Справа №591/8396/24 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/493/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - тримання під вартою
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 30 серпня 2024 року, якою відносно підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, із визначенням розміру застави,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 30 серпня 2024 року, клопотання задоволено частково та застосовано до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 26 жовтня 2024 року включно, з визначенням розміру застави в 60560 гривень.

У разі внесення застави та після звільнення ОСОБА_6 з-під варти, покладено на нього наступні обов`язки: 1) прибувати до слідчого, прокурора або суду по першому виклику; 2) не відлучатися за межі м. Суми без дозволу слідчого, прокурора або суду (залежно від стадії провадження); 3) повідомляти слідчого, прокурора або суд (залежно від стадії провадження) про зміну свого місця проживання, роботи та засобів зв`язку; 4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт(и), або інший документ(и), що дає підозрюваному право на виїзд за межі України; 5) носити електронний засіб контролю; 6) утриматись від спілкування зі свідками, потерпілими та підозрюваними в провадженні.

Роз`яснено заставодавцю та підозрюваному, що, у разі невиконання обов`язків заставодавцем чи підозрюваним, застава звертається в дохід держави, а після звернення застави в дохід держави, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 цього Кодексу.

Не погодившись зі вказаним рішенням слідчого судді, захисник підозрюваного ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 30 серпня 2024 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання слідчого про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу відмовити в повному обсязі або застосувати більш м`який запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Свої вимоги захисник обґрунтовує тим, що стороною обвинувачення не було надано доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_6 вчинялись неправомірні дії, які охоплюються складом злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 372 КК України, що свідчить про необґрунтованість повідомлення про підозру та неможливість застосування запобіжного заходу до останнього.

Так, із доданих до клопотання протоколів НСРД не можливо зробити висновок про обґрунтованість повідомлення про підозру.

Окрім цього, допитаний органом досудового розслідування свідок ОСОБА_8 є наркозалежною особою та кожні 10 днів отримує метадон, а тому з великою ймовірністю можливо допустити, що останній надавав не правдиві покази.

Окрім цього, апелянт зазначає про те, що сама по собі тяжкість обвинувачення не може служити обґрунтуванням наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, підозрюваний має стійкі соціальні зв`язки, зокрема одружений, має на утримання доньку, яка є студенткою, є внутрішньо переміщеними особами, утримує батьків пенсіонерів, які проживають в Білопільському районі, є учасником бойових дій, відсутній факт перетину підозрюваним державного кордону, постійно служив в правоохоронних органах.

Також апелянт наголошує про те, що підозрюваний має належну процесуальну поведінку, самостійно з`явився на допит до слідчого по телефонному дзвінку, та до слідчого судді на розгляду відносного нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Твердження про те, що ОСОБА_6 може впливати на свідків у кримінальному провадженні не підтверджується жодними фактичними обставинам та документами, доданими до клопотанні. Навіть при гіпотетичній можливості вчинення таких дій ОСОБА_6 , останній виконуючи належним чином свої процесуальні обов`язки та бажаючи брати участь у здійсненні свого захисту, способом, передбаченим КПК України, за жодних обставин би не став вчиняти подібні дії, оскільки розуміє, що цим може погіршити своє процесуальне становище у кримінальному провадженні.

Жодних вмотивованих висновків щодо неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, а саме особистого зобов`язання, домашнього арешту у певний час доби (нічного) або застави у меншому розмірі слідчим не наведено.

Враховуючи викладене, апелянт вважає, що застосування відносно підозрюваного такого ступеню обтяження, є безпідставним.

Cудове засідання було проведене без участі учасників провадження, оскільки від адвоката ОСОБА_7 , та прокурора ОСОБА_9 надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути провадження за відсутності вказаних осіб, що не суперечить положенням ч.4 ст.405 КПК України.

Заслухавши доповідь головуючого - судді, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Згідно ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК України, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Так, відповідно до ст.ст. 177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

При цьому, слідчому судді слід мати на увазі, що обмеження розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи, є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Рішення Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», «Белевитський проти Росії»).

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі "Манчіні проти Італії", за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

На думку колегії суддів, при вирішенні питання щодо застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу, слідчим суддею вищезазначені вимоги Закону дотримані в повному обсязі.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що в провадженні Четвертого СВ (з дислокацією у м. Сумах) ТУ ДБР розташованого у місті Полтава перебуває кримінальне провадження № 0000050 від 07 березня 2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 372, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 372 КК України.

28 серпня 2024 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 372 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що поліцейський офіцер громади Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_6 за спільної участі з поліцейським офіцером громади Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_10 та старшим дізнавачем Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_11 в пособництві, сприяв притягненню 28.05.2024 завідомо невинуватої ОСОБА_12 , до кримінальної відповідальності, поєднане зі штучним створенням доказів старшим дізнавчем Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_11 обвинувачення та іншою фальсифікацією.

У рамках вказаного кримінального провадження до слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми звернувся старший слідчий в особливо важливих справах Четвертого СВ (з дислокацією у м. Сумах) ТУ ДБР, розташованого у місті Полтаві ОСОБА_13 про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком 60 днів, з визначенням розміру застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що відповідає 242 240 грн.

Своє клопотання слідчий обґрунтовував наявністю ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та тим, що більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Розглядаючи вказане клопотання слідчого, слідчим суддею було встановлено, що ОСОБА_6 , з врахуванням доданих до клопотання доказів, обґрунтовано підозрюється у вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 372 КК України.

Крім того, на спростування доводів апеляційної скарги захисника, слідчий суддя вважав доведеним наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, йому відомі певні відомості пов`язані з цією діяльністю, зокрема, можливі свідки у справі, безпосередні учасники подій (з якими він знайомий, які також є правоохоронцями та повне коло яких встановлюється), а також інші необхідні для слідства відомості, обізнаність про які на цій початковій стадії розслідування, зумовленій припиненнями неправомірних дій, може бути використаний підозрюваним для негативного впливу на слідство та на учасників.

Відповідно, висновок слідчого судді про те, що неможливо запобігти ризикам, які наявні на час обрання підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме, переховування від суду, незаконного впливу на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, шляхом застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів, є вмотивованим і з таким висновком погоджується і колегія суддів.

Так, про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчать ті обставини, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні умисного тяжкого злочину, обіймаючи посаду поліцейського офіцера громади Сумського РУП ГУНП в Сумській області та будучи службовою особою і носієм влади, пов`язаного із притягненням завідомо невинного до кримінальної відповідальності, поєднане із штучним створенням доказів обвинувачення та іншою фальсифікацією. Тому, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення та у разі визнання винуватості, останньому загрожує суворе покарання, виключно у виді позбавлення волі на строк від 05 до 10 років, а тому існує ймовірність того, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі може переховуватися від суду.

Також є необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Відповідно, колегія суддів погоджується із висновком суду про існування ризику, передбаченого п. 1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме переховування підозрюваного від суду.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків у кримінальному провадженні слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

Таким чином, ризик незаконного впливу на свідків в даному кримінальному провадженні підтверджується тим, що на даний час проводиться досудове розслідування, збираються докази, зокрема можливий потворний допит свідків, а тому підозрюваний ОСОБА_6 , перебуваючи на волі може здійснювати на них незаконний вплив, з метою зміни їх показів.

Оскільки підозрюваний ОСОБА_6 працюючи в правоохоронних органах різних підрозділів, набув значного досвіду та знань щодо здійснення кримінальних проваджень відносно підозрюваних осіб, тобто обізнаний в здійсненні досудового розслідування, може вчиняти дії спрямовані на перешкоджання кримінальному провадженню.

Враховуючи вищезазначене, слідчий суддя дійшов вірного висновку про необхідність часткового задоволення клопотання слідчого прокурора та обрання відносно останнього запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою, з чим погоджується і колегія суддів, оскільки доводами клопотання доведена неможливість застосування до останнього більш м`якого запобіжного заходу.

Колегія суддів ставиться критично до тверджень захисника щодо не доведеності ризиків та не підтвердження їх існування, оскільки відомості, що є наявними в матеріалах кримінального провадження свідчать про протилежне, а їх наявність об`єктивно спростовує апеляційні доводи захисника.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника щодо необґрунтованості підозри, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до практики ЄСПЛ, для обґрунтованої підозри повинні бути факти або інформація, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин.

Факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії кримінального розслідування.

Проте, у практиці ЄСПЛ відсутній універсальний підхід, за якого підозра вважається обґрунтованою. Це визначається конкретними обставинами, а також пов`язується зі ступенем суспільної небезпечності діяння.

Стандарт доказування «обґрунтована підозра» вважається досягнутим, якщо фактів та інформації достатньо, аби переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення.

Обґрунтованість підозри може встановлюватися тільки щодо діяння, яке підпадає під ознаки правопорушення за законом про кримінальну відповідальність.

Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Обґрунтована підозра має динамічний характер, тобто з плином часу така підозра в учиненні кримінального правопорушення не може бути самостійною підставою для продовження обмеження прав особи, мають бути наведені відповідні й достатні підстави (ризики), підкріплені доказами.

Описана у клопотанні фабула у сукупності з представленими матеріалами кримінального провадження, дають підстави колегії суддів вважати про наявність в діях ОСОБА_6 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 372 КК України.

Тому доводи захисника про відсутність у матеріалів кримінального провадження доказів на підтвердження обґрунтованості підозри ОСОБА_6 , колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки долучені до клопотання слідчого, докази на початковому етапі досудового розслідування свідчать, що ОСОБА_6 може бути причетним до інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

При цьому слід звернути увагу й на те, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, визначати правильність кваліфікації дій підозрюваного. Слідчий суддя, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Так, наведені в апеляційній скарзі захисника доводи, не спростовують доводів обґрунтованості підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та кваліфікації його дій.

Доводи захисника про наявність в підозрюваного постійного місця проживання, міцних соціальних зв`язків, а саме родини та батька пенсійного віку, в даному випадку не можуть свідчити про можливість скасування застосованого до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Прибуття ОСОБА_6 до слідчого судді на судовий розгляд поданого клопотання слідчого про обрання відносно останнього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не може беззаперечно свідчити про відсутність в останнього наміру переховуватися від органів судового розслідування та суду.

Розглядаючи можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_6 будь-якого альтернативного запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів зазначає, що наразі «достатніми» та «належними» підставами тримання підозрюваного під вартою є не лише очікування суду, а дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує утримання обвинуваченого під вартою.

Доводи захисника про зміну запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_6 з тримання під вартою на особисте зобов`язання, не є слушними, оскільки обмеження його права на свободу в даному випадку є необхідним, через неможливість в жодний інший спосіб запобігти його втечі та забезпечити належне виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги щодо розміру визначеної застави, яка є непомірною для ОСОБА_6 , колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ч.4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

В контексті справи «Mangouras v. Spain» (рішення від 28.09.2010 р., заява №12050/04) зазначається, що заявник, посилаючись на п.3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стверджував, що сума застави у його справі була необґрунтовано високою та не враховувала конкретні обставини й умови його особистого життя. ЄСПЛ визнано законними та обґрунтованими дії національних судів щодо обрання підозрюваному розміру застави, який значно перевищував наявні активи, поточні доходи підозрюваного, тощо, беручи до уваги особливий характер справи заявника та шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, та зазначено, що навіть якщо сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

При визначенні ОСОБА_6 альтернативного запобіжного заходу у виді застави, слідчий суддя виходив з обставин кримінального правопорушення в якому підозрюється останній, те що він має сталі соціальні зв`язки, при цьому врахувавши його матеріальний та сімейний стан, а також ризики, передбачені п.п.1,3,4 ч.1 ст. 177 КПК України.

Так, апеляційним судом перевірено, що саме ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні інкримінованих йому діянь, які відносяться до категорії тяжких злочинів, за вчинення яких передбачено безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 05 до 10 років, соціальні обставини життя підозрюваного, його зв`язки з суспільством.

Отже, наведені вище обставини й стали підставами для застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 альтернативного запобіжного заходу у виді застави, в мінімальному розмірі, визначеного щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що слідчим суддею постановлено законне та обґрунтоване рішення, у зв`язку з чим оскаржувану ухвалу слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404,405,407,422 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 30 серпня 2024 року, якою відносно підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4