Справа № 461/7244/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1041/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2024 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Галицької окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_6 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 02.10.2024 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця російської федерації, громадянина росії, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

встановила:

цією ухвалою ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням із потерпілим.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002262 від 22.07.2024, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, - закрито.

Судові витрати в розмірі 17 038,80 грн. визначено віднести за рахунок держави.

Визначено скасувати арешти, накладені ухвалами слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 25.07.2024, на автомобіль марки "Dасіа Sапdего", реєстраційний номер НОМЕР_1 , належний ОСОБА_7 , та мотоцикл марки "Skуmоtо Маtаdог", реєстраційний номер НОМЕР_2 , якій належить потерпілому ОСОБА_9 .

Вирішено питання щодо долі речових доказів.

Згідно з обвинувальним актом, органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що він 22.07.2024, близько 14 год. 00 хв., керуючи технічно справним транспортним засобом, а саме: автомобілем марки "Dасіа Sапdего", реєстраційний номер НОМЕР_1 , передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, але легковажно розрахуючи на їх відвернення, порушив п. 10.1, п. 10.2 Правил дорожнього руху України, виїжджаючи з прилеглої території АДРЕСА_2 , та допустив зіткнення із мотоциклом марки "Skуmоtо Маtаdог", реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_9 , в результаті чого останній, відповідно до висновку експерта № 144/2024 від 15.08.2024, отримав тілесні ушкодження, які відносяться до середньої тяжкості за критерієм тривалого розладу здоров`я.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням із потерпілим, закрити кримінальне провадження, скасувати арешти, накладені ухвалами слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 25.07.2024, виключити з резолютивної частини ухвали посилання на стягнення судових витрат розміром 17 038,80 грн. за рахунок держави та стягнути з ОСОБА_7 на користь держави 17 038,80 грн. процесуальних витрат за проведення інженерно-транспортних експертиз.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор, не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, вказує, що суд першої інстанції безпідставно визначив віднести судові витрати за рахунок держави. Зазначає, що кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 закрито у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілим, що є нереабілітуючою обставиною, а відтак всі процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані з розслідуванням кримінального провадження, повинні відшкодовуватися саме обвинуваченим.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити частково з наступних підстав.

Висновок суду про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням із потерпілим, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим, що в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому не підлягає перевірці судом апеляційної інстанції.

Поряд з цим, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає зміні в частині вирішення питання щодо процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Як вбачається із оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції визначив віднести судові витрати в розмірі 17 038,80 грн. за рахунок держави, з огляду на те, що КПК України передбачена можливість стягнення з обвинуваченого процесуальних витрат на проведення експертизи лише у разі ухвалення обвинувального вироку.

Відповідно до ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Згідно з ч. 1 ст. 126 КПК України, суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Частиною 1 ст. 118 КПК встановлено, що процесуальні витрати складаються, зокрема, із витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів.

Процесуальні витрати виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження.

Відповідно до висновку Великої палати Верховного суду, викладеного у постанові від 17.06.2020 року у справі № 598/1781/17, кримінальний процесуальний закон не обмежує можливість вирішення питання розподілу процесуальних витрат, зокрема, витрат на проведення експертизи, виключно обвинувальним вироком.

Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті. Очевидно, що, звільняючи особу від кримінальної відповідальності, суд або суддя має вирішити питання про скасування чи зміну запобіжного заходу, речові докази, розподіл процесуальних витрат тощо.

Нормами КПК України встановлено, що, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат (п. 13 ч. 1 ст. 368, ч. 4 ст. 374 КПК). Оскільки ст. 126 КПК України визначено, що означене питання може бути вирішено й ухвалою суду, ВП ВС робить висновок, що у випадку заявлення учасниками кримінального провадження клопотання про компенсацію процесуальних витрат суд, ухвалюючи остаточне рішення за результатами розгляду кримінального провадження (вирок або ухвалу), вирішує питання щодо розподілу процесуальних витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 закрито на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням із потерпілим, що є нереабілітуючою підставою.

Нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається.

Зазначена підстава дозволяє суду в більш спрощеній формі завершити кримінальне провадження. У разі згоди особи на завершення кримінального провадження у зазначеній формі, без використання своїх прав на доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, всі процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані з розслідуванням кримінального провадження, повинна відшкодувати саме вона.

Отже, закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 на нереабілітуючих підставах і застосування до нього більш м`якої форми закінчення кримінального провадження, ніж обвинувальний вирок, не звільняє його від сплати процесуальних витрат, пов`язаних із проведенням експертиз.

Відтак, доводи прокурора у апеляційній скарзі є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню, а тому ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 02.10.2024 року слід змінити в частині вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

апеляційну скаргу прокурора Галицької окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 02.10.2024 року відносно ОСОБА_7 в частині вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат - змінити.

Процесуальні витрати на проведення інженерно-транспортних експертиз № СЕ-19/114-24/17048-ІТ від 05.08.2024, № СЕ-19/114-24/17047-ІТ від 08.08.2024, № СЕ-19/114-24/17070-ІТ від 09.08.2024, № СЕ-19/114-24/17046-ІТ від 03.09.2024 у сумі 17 038,80 гривень стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави.

В решті ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення, та на неї може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4