки психотравми, вона проявляється у змінах настрою при згадуванні подій, які відбувалися в дитячому будинку, в поведінці уникнення і захисту від неприємних спогадів, в пригніченні когнітивних функцій, в низькій самооцінці. Психотравма спричинена жорстоким поводженням по відношенню до ОСОБА_6 та інших дітей, перебування в атмосфері страху та загроз і непередбачуваності та тривоги (т.2 а.с. 187-190).

Судом досліджено, що постановою про продовження строку досудового розслідування від 28.03.2023 року керівником Фастівської окружної прокуратури ОСОБА_90 було продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні за № 0000235 від 31.01.2023 до трьох місяців, а саме до 01.05.2023 (т.2 а.с. 214-219).

Згідно з ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 29.03.2023 року підозрюваній ОСОБА_10 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування, до 01.05.2023 року включно (т.2 а.с. 229-232).

Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 156 від 05.04.2023 року, наданим на підставі постанови про призначення психолого-психіатричної експертизи від 15.03.2023 року, проведено судово - психіатричну експертизу щодо визначення стану підозрюваної ОСОБА_10 . Висновки експертизи:

1. ОСОБА_10 під час скоєння інкримінованих їй дій на психічне захворювання не страждала, в тому числі не перебувала в тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності.

2. ОСОБА_10 під час скоєння інкримінованих їй дій могла усвідомлювати свої дії та керувати ними.

3. У ОСОБА_10 під час проведеного обстеження ознак психічного захворювання не виявлено.

4. ОСОБА_10 в даний час може усвідомлювати свої дії та керувати ними.

5. Застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_10 не потребує.

6. ОСОБА_10 виявляє достатній рівень розвитку та збереженість когнітивних процесів (уваги, пам`яті, мислення). В сфері особистості їй притамання товариськість, доброзичливість, відсутність злопам`ятності, емоційна стійкість у звичайних станах та емоційна не стійкість у суб`єктивно складних ситуаціях. Будь які індивідуально-психологічні особливості, які мають у неї яскраво виражений характер, та такі, які могли здійснити суттєвий вплив на її поведінку в досліджуваній систуації, їй не притаманні.

7. ОСОБА_10 під час скоєння інкримінованих їй дій в стані фізіологічного афекту та у будь якому іншому вираженому емоційному стані, який міг би здіснити суттєвий вплив на її свідомість та діяльність, не перебувала (т.2 а.с.233-236).

Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 154 від 04.04.2023 року, наданим на підставі постанови про призначення психологічної експертизи від 16.03.2023 року, проведено судово - психіатричну експертизу щодо визначення стану потерпілої ОСОБА_7 . Висновки експертизи:

1. ОСОБА_7 з урахувнням її вікових та індивідуально-психологічних особливостей могла під час скоєння відносно неї інкримінованих дій могла правильно сприймати обставини, які мають значення в кримінальному провадженні, та давати щодо них правильні покази.

2. ОСОБА_7 схильність до фантазування та будь-які індивідуально-психологічні особливості, які могли б здійснити суттєвий вплив на характер її показів, їй не притаманна.

3. Розумовий розвиток ОСОБА_7 відповідає її віковому періоду. Низький рівень шкільних знань по окремих шкільних предметах обумовлений у неї педагогічною занедбаністю (т.2 а.с. 237-239).

Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 153 від 04.04.2023 року, наданим на підставі постанови про призначення психологічної експертизи від 16.03.2023 року, проведено судово - психіатричну експертизу щодо визначення стану потерпілої ОСОБА_6 . Висновки експертизи:

1. ОСОБА_6 з урахуванням її вікових та індивідуально-психологічних особливостей могла під час скоєння відносно неї інкримінованих дій могла правильно сприймати обставини, які мають значення в кримінальному провадженні, та давати щодо них правильні покази.

2. ОСОБА_6 схильність до фантазування та будь-які індивідуально-психологічні особливості, які могли б здійснити суттєвий вплив на характер її показів, їй не притаманна.

3. ОСОБА_6 виявляє ознаки відносного відставання у порівнянні з віковими стандартами у вигляді педагогічної та соціальної занедбаності (т.2 а.с.240-242).

ОЦІНКА ДОКАЗІВ В РОЗРІЗІ ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ ПРОВАДЖЕННЯ

Відповідно до ч.1 та 2 ст. 127 КК Украйни - катування, тобто умисне заподіяння сильного фізичного болю або фізичного чи морального страждання шляхом нанесення побоїв, мучення або інших насильницьких дій з метою примусити потерпілого чи іншу особу вчинити дії, що суперечать їх волі, у тому числі отримати від нього або іншої особи відомості чи визнання, або з метою покарати його чи іншу особу за дії, скоєні ним або іншою особою чи у скоєнні яких він або інша особа підозрюється, а також з метою залякування чи дискримінації його або інших осіб - карається позбавленням волі на строк від двох до п`яти років.

Ті самі дії, вчинені повторно або за попередньою змовою групою осіб, або з мотивів расової, національної чи релігійної нетерпимості, -караються позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років.

Основним безпосереднім об`єктом катування є здоров`я, а додатковим обов`язковим - воля, честь і гідність особи.

З об`єктивної сторони цей злочин характеризується: 1) діями - нанесенням побоїв, мученням або іншими насильницькими діями; 2) наслідками у виді заподіяння сильного фізичного болю або фізичного чи морального страждання; 3) причинним зв`язком між вказаними діями і наслідками.

Про поняття побої слід розуміти завданням удару, побоїв або вчиненням інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень. При цьому під ударом слід розуміти одноразовий вплив тупим предметом на тіло людини, що заподіяв фізичний біль. Мучення (або заподіяння мук) - це дії, пов`язані з тривалим позбавленням людини їжі, пиття чи тепла, утриманням її в шкідливих для здоров`я умовах тощо. До інших насильницьких дій можуть бути віднесені: умисне легке та середньої тяжкості тілесне ушкодження, різні посягання на статеву недоторканність особи, дії, характерні для мордування, та інші, крім побоїв і мучення, форми насильства.

Загалом поняття "інші насильницькі дії" повинно тлумачитися якомога більш широко з тим, щоб охопити собою усі можливі причини заподіяння сильного фізичного болю або фізичного чи морального страждання. Такий підхід випливає із обов`язкових для України актів міжнародного законодавства, які визнають катування одним з видів жорстокого, нелюдського чи такого, що принижує гідність, поводження або покарання.

Так, у ст. 1 Конвенції Організації Об`єднаних Націй проти катувань та інших жорстоких, нелюдських або таких, що принижують гідність, видів поводження і покарання, вказується, що термін "катування" означає "будь-яку дію, якою будь-якій особі навмисне заподіюються сильний біль або страждання, фізичне чи моральне", і в цей термін не включаються тільки "біль або страждання, що виникли внаслідок лише законних санкцій, невіддільні від цих санкцій чи спричиняються ними випадково". При цьому підкреслено, що "ця стаття не завдає шкоди будь-якому міжнародному договору чи будь-якому національному законодавству, в яких є або можуть бути положення про більш широке застосування".

Згідно з приміткою до принципу 6 Зводу принципів захисту всіх осіб, що підлягають затриманню або ув`язненню в будь-якій формі термін жорстокі, нелюдські чи такі, що принижують гідність, види поводження або покарання повинен тлумачитися таким чином, щоби забезпечити, по можливості, найбільш широкий захист проти зловживань фізичного чи психологічного характеру, включаючи утримання затриманої чи ув`язненої особи в умовах, які позбавляють її, тимчасово або постійно, будь-якого із її природних почуттів: зору, слуху, просторової або часової орієнтації, та які можуть викликати стрес, почуття жаху чи неспокою, здатні принизити чи образити її, зломити її фізичний чи моральний опір.

В окремих актах Європейського суду зазначається, що до актів катування та іншого жорстокого, нелюдського і такого, що принижує гідність, поводження треба відносити такі, як позбавлення сну, харчування і води, багатогодинне стояння біля стіни, одягання капюшонів, утримання в приміщенні з постійним та голосним звуком або у підвалі, де особа ризикує наразитися на небезпеку нападу щурів, розлучення матері з немовлям, поміщення здорової людини до психічно хворих тощо; надзвичайно жорстокою визнається затримка тривалістю в кілька років між винесенням та виконанням смертного вироку, коли держава не дотримується розумного строку для оскарження вироку і прийняття рішення про помилування; принижуючими гідність людини визнаються такі дії, як огоління голови, виставлення оголеної людини на очі інших людей, примушування одягатися так, щоби це викликало насмішки, примушування їсти неїстівні речовини тощо.

Оцінка акту як жорстокого, нелюдського і такого, що принижує гідність, поводження залежить від сукупності таких обставин, як тривалість та інтенсивність відповідного поводження, його наслідки для здоров`я людини, стать, вік, попередній стан здоров`я та інші індивідуальні особливості потерпілого.

У міжнародному праві під катуванням розуміється завдання сильного болю чи страждань як фізичних, так і психічних, але катуванням не вважаються біль або страждання, які виникають лише в результаті законних санкцій, невіддільні від цих санкцій або викликаються ними випадково.

Визначення наявності ознак катування є компетенцією суду.

Суб`єкт катування загальний. Як правило, це особа, яка здійснює контроль над потерпілим, а останній перебуває від неї у певній залежності.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом і хоча б однією спеціальною метою: 1) примусити потерпілого або іншу особу вчинити дії, що суперечать їх волі, у т. ч. отримати від нього або іншої особи відомості чи визнання; 2) покарати його чи іншу особу за дії, скоєні ним чи іншою особою або у скоєнні яких він чи інша особа підозрюється; 3) залякати його чи інших осіб; 4) дискримінувати його чи інших осіб.

З огляду на положення кримінально-процесуального законодавства, формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо. Щодо правової кваліфікації дій особи то - обвинувачення повинно містити точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.

Як стверджує сторона обвинувачення, ОСОБА_10 вчинила умисне діяння, спрямоване на заподіяння особі сильного фізичного болю та морального страждання, вчиненого з метою примусити її вчинити дії, що суперечать її волі, а також з метою покарати її за дії, вчинені нею, та з метою залякування її та інших осіб.

Таким чином, в даному випадку можна визначити складові пред`явленого обвинувачення, а саме: вчинення умисного діяння; його спрямованість на заподіяння особі сильного фізичного болю та морального страждання; мета: примус вчинити дії, що суперечать волі; покарання за вчинені дії; залякування, у тому числі інших осіб.

Судовим розглядом встановлено, що опікуном малолітньої ОСОБА_6 та ОСОБА_7 призначений ОСОБА_14 , який був директором дитячого будинку «ІНФОРМАЦІЯ_17» і саме з ним обвинувачена ОСОБА_10 домовилась про виконання нею обов`язків вихователя у цьому закладі.

Відповідно до п.7.3, 7.6 Наказу від 10.09.2012 № 995/557 «Про затвердження Положення про дитячі будинки і загальноосвітні школи-інтернати для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" керівництво закладом здійснює його директор.

Керівник інтернатного закладу:

здійснює керівництво педагогічним колективом, забезпечує раціональний підбір і розподіл кадрів, створює необхідні умови для підвищення фахового і кваліфікаційного рівня працівників;

створює умови проживання, навчання, виховання та розвитку вихованців, наближені до сімейних;

організовує навчально-виховний процес;

створює необхідні умови для участі учнів (вихованців) у позакласній та позашкільній роботі, проведення виховної роботи;

забезпечує дотримання вимог щодо охорони дитинства, санітарно-гігієнічних та протипожежних норм, вимог техніки безпеки;

забезпечує реалізацію права учнів (вихованців) на захист від будь-яких форм фізичного або психічного насильства;

видає у межах своєї компетенції накази та розпорядження і контролює їх виконання;

контролює дотримання режиму роботи закладу, організацію харчування і медичного обслуговування учнів (вихованців), організовує оздоровлення дітей.

Таким чином, директор є посадовою особою, до компетенції якої належить вирішення всіх питань, пов`язаних з управлінням поточною діяльністю закладу.

Саме тому директора наділено широким колом повноважень, до яких, зокрема, належить створення умов проживання, навчання, виховання та розвитку вихованців, організація навчально-виховного процесу, у тому числі шляхом видання наказів та розпоряджень.

В даному конкретному випадку саме на ОСОБА_14 , як директора дитячого будинку «ІНФОРМАЦІЯ_17», покладаються повноваження встановлювати правила виховного процесу, внутрішні правила проживання та контроль за їх дотриманням.

Сторона обвинувачення неодноразово наголошувала, що в дитячому будинку «ІНФОРМАЦІЯ_17» діяли неприйнятні правила, зокрема, діти залучались до виготовлення напівфабрикатів, до праці (прибирання, приготування їжі) в самому будинку, однак чи має відношення до встановлення цих правил саме ОСОБА_10 так і не було конкретизовано та, взагалі, жодним чином не підтверджено.

При цьому, як вже зазначалось раніше, саме директора наділено повноваженнями встановлювати певні правила, тому і відповідальність за можливу їх «неприйнятність» несе саме він, тобто в даному випадку ОСОБА_10 є неналежним суб`єктом цього права, а тому і несе обов`язку.

З огляду на отримані в ході судового розгляду докази, зокрема покази свідків вихователів та працівників дитячого будинку «ІНФОРМАЦІЯ_17» та дітей вихованців цього закладу, правила виховного процесу були встановлені не кимось конкретним, іноді виникали ситуативно з огляду на певну обстановку, зокрема, покарання (його тяжкість, кількість, підстави застосування) залежали від поведінки конкретного вихованця в конкретній ситуації.

При цьому, діти вихованці в своїй більшості вказували, що покарання могло мати місце через: нецензурну лайку, крадіжку, відмову навчатись та робити домашнє завдання, ігнорування розпорядку, тощо.

В свою чергу, діти вказували, що вихователі, у тому числі і обвинувачена ОСОБА_10 , займались з ними навчанням, проводили дозвілля, розмовляли, були добрими.

На переконання суду, жодним доказом не підтверджено, що саме обвинувачена ОСОБА_10 мала відношення та безпосередньо встановлювала правила виховного процесу та внутрішні правила проживання в дитячому будинку.

Як і не знайшла свого підтвердження ознака «неприйнятності» таких правил та вимагання їх дотримуватись.

Суд зазначає, що потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були єдиними особами, які могли надати свідчення про стверджуванні події 30.01.2023 року.

Так, покази потерпілих щодо події зводяться до того, що через прояв певної неслухняності з їх боку, ОСОБА_10 як покарання застосувала до них фізичну силу, а саме удари лозиною, після чого потерпілі повернулись до звичайних справ, а розголосу подія набула через сестру ОСОБА_7 - ОСОБА_23 , яка сфотографувала сліди від ударів на тілі сестри та повідомила про це стороннім особам.

При цьому, з показів потерпілих неможливо встановити (конкретизувати) мету покарання, оскільки ОСОБА_6 не змогла взагалі її згадати, а ОСОБА_7 вказувала на те, що покарання було через «уроки».

Під терміном «покарання», який слід тлумачити широко, у ст. 127 КК України розуміється застосування до особи будь-яких заходів, які нагадують одне з існуючих або таких, що існували кримінальних покарань або адміністративних чи дисциплінарних стягнень, у т. ч. так званих тілесних покарань.

Показання свідків, які були вихованцями дитячого будинку та також проживали в ньому, у тій частині, в якій вони описували події 30.01.2023 року, це був переказ слів потерпілих, або навіть переказ слів інших осіб, які в свою чергу переказували слова потерпілих.

Оскільки показання з чужих слів є похідними від первісних показань, вони не можуть додати достовірності і надійності першоджерелу, а можуть лише зменшити їх за рахунок недоліків у розумінні, інтерпретації і відтворенні інформації, отриманої від першоджерела.

Сторона обвинувачення не надала будь-яких інших, незалежних від цих джерел, відомостей, які підтверджують прямо чи непрямо мету покарання, яка міститься у формулюванні обвинувачення - примушування потерпілих вчиняти дії, що суперечать їх волі, залякування інших дітей задля дотримання неприйнятних правил проживання.

Суд ще раз підкреслює, що малолітні потерпілі у цій справі були єдиними свідками події, інкримінованої обвинуваченій.

За таких обставин суд зобов`язаний навести детальний аналіз цих показань потерпілих з погляду допустимості, належності та достовірності.

В показах, наданих суду, потерпіла ОСОБА_6 практично не може надати послідовну інформацію щодо події, не прослідковується хронологія, оскільки дитина зосереджена на самому факті нанесення їй ударів та взагалі порядку її життя у будинку та його функціонування в цілому.

В показах, наданих суду, потерпіла ОСОБА_7 зазначає, що били її однаково і т. ОСОБА_10 і т.ОСОБА_24 (інший вихователь), при цьому згодом на питання, хто з вихователів подобався більш за всіх зазначила, що їй найбільше подобалась т.ОСОБА_24.

Зазначені свідчення є важливими, оскільки вихователь, який застосовував фізичну силу до потерпілої, одночасно подобався їй найбільше, тобто характер (інтенсивність, частота, сила) покарання не вплинули на особисту симпатію дитини, що не вказує на застосування до потерпілих таких дій, які б призвели до сильного фізичного болю та моральних страждань.

Крім того, аналізуючи пояснення та поведінку потерпілих під час проведення слідчого експерименту на досудовому розслідуванні, перебіг та проведення якого були досліджені з протоколів та відтворенні під час судового розгляду при перегляді відеозаписів, на ані ОСОБА_7 , ані ОСОБА_6 не виглядають так, що до них застосовувались дії, які викликають сильний фізичний біль та моральні страждання, тобто катування.

Так, слідчі експерименти з потерпілими проведені 01.02.2023 року, тобто через добу після подій, при цьому ОСОБА_7 та ОСОБА_6 активно розповідали про подію, іноді навіть з посмішкою, що, як правило, не відповідає стану перенесення дитиною такої травматичної ситуації як катування. Розповідь потерпілих про подію та їх участь в проведенні слідчого експерименту була більш схожа на участь останніх у грі.

Також, потерпіла ОСОБА_7 зазначила, що після нанесення їй ударів ОСОБА_10 у пральній кімнаті, вона разом з сестрою пішли в іншу кімнату, щоб сфотографувати сліди від ударів, після чого ОСОБА_7 пішла робити уроки.

Тобто, поведінка після травматичної ситуації також не вказує на стан після пережитого катування.

Крім того, показання потерпілих містяться у відеозаписах бесіди з психологом у «Зеленій кімнаті». Цей доказ був наданий суду і його зміст є можливість оцінити ці показання, у тому числі оцінити здатність дітей як запам`ятовувати, так і описувати події, а також спосіб отримання показань, що - враховуючи вікові особливості дитини - є важливим фактором в оцінці надійності показань дитини. Враховуючи психологічні особливості, притаманні малолітньому віку потерпілих, суду для оцінки достовірності і надійності її показань слід ретельно проаналізувати і прийняти до уваги, наскільки якісно було проведено опитування.

Оцінюючи висновок психолога ОСОБА_84 від 06.03.2023 за результатами проведення психологічної роботи з ОСОБА_7 та висновок психолога ОСОБА_58 від 03.03.2023 за результатами проведення психологічної роботи з дитиною ОСОБА_6 , суд приходить до наступних висновків.

Пункт (с) частини 1 статті 35 Лансаротської конвенції передбачає, що держава має забезпечити, щоб опитування дитини проводилося особою, спеціально підготовленою для цих цілей. Компетенції, необхідні для виконання таких функцій, містяться у пункті 42 Керівних принципів ООН щодо судочинства у питаннях дітей-жертв і дітей-свідків злочинів, серед яких:

норми, стандарти і принципи в галузі прав людини, включаючи права дитини;

принципи й етичні норми виконання відповідних службових обов`язків;

ознаки і симптоми, які можуть свідчити про вчинення злочинів щодо дітей;

належні навички спілкування між дорослими і дітьми;

методи опитування й оцінки, що зводять до мінімуму будь-яку вірогідність травмування дитини при забезпеченні отримання від неї інформації максимально високої якості;

навички поводження з дітьми-жертвами та свідками на основі уваги, розуміння, конструктивного підходу;

методи захисту та представлення доказів і допиту дітей-свідків;

роль фахівців, що працюють з дітьми-жертвами та свідками, і використовувані ними методи.

Крім підтвердження здобуття освіти за спеціалізацією «Психологія» відсутня будь-яка інформація, на підставі якої суд може дати оцінку, чи володіли психологи, які проводили опитування, відповідними навичками, а також будь-які відомості про їх підготовку для виконання такої ролі.

Також, за наслідком наданих в судовому засіданні пояснень спеціалістами - психологами ОСОБА_93 та ОСОБА_58 , суд вважає, що запрошені психологи не достатньо розуміли задачі опитування у «Зеленій кімнаті».

Відомчі документи поліції передбачають комплекс заходів, узагальнено названі «Зеленою кімнатою», для пом`якшення несприятливого ефекту, який може бути спричинений малолітньому потерпілому або свідку допитом чи опитуванням, що проводиться для отримання від нього чи неї відомостей для мети кримінального провадження.

Таким чином, опитування в «Зеленій кімнаті» становить собою лише спеціальний спосіб проведення допиту чи опитування, результатом якого мають стати відомості, що містяться в показаннях особи, яку опитують, з метою використання під час судового розгляду у відповідності до інших правил, що стосуються допустимості доказів.

Як свідчать назва і зміст «висновку», психологи вважали, що їх завданням було проведення «психологічної роботи з дитиною».

За наслідком наданих в судовому засіданні пояснень спеціалістами - психологами ОСОБА_93 та ОСОБА_58 , суд не переконався в тому, що розуміли психологи під «психологічною роботою» у цьому випадку, і наскільки їх розуміння узгоджується із завданням отримати від дитини якомога точнішу і детальнішу інформацію про подію, яка розслідувалася, а також перевірити достовірність повідомлених потерпілими відомостей.

Пункт 64 Керівних принципів щодо правосуддя, дружнього до дітей передбачає, що при опитуванні дітей всі зусилля мають бути направлені на те, щоб діти надавали свідчення у найбільш сприятливому оточенні та за найсприятливіших умов, з урахуванням віку, зрілості та рівня розуміння, а також будь-яких труднощів, які вони можуть мати.

Також, аналізуючи спосіб, яким було проведено опитування, суд не може достовірно встановити, що між психологом і дитиною встановилися довірливі відносини, що дитина відчувала себе в безпеці у присутності такої особи.

У той же час відеозапис інтерв`ю з потерпілою ОСОБА_6 показує, що на встановлення контакту з дитиною психолог витратила менше 2 хвилини, одразу перейшовши до розпитування про життя в дитячому будинку.

Крім того, в процесі опитування важливо з`ясувати здатність дитини описати саме подію і свої враження від неї.

Разом з тим, суд констатує, що психологами впродовж інтерв`ю з потерпілими використовувалися майже весь час навідні запитання, тобто опитування не було зосереджено на тому, щоб дитина розповіла про події і надала деталі таких подій, а не лише повторила те, що вже комусь розповідала.

Відповідно до частини 2 статті 84 КПК процесуальними джерелами доказів є, крім іншого, показання, тобто відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту (стаття 95 КПК).

Статті 93 КПК передбачає, що сторона обвинувачення збирає докази шляхом проведення слідчих дій, у цьому випадку - допиту. Слідчі дії, у тому числі допит, проводяться особами, уповноваженими проводити розслідування у кримінальному провадженні.

Під час допиту малолітньої або неповнолітньої особи застосовуються загальні правила, встановлені ст. 224 КПК, і одночасно правила, що встановлені вимогами ст. 226 КПК, які й розкривають окремі особливості слідчої дії. Обов`язковою в таких випадках є присутність під час допиту малолітніх чи неповнолітніх свідків, підозрюваних, обвинувачених, потерпілих, їхніх законних представників (ст.ст. 44, 59 КПК).

Законний представник повинен бути присутнім під час допиту поряд з педагогом або психологом.

Оскільки свідок, який не досяг шістнадцятирічного віку, не може нести кримінальну відповідальність за відмову давати показання та за завідомо неправдиві показання, а потерпілий, що не досяг такого ж віку, - за давання завідомо неправдивих показань, то перед початком допиту таким особам замість попередження про таку відповідальність у доброзичливій формі роз`яснюється про громадянський обов`язок давати правдиві показання, крім того, їм слід роз`яснити значення повідомлення відомостей, які стосуються кримінального провадження, та необхідність розповісти все відоме у цьому провадженні.

Під час судового розгляду були відтворені та досліджені відеозаписи з «Зеленої кімнати», де проводилась психологічна робота з малолітніми потерпілими, та констатовано, що при проведені психологами опитування не дотримані вимоги ст.226 КПК України щодо правил допиту малолітніх потерпілих.

Сторона обвинувачення вказує на те, що висновок психолога є по своїй суті висновком спеціаліста, однак суд не може погодитися з такою класифікацією професійного висновку.

Визначаючи правову природу професійного висновку психолога суд враховує, що відповідно до статті 71 КПК спеціаліст не наділений правом давати висновки, які можуть бути визнані самостійним джерелом доказів, а може лише надати допомогу у застосуванні технічних та інших засобів. Тому висновок, складений спеціалістом, не може визнаватися допустимим доказом, виходячи з положень статті 84 КПК.

Так, згідно ч. 2 ст. 84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. Водночас із системного аналізу норм статтей 84, 298-1 КПК України випливає, що висновок спеціаліста не є доказом у кримінальному провадженні щодо злочинів, а відтак не може підтверджувати чи спростовувати обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні щодо злочинів. Такий висновок може бути використано як доказ виключно у кримінальних провадженнях про вчинення проступків (Постанова Верховного Суду у справі №583/877/21 від 29.05.2023 р.).

Суд погоджується зі стороною захисту у тому, що такі висновки є недопустимими, оскільки психологи, які їх склали, не є судовими експертами, тобто їх кваліфікація в проведенні таких досліджень не підтверджена в установленому порядку, і вони не несуть юридичної відповідальності за висновки, повідомлені суду.

Суд нагадує, що опитування за методикою « Зелена кімната » було проведене психологами на підставі листів слідчої, відповідно до яких остання звертається до Директора центру соціально-психологічної реабілітації дітей №1 ОСОБА_96 з вимогою провести психологічне дослідження та опитування потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , та вказує перелік питань, які необхідно дослідити.

З погляду наведеної вище позиції, показання дітей були отримані неналежним суб`єктом, оскільки психолог не лише не була, а й не могла бути уповноважена на здійснення слідчих дій в цьому провадженні. Отже, показання потерпілих, отримані в «Зеленій кімнаті» за наслідком такого опитування, мають бути визнані недопустимим доказом.

Оцінюючи висновок судово-психіатричного експерта № 154 від 04.04.2023 року щодо визначення стану потерпілої ОСОБА_7 та висновок судово-психіатричного експерта № 153 від 04.04.2023 року щодо визначення стану потерпілої ОСОБА_6 , суд приходить до наступних висновків.

Так, згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 30.05.1997 р. «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати:

- чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи;

- чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі;

- компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень;

- достатність поданих експертові об`єктів дослідження;

- повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним;

- узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи;

- обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

Крім того відповідно до вимог ч. 1 ст. 101 КПК України висновок експерта це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи.

Згідно ч. 3 ст. 101 КПК України висновок повинен ґрунтуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження. Експерт дає висновок від свого імені і несе за нього особисту відповідальність.

Із вимог ч. 5 ст. 101 КПК України вбачається, що висновок експерта не може ґрунтуватися на доказах, які визнані судом недопустимими.

У відповідності до ч. 10 ст. 101 КПК України висновок експерта не є обов`язковим для особи або органу, яка здійснює провадження, але незгода з висновком експерта повинна бути вмотивована у відповідних постанові, ухвалі, вироку.

Згідно вимогст.102 КПК України, у висновку експерта повинно бути зазначено:

1) коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта) та на якій підставі була проведена експертиза;

2) місце і час проведення експертизи;

3) хто був присутній при проведенні експертизи;

4) перелік питань, що були поставлені експертові;

5) опис отриманих експертом матеріалів та які матеріали були використані експертом;

6) докладний опис проведених досліджень, у тому числі методи, застосовані у дослідженні, отримані результати та їх експертна оцінка;

7) обґрунтовані відповіді на кожне поставлене питання.

Суд критично ставиться до висновків судово-психіатричного експерта № 154 від 04.04.2023 року та № 153 від 04.04.2023 року оскільки очевидно, що такі висновки ґрунтуються виключно на тих матеріалах кримінального провадження, які були надані експертам слідством, та при вирішенні поставлених запитань, які мають важливе значення для встановлення істини у справі, експертами не було опитано малолітніх потерпілих, що у свою чергу викликає сумніви у обґрунтованості експертного висновку та його узгодженості з іншими матеріалами справи.

Окрім цього, в основу проведених експертиз покладено відомості, які встановлені та зазначені у висновках психолога ОСОБА_84 від 06.03.2023 та психолога ОСОБА_58 від 03.03.2023, що визнаний судом недопустимим доказом з мотивів зазначених вище.

Таким чином, як плід отруєного дерева, з урахуванням того, що якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його допомогою, будуть такими ж, суд визнає висновки судово-психіатричного експерта № 154 від 04.04.2023 року та № 153 від 04.04.2023 року недопустимими доказами.

Суд наголошує, що поряд з вимогами, спрямованими на забезпечення інтересів дитини, необхідно також, щоб такі дії не призводили до порушення прав захисту на справедливий судовий розгляд.

Керівні принципи ООН щодо судочинства у питаннях дітей-жертв і дітей-свідків злочинів зазначає, що забезпечення інтересів дитини має відбуватися «з урахуванням необхідності гарантій прав обвинувачених і засуджених за злочини осіб», і забезпечувати «високі стандарти збору доказів для забезпечення справедливого і рівноправного завершення процесу відправлення правосуддя», «дотримання прав дітей не повинно ставити під загрозу права інших зацікавлених сторін».

В цій конкретній справі суд жодним чином не толерує застосування фізичної сили до дітей як спосіб виховання, при цьому дотримуючись презумпції невинуватості і пов`язаної з нею вимоги дотримуватися стандарту поза розумним сумнівом при оцінці доказів, аналізує всю сукупність фактів, установлених судовим розглядом, та приходить до наступних висновків.

Як зазначалось вище, катування визначається тяжкою формою нелюдського поводження із визначеною метою, тобто поводження, що спеціально заподіяно у жорстокій фізичній формі супроводжується фізичними та психічними стражданнями або грубо принижує людину перед іншими людьми чи змушує її діяти проти своєї волі або совісті.

Події, які відбувались у дитячому будинку між обвинуваченою ОСОБА_10 та потерпілими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , з урахуванням встановлених обставин справи, не вказують про застосування до потерпілих таких дій, які б призвели до сильного фізичного болю, нестерпного, що є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони відповідного складу злочину.

Крім того, жодним доказом у справі не доведено спрямованості умислу обвинуваченої ОСОБА_10 покарати потерпілих за вчинені ними дії, залякати та примусити їх до вчинення дій, що суперечать волі, про які вказує сторона обвинувачення. Як і не доведено наявність умислу на вчинення завдання саме сильного фізичного болю та морального страждання потерпілим.

Обвинувачена ОСОБА_10 під час промови стверджувала, що будь якого умислу на заподіяння дітям сильного фізичного болю не мала та мети катування не переслідувала.

Таким чином, наявність мотиву на вчинення катування, а рівно й умислу на такі діяння, в обвинуваченої ОСОБА_10 , зібраними у кримінальному провадженні та дослідженими судом доказами, не доведено.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 337 КПК України судовий розгляд в суді першої інстанції проводиться в межах висунутого особі обвинувачення відповідно до обвинувального акта. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Відповідно до пункту 23 Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29 червня 1990 року, всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого.

Пунктом 21 цього Пленуму також зазначено, що суди мають орієнтуватися на те, що відповідно до вимог КПК «виправдувальний вирок постановляється: за відсутністю події злочину, коли судовим розглядом справи встановлено, що діяння, у вчиненні якого обвинувачувався підсудний, взагалі не мало місця або відсутній причинний зв`язок між діянням підсудного і шкідливими наслідками, настанням яких обумовлюється злочинністю діяння, зокрема, коли шкідливі наслідки настали внаслідок дій особи, якій заподіяно шкоду, або в результаті дії сил природи тощо; за відсутністю в діянні підсудного складу злочину, коли встановлено, що діяння, яке ставилось у вину підсудному, ним вчинено, але кримінальним законом воно не визнається злочинним, зокрема, якщо воно лише формально містить ознаки злочину, але через малозначність не являє суспільної небезпеки; відсутні інші умови, за яких діяння визнається злочинним (повторність діяння, попереднє притягнення до адміністративної відповідальності тощо), діяння вчинено у стані необхідної оборони чи крайньої необхідності; мала місце добровільна відмова від вчинення злочину, а фактично вчинене не містить складу іншого злочину; підсудний не є суб`єктом злочину через відсутність спеціальних ознак, встановлених для суб`єкта даного складу злочину; підсудний не досяг віку, з якого він може нести кримінальну відповідальність; за недоведеністю участі підсудного у вчиненні злочину, коли факт суспільно небезпечного діяння встановлено, але досліджені судом докази виключають або не підтверджують вчинення його підсудним».

Отже, при наявності іншого складу кримінального правопорушення, на підставі статті 337 КПК України, суд має право вийти за межі пред`явленого обвинувачення та перекваліфікувати дії обвинуваченого.

Разом з тим, сукупність досліджених у даній справі доказів поза розумним сумнівом доводить здійснення ОСОБА_10 дій, спрямованих на заподіяння ОСОБА_6 та ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, які, з урахуванням проведених експертиз, відносяться до легких.

Враховуючи зазначені вище обставини, з урахуванням закріпленого у ст. 62 Конституції України принципу про тлумачення сумнівів щодо доведеності вини особи на її користь, суд вважає за необхідне перекваліфікувати дії ОСОБА_10 з ч. 1, 2 ст. 127 КК України на ч.1 ст.125 КК України, як умисне заподіяння легких тілесних ушкоджень, за вчинення яких вона підлягає покаранню.

ПОКАРАННЯ ТА МОТИВИ ЙОГО ПРИЗНАЧЕННЯ

Прокурор в судових дебатах просив призначити покарання обвинуваченій у виді 6 років позбавлення волі.

Суд зауважує, що позиція потерпілих щодо міри покарання обвинуваченій не є процесуальною вимогою, а думкою, яка може бути врахована в сукупності з іншими обставинами, однак не обмежує суд у реалізації своїх дискреційних повноважень, визначених кримінальним процесуальним законом.

Разом з тим, позиція потерпілих щодо міри покарання суду невідома, оскільки малолітні потерпілі та їх законні представники участь у судовому розгляді приймали лише під час їх допиту, в подальшому усунулись від участі та зацікавленості в ході судового розгляду справи не виявляли.

Обвинувачена та захисник просили виправдати її у зв`язку з недоведеністю вини у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст.127 КК України.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченій суд, відповідно до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В силу статті 66 КК України обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_10 судом не встановлено.

В силу статті 67 КК України обставиною, що обтяжуює покарання обвинуваченій ОСОБА_10 є вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини.

Обираючи міру покарання суд враховує дані про особу обвинуваченої, яка має постійне місце проживання, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше не судима, ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України є злочинами невеликої тяжкості проти життя та здоров`я особи, наслідки вчиненого кримінального правопорушення, у зв`язку з чим приходить до висновку про необхідність призначення покарання за ч. 1 ст. 125 КК України - громадські роботи на строк 200 годин, яке відповідає меті покарання визначеній в ст. 50 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення засудженої та запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень.

Крім того, на підставі ч. 5 ст. 72 КК строк попереднього ув`язнення під час досудового розслідування та судового провадження за цим вироком, слід зарахувати у строк покарання.

На підставі п. «г» пункту 1 ч. 1, ч.5 ст. 72, ст.73 КК України, з урахуванням попереднього переведення покарання у виді громадських робіт в покарання у виді позбавлення волі (із розрахунку одному дню позбавлення волі відповідає вісім годин громадських робіт), остаточно призначити покарання у виді 25 (двадцяти п`яти) днів позбавлення волі, та вважати її такою, що відбула покарання повністю.

Судові витрати, які на підставі ст.124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченої на користь держави, відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 373-374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_10 , визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125 КК України та призначити їй покарання у виді громадських робіт строком на 200 (двісті) годин.

На підставі п. «г» пункту 1 ч. 1, ч.5 ст. 72, ст.73 КК України, з урахуванням попереднього переведення покарання у виді громадських робіт в покарання у виді позбавлення волі (із розрахунку одному дню позбавлення волі відповідає вісім годин громадських робіт), остаточно призначити покарання у виді 25 (двадцяти п`яти) днів позбавлення волі, та вважати ОСОБА_10 такою, що відбула покарання повністю.

Запобіжний захід ОСОБА_10 не обирати, оскільки остання визнана судом такою, що повністю відбула покарання.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Фастівський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим - з моменту отримання копії.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1