УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/3049/24

12 серпня 2024 року

Костопільський районний суд Рівненської області у складі

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

представника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5

представника в/ч НОМЕР_1 - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, м.Костопіль, в режимі відеоконференції, скаргу представника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 , щодо незаконного затримання в порядку ст. 206 КПК України,

ВСТАНОВИВ:

06 серпня 2024 року в провадження слідчого судді Костопільського районного суду Рівненської області ОСОБА_1 надійшла скарга представника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 , щодо незаконного затримання в порядку ст. 206 КПК України, в якій остання просить зобов`язати військову частину НОМЕР_1 негайно звільнити з під варти громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обгрунтування скарги вказує, що ОСОБА_4 було фактично затримано в період близько з 12 год. 57 хв. 31.07.2024 року в м. Ужгороді, вул. Міксата, 17 працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 та доставлено до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 , де утримували, а з 14 год. 17 хв. оформляли це затримання документально і залечено до цього дільничого офіцера поліції Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_7 . Зазначає, що в протоколі адмінзатримання, в графі підстава для звільнення вказано, що складено постанову № 20101 від 31.07.2024 року за ч.3 ст. 210 КУпАП. Однак, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 не відпустило та почало возити та утримувати його в різних РТЦК та військових частинах. Так, ОСОБА_4 повідомив, що з 05.08.2024 він утримується у військовій частині НОМЕР_1 . Скаржник вказала, що ОСОБА_4 не дає згоду на його мобілізацію, влк не проходив, присягу не приймав і не бажає, окрім того, вказує, що у ОСОБА_4 є сестра з психічними розладами, яка потребує його догляду.

В порядку ст.206 КПК України просить слідчого суддю перевірити законність тримання ОСОБА_4 та звільнити його.

Адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні просила слідчого суддю задоволити скаргу в повному обсязі, з підстав викладених у ній.

Прокурор в судовому засіданні просив слідчого суддю відмовити у задоволенні скарги.

Представник в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_8 в судовому засіданні просила суд відмовити у задоволенні скарги, вказала, що відповідно до наказу № 225 від 06.08.2024 року солдат ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу в/ч НОМЕР_1 , однак 09.08.2024 року самовільно залишив військову частину.

Заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Відповідно до п.18 ч.1 ст.3 КПК України слідчий суддя суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно п.10 ч.1 ст.3 КПК України кримінальне провадження досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Так, відповідно до ч.1 ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, 2 ст.206 КПК України кожен слідчий суддя, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи. Якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Зі змісту вказаних норм Кодексу вбачається, що розгляду в порядку ст.206 КПК України підлягають скарги, які виникають із кримінально-правових відносин, а зокрема у разі затримання особи та її утримання в межах кримінального провадження за відсутності відповідного рішення суду.

При цьому слідчий суддя враховує, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до ч.2 ст.102, п.1, 17, 20 ч.1 ст.106 Конституції України, Указом Президента України №69/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022, оголошено про проведення загальної мобілізації.

Відповідно до ч.5 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Тобто, службові (посадові) особи територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки здійснюють повноваження, у даному випадку, щодо призову громадян на військову службу під час мобілізації і нормами кримінального процесуального законодавства не наділені повноваженнями на здійснення затримання в рамках кримінальної юрисдикції.

Згідно норм кримінального процесуального законодавства, службові (посадові) особи в/ч НОМЕР_1 , також, не є уповноваженими службовими особами, яким надано право на здійснення затримання в рамках кримінальної юрисдикції.

Слідчим суддею встановлено, що відповідно до Витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 225 від 06.08.2024 солдата ОСОБА_4 , призначено на посаду курсанта навчального взводу навчальної роти 2 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки, який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 06 серпня 2024 року зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення, і вважається таким, що з 06 серпня 2024 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 2470 гривень на місяць, шпк «солдат».

Згідно ч.3 ст.26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що проголошуючи право на свободу, пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини означає фізичну свободу особи, а поняття свободи особистості має тлумачитись як відсутність будь-якого незаконного утримання.

У п.59 рішення «Engel and Others v. the Netherlands» від 08.06.1976 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що необхідність проживання військовослужбовців у казармах не суперечить вимогам статті 5 Конвенції, бо таке обмеження «не виходить за рамки звичайної військової служби». Навіть «легкі форми арешту», коли військовослужбовці мають перебувати в житлових приміщеннях, армійських корпусах чи спорудах, не створює порушення статті 5 Конвенції, бо «вони продовжують перебувати в більш або менш звичайних рамках свого армійського життя». Водночас подібні обмеження щодо цивільних осіб є неприйнятними.

Як встановлено у п.4 ч.1 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного ( НОМЕР_2 або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

З огляду на вищезазначену норму та аналізу поданих до суду письмових доказів, слідчий суддя приходить до висновку, що станом на 06.08.2024 року для ОСОБА_4 розпочалася військова служба, а тому, у розумінні вищевказаного рішення ЄСПЛ, останній має статус військовослужбовця, а отже не зазнав втручання у права та основоположні свободи, гарантовані ст.5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Відтак, скаржник ОСОБА_4 не є затриманою особою в розумінні кримінально-процесуального законодавства, а тому повноваження слідчого судді на вказані правовідносини не поширюються.

Як вбачається із змісту скарги та долучених до справи письмових доказів, у даному випадку має місце незгода ОСОБА_4 із діями уповноважених органів, пов`язаними з мобілізацією.

Також, скаржником не долучено до матеріалів скарги жодних доказів на підтвердження відкритого кримінального провадження щодо порушення прав, свобод та інтересів ОСОБА_4 та не долучено копії протоколу затримання останнього, в межах кримінального провадження.

Аналіз статті 206 КПК України передбачає як незаконне затримання особи - тримання особи під вартою, позбавлення свободи без судового рішення, або не звільнення з під варти після внесення застави.

Суд констатує, що призов громадянина на військову службу під час мобілізації в особливий період не є позбавлення особи права на свободу, а є обов`язком громадянина України, який передбачений ст.65 Конституції України, а відтак не є незаконним утриманням особи.

За наслідками розгляду скарги, факт незаконного утримання ОСОБА_4 під вартою у в/ч НОМЕР_1 не знайшов свого підтвердження.

Окрім того, відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 228 від 09.08.2024 року солдат ОСОБА_4 , курсант 2 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки, вважається таким, що 09.08.2024 року самовільно залишив військову частину.

Враховуючи наведені обставини, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для застосування положень ст.206 КПК України та задоволення скарги.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу на те, що у разі порушення прав чи інтересів ОСОБА_4 службовими (посадовими) особами територіального центру комплектування та соціальної підтримки при здійсненні ними своїх повноважень, пов`язаними із мобілізацією, останній не позбавлений права звернутись для судового захисту із адміністративним позовом до компетентного адміністративного суду, а у разі вчинення щодо нього протиправних дій, що містять ознаки кримінальних правопорушень до правоохоронного органу із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи вищенаведене слідчий суддя вважає, що скарга до задоволення не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 206 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги представника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 , щодо незаконного затримання в порядку ст. 206 КПК України відмовити.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголошено 16.08.2024 року о 10 год. 10 хв.

Слідчий суддяОСОБА_1