Провадження 1-в/193/393/24
У Х В А Л А

іменем України

10 жовтня 2024 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

представника виправної колонії ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в сел. Софіївка Криворізького району Дніпропетровської області подання адміністрації державної установи "Софіївська виправна колонія (№45)" про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від подальшого відбування покарання,

В С Т А Н О В И В:

З вказаного подання, яке надійшло до Софіївського районного суду 26 вересня 2024 року, вбачається, що засуджений ОСОБА_6 відбуваючи призначене судом покарання у Державній установі «Софіївська виправна колонія (№ 45) (надалі Софіївська ВК №45) зарекомендував себе позитивно, до праці ставиться сумлінно, вимог режиму утримання не порушує, має заохочення від адміністрації Софіївської ВК № 45, стягнень не має. Посилаючись на те, що засуджений відбув 2/3 призначеного судом строку покарання, своєю поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, в поданні ставиться на вирішення питання про застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Представник виправної колонії ОСОБА_5 у судовому засіданні подання підтримав та просив його задовольнити.

Засуджений ОСОБА_6 під час судового розгляду справи не заперечував проти застосування відносно нього умовно-дострокового звільнення, тому подання адміністрації виправної колонії просив задовольнити. Пояснив, що відбуваючи теперішнє покарання став глибоко віруючою людиною, церкву відвідує на постійній основі, усвідомив всі свої попередні помилки, готовий до нових рішучих змін у своєму житті, створити сім`ю та проживати правослухняним життям. Пояснив, що рідні не має, власного житла теж, після звільнення планує оселитися у АДРЕСА_1 , де проживає жінка з якою вони спілкуються й вона пообіцяла після його звільнення надати йому одне з своїх власних помешкань для його проживання. До лав ЗСУ долучатися не бажає, оскільки його віра забороняє йому убивати людей.

Прокурори заперечували проти задоволення даного подання, вважали, що засуджений не довів свого виправлення.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали подання та особової справи засудженого ОСОБА_6 дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Виходячи із вимог ст. 81 КК України, при застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання суди повинні враховувати поведінку засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 спочатку був засуджений за вироком Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 12.12.2019 за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 289 КК України до позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки.

Далі, 12.03.2020 Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 309 КК України до позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки.

13.04.2020 Індустріальним районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки.

26.05.2020 Кіровським районним судом м. Дніпропетровськ за ч.2 ст. 309, ч.2 ст.185 КК України до позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки.

07.07.2020 Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року і 6 місяців позбавлення волі.

15.07.2020 Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ч.1 ст.263, ч.1 ст.71 КК України до 5років і 1 місяця позбавлення волі.

20.08.2020 Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ч.1 ст.358, ч.4 ст.358, ч.4 ст.70, ч.1 ст.71 КК України до 5 років 4 місяців позбавлення волі.

І за останнім за ліком вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09.12.2020 ОСОБА_6 було засуджено за ч.2 ст. 15, ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 5 років і 4 місяців позбавлення волі.

Початок строку: 28.05.2020. Кінець строку: 28.09.2025.

Станом на 10.10.2024 засуджений відбув, визначені п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України 2/3 призначеного судом строку покарання (3 роки, 06 місяців і 20 днів).

При вирішенні даного питання судом враховані положення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.02.2002 № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» в якій передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність: при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч. 2 ст. 81 КК).

Згідно вимог чинного законодавства, яке регламентує порядок застосування умовно-дострокового звільнення, даному звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього часу довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

Відповідно до наявних у особовій справі матеріалів вбачається, що засуджений з 28.05.2020 утримувався в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарання (№ 4)», де характеризувався посередньо, зокрема ні заохочень, ні стягнень там не мав.

З 17.09.2020 міру кримінального покарання став відбувати у Державній установі «Софіївська виправна колонія (№ 45)». За час відбування покарання у ній ОСОБА_6 характеризується позитивно. До дисциплінарної відповідальності притягувався лише одного разу, але це стягнення за строками давності погашене, зате має п`ять заохочень у вигляді подяк за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці. За станом здоров`я є працездатним, але не працевлаштований в установі. Виконує роботи із самообслуговування та благоустрою установи, до їх виконання ставиться відповідально. Дотримується правил пожежної безпеки. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. У стосунках з персоналом установи виконання покарань щирий, випадків не тактовної поведінки не допускає. Неодружений, рідних не має.

За вироком суду (№203/1581/20) задоволено частково цивільний позов потерпілого та стягнуто з засудженого на відшкодування матеріальної шкоди 5700 грн., який відшкодовано частково у розмірі 3262,38 грн. Крім того за цим та іншими вироками суду засудженим ОСОБА_6 не відшкодовано процесуальних витрат на суму понад 10 тис. грн.

У матеріалах справи мається комісійний висновок щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_6 , згідно якого останній набрав 69 балів з мінімально необхідних 65, тож, на думку комісії, може вважатися таким, що став на шлях виправлення (довів своє виправлення).

Між тим, вказаний висновок комісії Софіївської ВК-45 має для суду суто рекомендаційний характер. У свою чергу суд, дослідивши оцінку ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення, який визначений згідно вищевказаного висновку адміністрацією виправної колонії як середній та середній ризик його небезпеки для суспільства, після аналізу відомостей про особу засудженого, яка також міститься в особовій справі, його поведінку у сукупності фактичних обставин відбування ним покарання не може беззаперечно вважати, що засуджений має стабільну та постійну позитивну поведінку, та вважає, що процес виправлення засудженого не досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним і до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Одночасно, з матеріалів подання та особової справи засудженого вбачається, що окрім перелічених вище семи судимостей ОСОБА_6 ще чотири рази до цього засуджувався за умисні злочини, у тому числі тяжкі, здебільшого проти власності та у сфері обігу наркотиків. Варто зауважити, що засуджений вже вп`яте реально відбуває покарання у вигляді позбавлення волі.

Як видно з вказаних вироків, до засудженого раніше чотири рази застосовувалося звільнення від відбування покарання з випробуванням (12.12.2019, 12.03.2020, 13.04.2020 та 26.05.2020) та чотири рази умовно-дострокове звільнення від відбування покарання (13.05.1998, 16.08.2002, 01.06.2007 та 16.09.2013).

Відтак, судами, під час призначення ОСОБА_6 попередніх покарань, вже достатньо застосовувалися законодавчо встановлені «стимулювання» засудженого до виправлення його поведінки та припинення протиправних діянь, проте останній на шлях виправлення не ставав і після звільнень з вказаних підстав завжди повертався до вчинення нових умисних злочинів. Так, одного разу засуджений вчинив низку умисних тяжких злочинів у період саме умовно-дострокового свого звільнення.

Теперішнє покарання він відбуває за вчинення низки умисних злочинів, які він скоїв у період іспитового строку. За такого суд знаходить засудженого особою, яка схильна до скоєння кримінальних правопорушень, а тому є достатні підстави вважати, що відбуті ним покарання до цього часу ніколи не досягали мети, визначеної ст. 50 КК України.

Також слід зауважити, що всі попередні свої чотири ув`язнення закінчувалися завжди саме умовно-достроковим звільненням для ОСОБА_6 , а тому під час свого чергового п`ятого реального відбуття покарання у вигляді позбавлення волі, на переконання суду, у наявності у засудженого п`яти заохочень за весь період відбуття покарання вбачається саме пристосувальницька поведінка останнього до вимог адміністрації установи для того щоб створити формальні передумови для дострокового свого звільнення, а не свідоме виправлення та доведення цього зразковою поведінкою та сумлінним ставленням до праці.

До того ж варто зауважти, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є обов`язком засудженого відповідно до ст. 9 КВК України.

Окрім цього слід зазначити, що до свого засудження ОСОБА_6 ніде офіційно не працював, вживав наркотики, сім`ю не створив, будь-які рідні чи близькі особи у нього відсутні, власного житла не має, як вже зазначалося вище вчиняв злочини здебільшого проти власності та у сфері обігу наркотичних засобів.

Тому з урахуванням цих обставин, через призму введеного в Україні воєнного стану, що призвело до зниження попиту на ринку праці та відтоку біженців з Дніпропетровської області в західні регіони країни та закордон і залишення ними власного житла без належного нагляду, за відсутності у засудженого сталих та міцних соціальних зв`язків, які б стримували та підтримували його на початковому етапі після звільнення, суд вважає, що такі обставини можуть спонукати/змусити засудженого вчиняти нові злочини проти власності.

Слід також зазначити, що у провадженні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська перебуває ще не розглянуте кримінальне провадження №0000397 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України (судовий номер справи 204/2033/20).

Відтак, беручи до уваги, що за вироком суду ОСОБА_6 хоч і відбув більше ніж 2/3 частини строку призначеного покарання, водночас, вивчивши відомості про особу засудженого, його поведінку протягом всього строку відбування покарання та з огляду на численні його теперішні і попередні судимості й не бажання його, як з`ясувалося, повертатися після попередніх своїх звільнень від покарань до правослухняної поведінки та наголошуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх даних в сукупності, і є правом, а не обов`язком суду, суд вважає, що у задоволенні подання адміністрації Софіївської ВК-45 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 слід відмовити.

Керуючись ст. 81 КК України, ч. 2 ст. 376, ст. 537, 539 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання адміністрації державної установи "Софіївська виправна колонія (№45)" про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 , - відмовити.

На ухвалу суду протягом семи днів з дня її оголошення прокурор, захисник можуть подати апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду через Софіївський районний суд Дніпропетровської області, а засуджений, який перебуває у місцях позбавлення волі, у той же строк і порядок, але з дня отримання повного тексту цієї ухвали.

У зв`язку з неявкою усіх учасників судового провадження, фіксація оголошення повного тексту цієї ухвали 14.10.2024 звукозаписувальними технічними пристроями не здійснювалася.

Суддя ОСОБА_1