Справа № 750/3424/24
Провадження № 1-кп/750/295/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2024 року Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Чернігові обвинувальні акти у об`єднаному кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000373 від 28 січня 2024 року та за №0004439 від 19 листопада 2023 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Маркуші, Бердичівського району, Житомирської області, громадянин України, неодружений, утриманців не має, з загальною середньою освітою, не працюючого, раніше судимого:

26 травня 2011 року Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області за ч. 1 ст. 115 КК України до 12 років позбавлення волі (звільнився 03 червня 2020 року), без зареєстрованого місця проживання та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.345 КК України,

в с т а н о в и в:

19 листопада 2023 року, близько «00» год. «46» хв., екіпаж патрульної поліції «Вікінг ПО» у складі поліцейського взводу №1 роти №2 батальйону Управління патрульної поліції молодшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 та заступника командира взводу №1 роти №2 батальйону Управління патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_7 , діючи відповідно до своїх посадових обов`язків, згідно з п. 5 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», підпунктів 1, 2, 8 пункту 2.1 Розділу II, підпунктів 1, 10, 13 пункту 3.1 розділу 3 Посадової інструкції інспектора взводу №1 роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції, затвердженого наказом Департаменту патрульної поліції №5611 від 19 грудня 2018 року, реагуючи на повідомлення з лінії зв`язку « НОМЕР_1 » про незаконне проникнення до квартири АДРЕСА_2 , прибули за вказаною адресою, де останніми було виявлено ОСОБА_4 .

19 листопада 2023 року, близько «01» год. «02» хв., ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в квартирі АДРЕСА_2 , усвідомлюючи те, що поряд з ним знаходиться відповідно до п.1 ч.1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» працівник правоохоронного органу поліцейський взводу №1 роти №2 батальйону Управління патрульної поліції молодший лейтенант поліції ОСОБА_6 , який перебував в однострої Національної поліції України із надписом «ПОЛІЦІЯ» та зі спеціальним жетоном, виконував службові обов`язки щодо забезпечення публічної безпеки і порядку, припинення адміністративних правопорушень (відповідно до п.п. 3, 10 ч.1 ст. 23 Закон України «Про Національну поліцію», п.6 ч.2.1 Розділу II Інструкції), діючи умисно, в усній та жестикулятивній формі висловлював погрози насильством щодо ОСОБА_6 , не реагуючи на законні вимоги поліцейського припинити свої протиправні дії, висловлюючись нецензурними словами на його адресу, піднявши руки зігнуті в кулаки, почав рухатись в бік працівника поліції, який згідно з ч. 1 ст.2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» є службовою особою правоохоронного органу та виконував покладені на нього службові обов`язки та реально сприймав погрозу застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я, після чого ОСОБА_4 наніс один удар в область лівого плеча ОСОБА_6 та схопив працівника поліції за ноги, поваливши останнього на підлогу та не реагуючи на законні вимоги, продовжував чинити опір та погрожував насильством та вбивством працівнику поліції та його сім`ї, а також ще двічі намагався вдарити поліцейського.

Окрім цього, 28 січня 2024 року близько «12» год. «17» хв. ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що згідно указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ на всій території України введено воєнний стан, який в подальшому неодноразово продовжено та який діє і на момент розгляду даного кримінального провадження судом, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, діючи умисно, шляхом відкриття незамкнутих дверей, проник до підсобного приміщення ресторану «La Storia», що за адресою: АДРЕСА_3 , звідки таємно викрав рюкзак з грошовими коштами в сумі 800 грн., що належать ОСОБА_8 , чим спричинив останній матеріальну шкоду на вказану суму.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст. 345 КК України визнав повністю в межах пред`явленого обвинувачення, підтвердив викладене в обвинувальному акті щодо вчинення ним даних кримінальних правопорушень, у вчиненому щиро розкаявся.

Враховуючи зізнавальні свідчення обвинуваченого та з врахуванням думки учасників судового провадження, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд вважає за недоцільне дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Зміст цих обставин учасники судового провадження розуміють правильно, підтверджують добровільність їх позиції та усвідомлюють, що у такому випадку будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

В ході судового розгляду, враховуючи викладене вище, свідчення обвинуваченого, надані суду, той факт, що обставини, встановлені під час кримінального провадження, доведеність вини обвинуваченого та кваліфікація його дій, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, учасниками судового розгляду не оспорюються, суд дійшов висновку, що інкриміновані обвинуваченому ОСОБА_4 діяння повністю доведені і правильно кваліфіковані за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану; за ч.1 ст.345 КК України, як погроза вбивством, насильством щодо працівника правоохоронного органу, а також щодо його близьких родичів.

Разом з тим, Верховна Рада України 18 липня 2024 року прийняла Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна», який набув чинності 09 серпня 2024 року.

У відповідності до вказаного закону ст. 51 КУпАП викладено в такій редакції: «Дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тягне за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від двадцяти до тридцяти годин, або адміністративний арешт на строк до п`яти діб.

Дія, передбачена частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тягне за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або виправні роботи на строк до одного місяця з відрахуванням двадцяти процентів заробітку, або адміністративний арешт на строк від п`яти до десяти діб.

Повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частиною першою або другою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, тягне за собою накладення штрафу від трьохсот до шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від сорока до шістдесяти годин, або виправні роботи на строк від одного до двох місяців з відрахуванням двадцяти процентів заробітку, або адміністративний арешт на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.

Дії, передбачені частиною першою або другою цієї статті, вчинені особою, яка три і більше разів протягом року піддавалася адміністративному стягненню за дрібне викрадення чужого майна, тягнуть за собою накладення штрафу від шестисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або адміністративний арешт на строк п`ятнадцять діб».

Порівняно з попередньою редакцією цієї статті зазначені зміни передбачають, зокрема, збільшення мінімального порогу відмежування адміністративної та кримінальної відповідальності за вчинення крадіжки, шахрайства, привласнення або розтрати з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Кримінальна відповідальність за відповідною частиною ст. 185 КК настає під час вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка) у тому разі, якщо крадіжка майна не є дрібною.

Отже, діяння, вчинені як таємне викрадення чужого майна, якщо вартість цього майна не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на момент їх вчинення, є дрібною крадіжкою і не є кримінально караними, що виключає кримінальну відповідальність, передбачену ст. 185 КК.

Зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК).

За частиною 2 ст. 4 КК кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

На переконання суду, внесення згаданих вище змін до законодавства України про адміністративну відповідальність безпосередньо впливає на закон України про кримінальну відповідальність, адже ці зміни визначають розмежування між діями які необхідно кваліфікувати як дрібну крадіжку, наслідком чого є притягнення особи до адміністративної відповідальності, і таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за що передбачена кримінальна відповідальність.

Беручи до уваги викладене, фактична декриміналізація викрадення майна, вартість якого не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, має зворотну дію в часі, оскільки поліпшує становище особи.

Неоподатковуваний мінімум доходів громадян грошова сума розміром у 17 гривень, встановлена пунктом 5 підрозділу 1 розділу XX ПК, яка застосовується при посиланнях на неоподаткований мінімум доходів громадян в законах або інших нормативно-правових актах, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV ПК для відповідного року.

Підпунктом 169.1.1 статті 169 передбачено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом на 1 січня звітного податкового року, для будь-якого платника податку.

Повертаючись до обставин кримінального провадження, яке є предметом розгляду, необхідно зважити на таке.

Згідно зі сформульованим обвинуваченням ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК, а саме таємному викраденні чужого майна (крадіжку), скоєному в умовах воєнного стану.

Водночас вартість викраденого майна, що не оспорюється сторонами, становить 800 грн.

Зі змісту обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_4 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення 28 січня 2024 року.

Для кваліфікації правопорушення як адміністративного чи кримінального, необхідно виходити з того, що прожитковий мінімум станом на 1 січня 2024 році становив 3028 гривні, у зв`язку з чим нижня межа кримінальної караності крадіжки, вчиненої у 2024 році, настає, якщо вартість предмета становить 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян, тобто 3028 гривень.

З урахуванням положень ст. 5 КК, а також тієї обставини, що вартість викраденого майна на час вчинення кримінального правопорушення не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, ОСОБА_4 вчинив дрібну крадіжку, за що передбачено відповідальність ст. 51 КУпАП.

Згідно з пунктом 4-1 частини першої статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Згідно з ч. 3 ст. 479-2 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує. За відсутності згоди обвинуваченого та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1-2 частини другої статті 284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено, що обвинуваченим вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд ухвалює виправдувальний вирок.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 висловив згоду на закриття вказаного кримінального проваджень щодо нього з підстави, передбаченої п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України.

Європейський суд з прав людини вважає, що ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Ніякого покарання без закону» є важливою складовою принципу верховенства права. Він також підтвердив, що зазначена стаття Конвенції допускає принцип ретроспективності більш м`якого кримінального закону. На цьому принципі ґрунтується правило, згідно з яким за наявності відмінностей між чинним на час вчинення злочину кримінальним законом та законом, який набрав чинності перед винесенням остаточного судового рішення, суди мають застосовувати той із них, положення якого є більш сприятливими для обвинуваченого (рішення у справі Скоппола проти Італії).

Згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі.

Зміст цієї конституційно-правової норми деталізовано у статті 5 КК. Так ч.1 ст.5 КК України визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Тому наведені зміни в законодавстві, які пом`якшують кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшують становище особи, мають зворотну дію в часі.

Положення п.4-1 ч.1 ст. 284 КПК України регламентують, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Суд вважає,що оскільки Законом №3886-ІХ підвищилась межа, з якої настає кримінальна відповідальність за крадіжку, то вказані обставини є у даному випадку підставою для закриття кримінального провадження №0000373 від 28 січня 2024 року за вказаним вище обвинувальним актом за п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України.

За таких обставин, враховуючи імперативність вимог ч.3 ст.479-2 КПК України та позицію обвинуваченого ОСОБА_4 , який надав згоду на закриття кримінального провадження щодо нього з підстави, передбаченої п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, кримінальне провадження за №0000373 від 28 січня 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України підлягає закриттю на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Відповідно до ст.66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Відповідно до ст.67 КК України, обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_4 є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Вирішуючи питання про міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є нетяжким злочином; особу обвинуваченого, який раніше судимий, його вік, стан здоров`я, згідно наявних даних, що він на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, доставлявся 19 листопада 2023 року в диспансерне наркологічне відділення, де йому було встановлено діагноз: Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. Гостра інтоксикація неускладнена; не одружений, на утриманні дітей та осіб похилого віку не має, має місце проживання та не має місця реєстрації, суд враховує, наявність обставин, що пом`якшують та обставину, що обтяжує його покарання, а тому ОСОБА_4 необхідно призначити покарання за ч.1 ст.345 КК України у виді позбавлення волі, в межах санкції вказаної частини статті, що є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

Разом з тим, зважаючи на те, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, повністю визнав свою вину суд вважає можливим його виправлення, з застосуванням ст. 75 КК України, без відбування покарання та з іспитовим строком.

Обраний ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слід змінити на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. Зважаючи на положення ст. 377 КПК України та враховуючи, що обвинувачений звільняється від відбування покарання з іспитовим строком, його слід звільнити з-під варти в залі суду.

Матеріальна шкода та витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні відсутні.

Питання про речові докази має бути вирішено відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 284, 368, 370, 371, 374, 376 КПК України, суд

у х в а л и в:

Кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000373 від 28 січня 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України закрити на підставі п. 4-1 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність такого діяння.

ОСОБА_4 визнати винуватим в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.345 КК України і призначити покарання за ч. 1 ст. 345 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні зобов`язання:

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Обраний ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою змінити на особисте зобов`язання до набрання вироком законної сили, поклавши на нього обов`язок повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та місця роботи.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з-під варти в залі суду.

Речові докази, після набрання вироком законної сили:

оптичний диск Verbatim DVD R з відеозаписом з нагрудних камер спостереження - залишити зберігати в матеріалах справи;

рюкзак, паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_8 , паспорт для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_8 , гаманець чорного кольору залишити в розпорядженні власниці.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Чернігова - протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1