Справа №700/627/24
Провадження №1-кп/700/118/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2024 року селище Лисянка

Лисянський районний суд Черкаської області в складі

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в смт Лисянка обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000736 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 червня 2024 року, по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Жаб`янка, Лисянського району Черкаської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого, з середньою освітою, на утриманні дітей та осіб похилого віку не має, є таким, що не має судимості у відповідності до ст. 89 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Процесуальні рішення у справі

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000736, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 червня 2024 року, по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КК України надійшов до Лисянського районного суду Черкаської області 28серпня 2024 року.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 серпня 2024 року справа передана у провадження судді ОСОБА_1 .

Ухвалою Лисянського районного суду Черкаської області від 28 серпня 2024 року проведення підготовчого засідання у кримінальному провадженні призначено на 12 годину 00 хвилин 05 вересня 2024 року.

Ухвалою Лисянського районного суду Черкаської області від 13 вересня 2024 року підготовче провадження закінчено та кримінальне провадження призначене до судового розгляду на 10 годину 00 хвилин 18 жовтня 2024 року та в подальшому відкладено на 24 жовтня 2024 року та 25 листопада 2024 року.

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

ОСОБА_4 обнувачується у тому, що він 05.06.2022 близько 20 години 00 хвилин, перебуваючи біля будинку культури в с.Жаб`янка Звенигордського району Черкаської області на фоні раптово виниклого кофлікту умисно наніс один удар кулаком правої руки у нижню частину щелепи ОСОБА_5 в результаті чого останній впав на землю та після цього ОСОБА_4 здійснено близько пяти ударів правої по різним ділянкам тіла, в наслідок чого ОСОБА_5 згідно висновку судово-медичної експертизи №05-9-01/248 від 28.06.2024, отримав тілесні ушкодження, а саме: перелом нижньої щелепи в ділянці тіла праворуч та кута ліворуч, ран на нижній щелепі зліва та справа, 38 та 46 зубів внаслідок хірургічної операції, що за ознакою тривалого розладу здоров`я відноситься до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Дії ОСОБА_4 досудовим розслідуванням кваліфіковано за ч. 1 ст. 122 КК України умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

В судовому засіданні 18 жовтня 2024 після оголошення прокурором обвинувального акту обвинувачений ОСОБА_4 пояснив суду, що обвинувачення йому зрозуміле, викладені у ньому обставини відповідають фактичним обставинам справи, він визнає себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України і бажає давати показання.

Судом запропоновано учасникам справи визначити обсяг доказів, що підлягають дослідженню та порядок їх дослідження.

Прокурор ОСОБА_6 зазначив, що вина ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю доведена зібраними під час досудового розслідування доказами, обвинувачений визнав свою вину та не оспорює фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, підстави для сумніву щодо добровільності його позиції відсутні, а тому вважає недоцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. З огляду на викладене просить суд обмежитись допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують особу обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_4 не заперечував проти запропонованого прокурором порядку дослідження доказів.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 та інші учасники судового провадження вважають недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються і судом встановлено, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, а також з`ясовано що вони усвідомлюють неможливість у подальшому оспорити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, роз`яснивши учасникам процесу положення частини 3 статті 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи.

За таких обставин, суд, відповідно до вимог частини 3 статті 349 КПК України, постановив ухвалу про визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням доказів які характеризують особу обвинуваченого.

Такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Пунктом 6 розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету Міністрів Ради Європи "Стосовно спрощення кримінального правосуддя" визначено, що оскільки при процедурі "заява підсудного про визнання вини" від обвинуваченого вимагається явка до суду на ранній стадії провадження, щоб заявити в суді публічно чи приймає він чи спростовує обвинувачення проти себе, то суд в таких випадках має вирішувати, обійтися без всього процесу розслідування або його частини чи негайно перейти до розгляду особи правопорушника, ухвалення вироку та, по можливості, вирішення питання щодо компенсації.

Суд враховує, що відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27.02.1980 року (скарга № 6903/75) "Девеер проти Бельгії" (Deweerv. Belgium) держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури та не привертаючи уваги громадськості та засобів масової інформації, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, заручившись підтримкою прокурора щодо отримання менш суворого покарання або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами справи.

Суд пересвідчився, що позиція обвинуваченого ОСОБА_4 щодо розгляду справи у порядку, передбаченому частиною 3 статті 349 КПК України, є добровільною і не пов`язана з вищевказаними чинниками.

Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 263 КК України визнав повністю і надав пояснення, ідентичні викладеним в обвинувальному акті. У вчиненому він щиро розкаюється і просить суд суворо його не карати.

Покази обвинуваченого ОСОБА_4 у судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають у суду сумнівів щодо правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи наведене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах частини 3 статті 349 КПК України, керуючись законом, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненому кримінальному правопорушені, передбаченому частиною 1 статті 122 КК України, за обставин, встановлених судом.

Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним поза розумним сумнівом, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за частиною першою статті 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Вчинений обвинуваченим ОСОБА_4 злочин, передбачений частиною першою статті 122 КК України, згідно з частиною 4 статті 12 КК України, відноситься до категорії нетяжких злочинів.

Позиція сторін щодо міри покарання.

Під час судових дебатів прокурор ОСОБА_3 просив призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у межах санкції частини першої статті 122 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Відповідно до статті 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном 1 рік та поклавши на нього обов`язки, передбачені п.1, 2 ч.1 статті 76 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 не заперечував проти призначення йому покарання запропонованого прокурором, звільнити його від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном 1 рік.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні 18.10.2024 висловив свою позицію щодо призначення покарання обвинуваченому, в якій при призначенні покарання послався на розсуд суду.

Мотиви призначення покарання

Під час розгляду кримінального провадження, судом не встановлено обставин, які відповідно до статтей 36 - 43 КК України, виключають кримінальну протиправність діяння обвинуваченого, а також підстав для звільнення від кримінальної відповідальності, передбачених статтями 44 - 49 КК України.

Судом не встановлено обставин, які свідчать про необхідність застосування до обвинуваченого примусових засобів виховного чи медичного характеру, та обставин, які свідчать про те, що обвинувачений вчинив кримінальні правопорушення у стані неосудності чи обмеженої осудності.

Судом досліджено письмові докази, що характеризують особу обвинуваченого.

ОСОБА_4 за місцем проживання характеризується посередньо, проживає разом з братом та батьком в будинку, що надлежить батькові. Неофіційно працює підсобним робітником в м.Миронівка на птахофабриці МХП. Проживає за рахунок заробітної плати і підсобного господарства та городництва. Поведик у спілкуванні спокійний, врівноважений, вміє контролювати свої емоції, схильний до вживання алкоголю. Неодноразово спостерігалися порушення ОСОБА_4 громадського порядку. На обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває. Раніше до кримінальної відповідальності притягувався - 12.05.2023 засуджений Лисянським районним судом за ст.125 ч.2 КК України до покарання у виді штрафу 1700 грн.

Такі фактичні обставини підтверджуються даними характеристики з місця проживання, виданими довідкою-характеристикою Яблунівського старостинського округу Бужанської сільської ради від 27.09.2024 року №2-5, довідками Комунального некомерційного підприємства "Лисянська територіальна лікарня" від 28.06.2024 року № 2040 та досудовою доповіддю, наданою Звенигородським районним сектором №3 ФІЛІЇ ДЕРЖАВНОЇ УСТАНОВИ "ЦЕНТР ПРОБАЦІЇ" В ЧЕРКАСЬКІЙ ОБЛАСТІ №34/10/923-24 від 20.09.2024.

Згідно досудової доповіді, наданої Звенигородським районним сектором №3 ФІЛІЇ ДЕРЖАВНОЇ УСТАНОВИ "ЦЕНТР ПРОБАЦІЇ" В ЧЕРКАСЬКІЙ ОБЛАСТІ №34/10/923-24 від 20.09.2024 оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення визначено середній рівень та середній рівень небезпеки для суспільства.

За приписами статтей 50, 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

На підставі частини першою статті 66 КК України, суд вважає обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 263 КК України, є щире каяття.

Обвинувачений визнав свою провину у вчиненні правопорушення, правдиво повідомив про обставини, що мали місце, його щире каяття ґрунтується на належній критичній оцінці своєї протиправної поведінки.

Обставин, передбачених частиною першою статті 67 КК України, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 судом враховується, що він вчинив кримінальне правопорушення у виді нетяжкого злочину, у твідповідності до ст. 89 КК України є таким, що не має судимості, посередньо характеризується по місцю проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також наявність обставин, які пом`якшують покарання: щире каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

За результатами розгляду кримінального провадження, суд дійшов висновку, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання в межах санкції частини 1 статті 122 КК України, а саме у виді виправних робіт на строк 2 (два) роки.

Відповідно до статті 75 Кримінального кодексу України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років.

Враховуючи обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , його ставлення до вчиненого, визнання своєї винуватості, наявності обставини, що пом`якшують його покарання та відсутності обставин, що обтяжують його покарання, беручи до уваги, що тяжких наслідків від скоєного не настало, суд вважає, що виправлення останнього можливе без ізоляції його від суспільства, міру покарання йому слід призначити в межах санкції частини статті, за якою його визнано винним, у виді обмеження волі із застосуванням статті 75 КК України, звільнивши його від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, і призначенням іспитового строку 1 (один) рік із зобов`язанням відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 та пункту 2 частини 3 статті 76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти вказаний орган про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_4 , попередження вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Згідно реєстру матеріалів досудового розслідування заходи забезпечення кримінального провадження відносно обвинуваченого не обирались.

Цивільний позов не заявлявся.

Речові докази відсутні.

Судові витрати відсутні.

В судовому 18.10.2024 представник потерпілого, адвокат ОСОБА_7 заявив клопотання про стягнення з обвинуваченого витрат на правову допомогу в розмірі 6000 грн.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно змісту п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розмір процесуальних витрат належать до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України до процесуальних витрат, в тому числі, належать витрати на правничу допомогу.

Згідно ч. 2 ст. 120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

За змістом ч. 1ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Потерпілий може звернутися з клопотанням про розподіл судових витрат до суду першої інстанції з метою вирішення питання про розподіл процесуальних витрат у кримінальному провадженні. Таке право залишається у потерпілого незалежно від того, чи розгляд кримінального провадження завершено винесенням обвинувального акту або ж ухвали про закриття кримінального провадження.

Згідно з п. 4, 6, 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави.

Таким чином, з ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_5 слід стягнути 6000 грн. - витрат на правову допомогу. Витрати на правову допомогу в розмірі 6000 грн., які сплатив ОСОБА_5 адвокату ОСОБА_7 , підтверджуються квитанцією до прибуткового касового ордеру від 18.10.2024р., договором про надання правничої (правової) допомоги від 03.07.2024р., ордером на надання правничої (правової) допомоги) серія СА №1090642 від 03.07.2024р., свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю №502 від 31.08.2012р.

Суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Разом з тим суд наголошує, що адвокат самостійно визначається зі стратегією захисту інтересів свого клієнта та алгоритмом дій для задоволення вимог останнього та найкращого його захисту.

З урахуванням викладеного та керуючись ст. ст. 100, 124, ст. ст. 314, 346, 373-374, 377, 468- 470, 472-475 КПК України, ст. 12, 50, 65, 66, 75, 89, ч. 1 ст. 122 КК України, суд -

ЗАСУДИВ:

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі статті 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі пункту 1, 2 частини 1, пункту 2 частини 3 статті 76 КК України, покласти на ОСОБА_4 , такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питання пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_4 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) на користь потерпілого ОСОБА_5 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) витрати на правову допомогу в сумі 6000 (шість тисяч) гривень.

Запобіжний захід не обирався.

Цивільний позов відсутній.

Судові витрати відсутні.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Лисянський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після проголошення.

Вирок проголошено 25 листопада 2024 року негайно після виходу суду із нарадчої кімнати.

Головуюча суддя ОСОБА_8