справа № 208/2736/24
№ провадження 1-кп/208/379/24
ВИРОК

Іменем України

25 липня 2024 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого, судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

у відкритому судовому засіданні розглянувши матеріали кримінального провадження № 0000295 відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Верхівцеве Дніпропетровської області, громадянина України, освіта неповна середня, одружений, на утриманні має неповнолітню доньку 2013 року народження, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

який обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Приблизно о 12 годині 03.03.2024 року, ОСОБА_4 керуючи частково технічно не справним транспортним засобом «Wolkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію належить ОСОБА_7 , в світлий час доби здійснював рух по сухому асфальтобетонному покриттю АДРЕСА_3 , проїжджа частина якої має по одній смузі для руху в кожному напрямку, з боку вулиці ОСОБА_8 , в напрямку вулиці Звенигородської.

Під час руху, в районі будинку 7 вулиці ОСОБА_9 , водій ОСОБА_10 зупинив керований ним автомобіль біля лівого краю проїзної частини, та здійснив висадку своєї малолітньої доньки.

В цей же час, по проїзній частині вулиці ОСОБА_9 , в порушення вимог п.4.7 ПДР України, вздовж лівого краю проїзної частини за напрямком руху з боку вулиці ОСОБА_8 в напрямку вулиці Звенигородської, наближаючись до задньої частини припаркованого автомобіля «Wolkswagen Transporter», рухалась пішохід ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Правилами Дорожнього руху України встановлено:

- п. 1.3.: «Учасники дорожнього руху зобов`язано знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими»;

- п. 1.5.: «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

- п. 2.3.: «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

- п. 10.1.: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;

- п. 10.9.: «Під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб»

Водій ОСОБА_10 , проявляючи протиправну недбалість, допустивши крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, не виконавши обов`язки покладені на нього, як на водія, не маючи перешкод технічного та фізичного характеру, грубо порушуючи ПДР України, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, поновив рух транспортного засобу заднім ходом, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, та не звернувся за допомогою до інших осіб, внаслідок чого допустив наїзд задньою правою частиною автомобіля «Volkswagen Transporter» реєстраційний номер НОМЕР_1 , на пішохода ОСОБА_11 , яка у момент поновлення руху заднім ходом транспортного засобу, перебувала на смузі його руху.

Своїми діями водій автомобіля ОСОБА_10 , грубо порушив зазначені вимоги ПДР України, а порушення ним саме вимог п. п. 10.1, 10.9 цих Правил знаходиться у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної події.

Внаслідок наїзду, пішохід ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з переломами кісток склепіння, основи черепу та крововиливами під оболонки головного мозку, що ускладнилося набряком головного мозку, які у своїй сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень та спричинили смерть потерпілої, яка настала о 18.30 годині 13.03.2024 року, в КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова» ДОР.

У судовому засіданні обвинувачений вважав недоцільним дослідження доказів щодо його винуватості, так як свою вину у скоєнні вищезазначеного кримінального правопорушення, обставини його скоєння, визнає у повному обсязі. Ці обставини розуміє вірно, це його добровільна та достеменна позиція. Розуміє, що буде позбавлений права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Обвинувачений пояснив суду наступне.

З потерпілою у справі раніше не знайомий. Автомобіль «Фольксваген», це мікроавтобус, яким він володіє за дорученням власника. Транспортний засіб є вантажно-пасажирським, обладнаний вікнами, в тому числі і в задній частині кузова.

В обідній час 03.03.2024 року, він приїхав до місця свого мешкання, до будинку АДРЕСА_4 , де висадив свою малолітню доньку. Проїзна частини має два напрямки руху, загальна ширина дороги приблизно 4 метри. По обидві сторони проїзної дороги влаштовані пішохідні тротуари. Висадивши доньку, він вирішив трохи проїхати назад, здійснивши таким чином маневр розвороту. Подивившись в дзеркала заднього виду та встановивши відсутність перешкоди для руху, розпочав його. Проїхавши близько 10 см. він почув, що автомобіль начебто зачепив якусь перешкоду. Одразу зупинившись, вийшов з автомобіля та побачив позаду мікроавтобусу літню жінку, яка лежала на дорозі. Бачив, що жінка мала дві милиці для пересування. Враховуючи товщину лінз її окулярів, вважає, що у неї було погано з зором.

Ним одразу викликано «швидку» та поліцію. З`ясувавши, що пішохід направлена до обласної лікарні ОСОБА_12 , він розшукав її в реанімації. На його питання про покупку ліків, лікар повідомив, що вони забезпечені всім необхідним. На всяк випадок, він залишив лікарям свій контактний телефон. В подальшому контактував з сестрою потерпілої. Дізнавшись, що пішохід померла, надавав всіляку допомогу у похованні.

Він повністю визнає свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні.

Просить його суворо не карати, не позбавляти права керування транспортними засобами, яке є для нього та сім`ї єдиним джерелом існування. При вирішенні цих питань просить врахувати, що відповідно до його обвинувачення, також встановлено порушення ПДР і загиблим пішоходом. Просить врахувати позицію потерпілої у справі, яка також просила не позбавляти його права керування.

Враховуючи клопотання ОСОБА_10 про недоцільність дослідження у судовому засіданні доказів його винуватості, позицію прокурора, який не заперечував, при з`ясуванні обставин справи та доказів на їх підтвердження, обмежитись допитом обвинуваченого, суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Прийняття такого рішення свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, вважаються встановленими в судовому засіданні, не потребують окремого дослідження у ході судового розгляду і це враховується судом при постановленні вироку.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд вважає повне визнання ним своєї вини, відшкодування заподіяної злочином матеріальної шкоди.

Обставини, які б обтяжували покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Питання про призначення покарання при постановленні вироку суд вирішує в залежності від доведеності винуватості особи у вчиненні злочинних дій за обставин, пред`явлених в обвинуваченні, з урахуванням вимог статей 50, 65 КК України.

Відповідно до ст. 50 КК України, рішення суду про призначення покарання має на меті не тільки кару, з-поміж інших завдань, повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вчинення злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України карається позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого, і саме такий вид основного покарання судом і застосовується.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому міри покарання, суд враховує характер скоєного ним кримінального правопорушення, яке визначено законодавством як тяжкий та неумисний злочин, особу обвинуваченого, який вину визнав, є раніше не судимим, позитивно характеризується за місцем мешкання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

У рішенні по справі «Ізмайлов проти Росії» ЄСПЛ зазначає, що при призначенні покарання для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.

Враховуючи наведене, позиції державного обвинувачення та потерпілої сторони, частку вини в ДТП пішохода, принцип індивідуалізації покарання, суд вважає, що адекватним покаранням ОСОБА_10 , яке б не становило диспропорції між встановленими обставинами справи та його видом і розміром, буде призначення покарання у виді позбавлення волі, з встановленням строку випробування.

Іспитовий строк дисциплінує засудженого, привчає його до дотримання законів, нагадує йому, що він не виправданий, а проходить випробування, від результату якого залежить його подальша доля - звільнення від відбування призначеної основної міри покарання або реальне її відбування.

У разі звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд відповідно до ст. 76 КК України покладає на засудженого відповідні обов`язки.

Розглядаючи питання призначення факультативного додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, на застосуванні якого наполягає державне обвинувачення, суд по перше зазначає про його альтернативність, і що доцільність його застосування вирішується у кожному конкретному випадку.

Обвинувачений зазначає, що використовуючи транспортний засіб як водій, він заробляє кошти та забезпечує існування своєї родини. Наведені ОСОБА_10 обставини ніким не заперечені.

Стаття 43 Конституції України встановлює, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Позбавлення права керувати транспортними засобами є різновидом позбавлення права займатися певною діяльністю, і як будь-який вид покарання, передбачений КК України, призводить до звуження прав засудженої особи, є заходом кримінального примусу, що застосовується від імені держави до особи, яка вчинила кримінально каране діяння.

Таким чином, позбавлення права керувати транспортними засобами особам, для яких діяльність пов`язана з користуванням таким правом є джерелом доходу, само по собі не є достатньою правовою підставою для не призначення такого виду покарання, але існування цієї обставини потребує більш виваженого підходу під час обрання заходу цього примусу.

Обвинувачення пред`явлене ОСОБА_10 , містить посилання, що в час події пішоходом Платоновою також порушено ПДР України.

Відповідно до заяви потерпілої ОСОБА_13 , вона взагалі не вважає ОСОБА_10 винним в ДТП, просить не позбавляти того права керування транспортними засобами.

У ст. 29 Загальної декларації прав людини проголошується: «При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві»

Враховуючи обставини справи, наведені стороною обвинувачення та захисту доводи, позицію потерпілої сторони та з урахуванням загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації покарання, суд вважає, що призначення ОСОБА_10 альтернативного додаткового покарання не є необхідним, суттєво утруднить обвинуваченому здійснення його конституційних прав, непропорційно обмежить права і свободи обвинуваченого та не буде відповідати загальним цілям щодо захисту суспільства, громадського порядку, прав і свобод інших людей.

Суд вважає, що покарання у виді позбавлення ОСОБА_10 волі з встановленням строку випробування, без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, передбачене законом, ухвалюється з дотриманням основного змісту прав та свобод людини, є справедливим за принципом пропорційності, цілком достатнім для подальшого виправлення обвинуваченого та попередження вчиненням нового злочину.

Доля речових доказів вирішується судом відповідно до ст. 100 КПК України. Згідно ст. 124 КПК України, процесуальні витрати по проведеним судових експертиз, підлягають стягненню з обвинуваченого.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 373-374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі, без позбавленням права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбуття призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк на 2 роки.

Згідно ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_4 протягом іспитового строку: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати по проведенню судових експертиз у загальній сумі 6 058, 24 гривні.

Речовий доказ по справі: «Wolkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію належить ОСОБА_7 , скасувавши арешт з майна, повернути власнику, чи за дорученням, уповноваженій на то особі.

До набрання вироком законної сили, захід забезпечення кримінального провадження відносно засудженого ОСОБА_4 , не обирати.

Вирок суду може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду, через Заводський районний суд м. Дніпродзержинська, протягом 30 днів з дня його проголошення. Законної сили вирок суду набирає після закінчення строку його оскарження.

Вирок суду підлягає негайному врученню обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1