Суддя ОСОБА_1 .
Справа № 589/1755/23
Провадження № 1-в/644/880/24
04.12.2024
УХВАЛА

Іменем України

04 грудня 2024 року.

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі головуючої судді ОСОБА_1 ,

За участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні Орджонікідзевського районного суду м. Харкова подання Начальника державної установи «Харківська виправна колонія (№43) щодо засудженого ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звільнення від відбування покарання, визначення остаточного покарання та визначення дати початку строку відбування покарання

ВСТАНОВИВ:

У провадження Орджонікідзевського районного суд м. Харкова надійшло подання Начальника державної установи «Харківська виправна колонія (№43) щодо ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , про застосування до засудженого Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 № 3886-IX.

ДУ «Харківська виправна колонія (№43)» представника в судове засідання не направила, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Засуджений також в судове засідання не прибув.

Прокурор проти задоволення подання не заперечував.

Вислухавши прокурора, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що подання підлягає частковому задоволенню. До такого висновку суд дійшов виходячи з наступного.

Судом встановлено, що вироком Шосткінського міськрайонного суду Сумської області від 14.03.2024 ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.357, ч.3 ст.357 КК України та призначене покарання за ч.4 ст.185 КК України, із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на 2 роки, за ч.1 ст.357 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік та за ч.3 ст.357 КК України - у виді обмеження волі на строк 2 роки. Згідно з ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

09 серпня 2024 набув чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-ІХ, відповідно до якого в ст. 51 КУпАП викладено в наступній редакції :

«Дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тягне за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від двадцяти до тридцяти годин, або адміністративний арешт на строк до п`яти діб.

Дія, передбачена частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, - тягне за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або виправні роботи на строк до одного місяця з відрахуванням двадцяти процентів заробітку, або адміністративний арешт на строк від п`яти до десяти діб…»

Таким чином, відповідно до вказаного Закону, дрібної крадіжкою, за яке передбачене адміністративне стягнення вважається крадіжка, яке не перевищує 2х неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

У відповідності висновку об`єднаної палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду за результатами розгляду справи № 278/1566/21, від 07.10.2024 року, законом № 3886-IX яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП. Зміни, внесені Законом № 3886-IX, мають зворотну дію в часі.

До 09.08.2024, згідно попередньої редакції зазначеної статті КУпАП, викрадення чужого майна вважається дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Пунктом 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового Кодексу України передбачено, що якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Підпунктом 169.1.1 статті 169 Податкового кодексу визначено, що податкова соціальна пільга (неподатковий мінімум доходу громадян) дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно дост.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023р.» розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 1 січня 2023 р. становить 2684,00 грн., що дорівнює 2 неоподаткованим мінімумів ( ст. 51 ч.2 КУпАП).

Отже, крадіжка майна вартість до 2684,00 гр. включно (у 2023 році) становить адміністративне правопорушення.

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 Кримінального кодексу України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у Кримінального кодексу раніше як злочини і скоєні до втрати цією нормою чинності.

Зазначений підхід закріплено у частині першій статті 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі.

Зміст цієї конституційно-правової норми деталізовано у статті 5 Кримінального кодексу України. Згідно із частиною першою цієї статті закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили діяння до набрання законом чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Як встановлено вироком Шосткінського міськрайонного суду Сумської області від 14.03.2024 у справі 589/1755/23, яким засуджено ОСОБА_4 , об`єктивна сторона кримінального правопорушення, за яке призначене покарання за ч.4 ст.185 КК України, складалась із двох епізодів крадіжки 10.02.2023 на суму 2007,00 грн. та 03.11.2023 на суму 1453,00 грн. Судом, при винесенні вироку не було призначене покарання окремо за кожен із епізодів кримінального правопорушення, призначене покарання враховує діяння особи щодо двох епізодів, однак, суд, при вирішенні питання щодо звільнення від відбування покарання, враховує саме шкоду, спричинену кожним із епізодів кримінального правопорушення, оскільки це є окремими злочинами, що випливає з вироку суду.

Таким чином, вартість викраденого ОСОБА_4 майна за кожним з епізодів не перевищує дрібну крадіжку, визначену нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення, а отже кримінальна караність діяння, скоєного ОСОБА_4 , кваліфікованого за ч.4 ст.185 КК України, усунена.

В той же час покарання за ч.1 ст.357 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік та за ч.3 ст.357 КК України - у виді обмеження волі на строк 2 роки стосовно ОСОБА_4 залишається в силі, як і застосоване судом у вироку призначене покарання за сукупністю за ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Згідно із ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

З матеріалів справи вбачається, що засуджений відбуває покарання в умовах ДУ «Харківська виправна колонія (№ 43)», яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Таджицька, 7, отже справа підсудна Орджонікідзевському районному суду м. Харкова на підставі ч.2 ст. 539 КПК України.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч. 2, 3 ст. 74 КК України.

Відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається: до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених п. 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до ч. 3 ст. 57, ч.1 ст. 58, ч.1 ст. КК України),11,13,13-2 ч. 1 ст. 537 цього Кодексу.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч. 2, 3 ст. 74 КК України.

Відповідно до положень ч. 2 ст.74 КК України, особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Керуючись ст.107 ч.4, ст.537 ч.1 п.13, ст.539 ч.2 п.2 та ч.5, п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-ІХ від 18.07.2024 року, ст. 5, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71, ч.2 ст. 74, 75 КК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Подання начальника державної установи «Харківська виправна колонія (№43) щодо ОСОБА_4 задовольнити частково.

Звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання за вироком Шосткінського міськрайонного суду Сумської області від 14.03.2024 у справі №589/1755/23 у частині покарання, призначеного за ч.4 ст.185 у виді позбавлення волі на 2 роки.

Вважати ОСОБА_4 засудженим вироком Шосткінського міськрайонного суду Сумської області від 14.03.2024 у справі №589/1755/23 за ч.1 ст.357 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік та за ч.3 ст.357 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

Згідно з ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим вважати остаточно призначеним ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

Початок строку відбування покарання залишити без змін, відповідно до вироку Шосткінського міськрайонного суду Сумської області від 14.03.2024 у справі №589/1755/23.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1