Справа № 133/3710/21
Провадження №11-кп/801/1180/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000297 від 24 серпня 2021 року,

за апеляційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 на ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 11 вересня 2024 року,

якою звільнено ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, а кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000297 від 24.08.2021, закрито,

Короткий зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Згідно з ухвалою ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, тобто в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, за наступних обставин.

24.08.2021 близько 01:45 год. водій ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Тоуоіа Саmгу», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Довженка в м. Козятин Хмільницького району Вінницької області, в напрямку вул. Катукова, в порушення вимог Правил дорожнього руху України, а саме: п. 12.2. відповідно до якого «У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги»; п. 12.3. відповідно до якого «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди» та п. 12.4. відповідно до якого «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.», внаслідок необережності, яка полягала у злочинній самовпевненості, а саме передбачав можливість настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховував на їх відвернення, не врахував дорожніх умов, які склалися на той момент, не обрав безпечної швидкості руху, перевищив дозволену швидкість руху, не переконався у безпечності маневру, та здійснюючи маневр об`їзду автомобіля марки «Volkswagen Passat В4», д.н.з. НОМЕР_2 , який був припаркований з увімкненою аварійною світловою сигналізацією та габаритними ліхтарями біля правого узбіччя проїзної частини дороги, та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительку АДРЕСА_1 , яка стояла біля лівої передньої частини автомобіля та надавала допомогу водію в підкачуванні колеса. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження, з якими її було доставлено та госпіталізовано до КП «Козятинська ЦРЛ».

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 94, у ОСОБА_9 мали місце тілесні ушкодження: закритий перелом середньої третини стегнової кістки правого стегна зі зміщенням, закритий внутрішньосуглобовий перелом виростків великогомілкової кістки правої гомілки зі зміщенням, закритий перелом таранної кістки правої стопи, рвана рана ділянки правого колінного суглобу, які не являлися небезпечними для життя в момент спричинення і не супроводжувались загрозливими для життя явищами, відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки спричинили тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я (згідно п. 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995).

Відповідно до висновку судової авто-технічної експертизи № СЕ-19/102-21/13211-ІТ, в заданій дорожній обстановці, дії водія автомобіля марки «Тоуоta Саmгу», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 з технічної точки зору регламентувались вимогами п. 12.3 Правил дорожнього руху України, а в разі руху із швидкістю понад 50 км/год. ще і п. 12.4 Правил дорожнього руху України. В ситуації, яка склалася, водій автомобіля марки «Тоуotа Саmгу», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 мав технічну можливість попередити наїзд на пішохода шляхом термінового гальмування, з зупинкою автомобіля до місця перебування пішохода, тобто шляхом виконання вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України. В заданій дорожній обстановці, в діях водія автомобіля марки «Тоуotа Саmгу», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 вбачається невідповідність вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України, а в разі руху автомобіля, марки «Тоуotа Саmгу» із швидкістю понад 50 км/год., ще і п. 12.4 Правил дорожнього руху України. Невідповідність вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України в діях водія автомобіля, марки «Тоуotа Саmгу», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди.

У судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 заявив письмове клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та закриття кримінального провадження, оскільки, відповідно до ст. 12 КК України, дане кримінальне правопорушення є кримінальним проступком, яке було вчинене ОСОБА_7 24.08.2021 року, а тому строк, встановлений ст. 49 КК України, притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності закінчився.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримав клопотання захисника про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження.

Прокурор ОСОБА_11 в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, на підставі ст. 49 КК України та не заперечувала проти закриття кримінального провадження.

Потерпіла ОСОБА_9 та її представник - адвокат ОСОБА_10 в судовому засіданні проти звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності заперечували, мотивуючи його безпідставністю.

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 11 вересня 2024 року - задоволено клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності.

Звільнено ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ч.1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000297 від 24 серпня 2021 року, за обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України, - закрито.

Документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 6960 (шість тисяч дев`ятсот шістдесят) гривень 19 копійок ухвалено віднести на рахунок держави.

Арешт, накладений відповідно до ухвали слідчого судді Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 25.08.2021 на тимчасово вилучене майно, а саме: на автомобіль марки «Volkswagen Passat B4», номерний знак « НОМЕР_3 »; автомобіль марки Toyota Camry», номерний знак « НОМЕР_1 »; бокове праве дзеркало заднього виду автомобіля; верхню одежу потерпілої ОСОБА_9 ; накладку бокового дзеркала заднього виду автомобіля; рештки джинсової тканини; виріз шкіряного сидіння, ухвалено скасувати.

Речові докази в даному кримінальному провадженні:

- автомобіль марки «Volkswagen Passat B4», номерний знак « НОМЕР_3 »; автомобіль марки Toyota Camry», номерний знак « НОМЕР_1 »; бокове праве дзеркало заднього виду автомобіля; верхню одежу потерпілої ОСОБА_9 , частина яких відповідно до постанови слідчого СВ відділення поліції № 2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_12 від 24.08.2021, поміщена на арешт-майданчик відділення поліції № 2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області з подальшим переданням під зберігальну розписку законному володільцю транспортного засобу, а інша частина передана на зберігання до кімнати зберігання речових доказів відділення поліції № 2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області, після набуття ухвалою законної сили, ухвалено повернути (залишити) власнику (законному володільцю);

- накладку бокового дзеркала заднього виду автомобіля; рештки джинсової тканини; виріз шкіряного сидіння, які відповідно до постанови слідчого СВ відділення поліції № 2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_12 від 24.08.2021 року, передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів відділення поліції № 2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області, після набуття ухвалою законної сили, ухвалено знищити.

Ухвалене рішення мотивовано тим, що з моменту скоєння обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, яке мало місце 24.08.2021, минуло відповідно більше трьох років, а тому сплинув строк притягнення його до кримінальної відповідальності, передбачений ч.1 п. 2 ст. 49 КК України.

У матеріалах справи відсутні будь-які дані, які б свідчили про ухилення обвинуваченим ОСОБА_7 від слідства та суду після вчинення ним даного кримінального правопорушення або про скоєння ним нового кримінального правопорушення, не знятої чи не погашеної судимості в обвинуваченого немає.

Оскільки закінчення строків давності, відповідно до вимог ч.1 ст. 49 КК України є безумовною підставою для звільнення від кримінальної відповідальності, тому суд прийшов до переконання, що клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності відповідає вимогам чинного законодавства, а тому підлягає до задоволення.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі представник потерпілої, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу районного суду та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. При цьому вказує не необґрунтованість висновків суду щодо можливості звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

На підтвердження своїх вимог представник потерпілої посилається на те, що в матеріалах кримінального провадження достатньо доказів, які свідчать про ухилення обвинуваченого ОСОБА_7 від досудового розслідування та суду.

Крім цього, представник потерпілої посилається на безпідставність висновків суду в частині того, що обвинувачений ОСОБА_7 не вчиняв жодних дій, спрямованих на ухилення від досудового слідства та судового розгляду. На переконання представника потерпілої, суд першої інстанції також не взяв до уваги і те, що обвинувачений ОСОБА_7 та його захисники ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , ОСОБА_14 намагалися ухилятись від суду, оскільки безліч разів не з`являлись у судові засідання суду першої та апеляційної інстанції, подавали клопотання про їх відкладення чим навмисно затягували судовий розгляд з метою уникнення ОСОБА_7 кримінальної відповідальності.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні представник потерпілої ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 та сама потерпіла ОСОБА_9 підтримали подану апеляційну скаргу, просили її задовольнити, посилаючись на викладені у ній доводи.

Прокурор ОСОБА_6 , надавши відповідні пояснення, заперечив щодо задоволення апеляційної скарги представника потерпілої та просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 також заперечували щодо задоволення апеляційної скарги представника потерпілої та просили залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Мотиви і висновки суду

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в апеляційній скарзі представника потерпілої, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга представника потерпілої не підлягає задоволенню з огляду на таке.

За правилами ч.2 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Відповідно до ст. 409 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до вимог статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги щодо безпідставного застосування судом першої інстанції положень ст. 49 КК України та звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, апеляційний суд бере до уваги таке.

Застосування інституту давності обумовлене зменшенням суспільної небезпечності кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила внаслідок спливу певного проміжку часу.

Строк давності - це передбачений ст. 49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення, що визначено в обвинувальному акті та встановлено судом, і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою для звільнення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

За ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з положеннями ст. 44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Згідно із ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Тобто, встановивши обставини, що дають підстави для закриття провадження, суд повинен їх дослідити і в разі згоди особи ухвалити рішення про її звільнення від кримінальної відповідальності.

Наведені норми закону вказують на те, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим. Суд, установивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності на цій підставі, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження - досудове розслідування, підготовче судове засідання, судовий розгляд провадження судом першої інстанції, на стадії провадження в суді апеляційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч.1 ст. 49 КК України, яка була чинна на час скоєння кримінального правопорушення, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули три роки - у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції, розглядаючи клопотання захисника ОСОБА_8 про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження, установив, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, яке згідно з ст. 12 КК України на час скоєння кримінального правопорушення належало до категорії нетяжкого злочину. Вказаний злочин вчинено 24.08.2021, з дня його вчинення минуло більше трьох років, а тому сплинув строк притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності, передбачений ч.1 п. 2 ст. 49 КК України. З дня вчинення кримінального правопорушення і на час розгляду кримінального провадження в суді обвинувачений не ухилялася від слідства або суду, перебіг строків давності не переривався і не зупинявся. З урахуванням цих обставин районний суд дійшов висновку про наявність підстав для звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності відповідно до вимог ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строку давності.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд. Так, апеляційним судом установлено, що суд першої інстанції дотримався вимог закону, перевірив передбачені ст. 49 КК України підстави для звільнення особи від кримінальної відповідальності, врахував доводи сторони захисту, за ініціативою якої вирішувалося питання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, заслухав з цього приводу думку прокурора, яка не заперечувала щодо його задоволення, а також заперечення потерпілої та її представника щодо його задоволення, тому прийняв обґрунтоване рішення про закриття кримінального провадження та звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

При цьому згідно з змістом ухвали районного суду, апеляційний суд звертає увагу на те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані (офіційні відомості, документи, будь-які докази тощо) з приводу ухилення обвинуваченого ОСОБА_7 від досудового розслідування та суду у цьому кримінальному провадженні, зокрема оголошення його в розшук та зупинення кримінального провадження, а також вчинення ним нового кримінального правопорушення, що засвідчує безперервність перебігу строків давності за ст. 49 КК України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що попри загальні доводи апеляційної скарги представника потерпілої, які зводяться до відсутності підстав для задоволення клопотання захисника, у контексті положень ст. 49 КК України такі доводи є безпідставними, оскільки не спростовують висновків суду щодо спливу строку давності, що перешкоджає подальшому кримінальному переслідуванню ОСОБА_7 .

Доводи апеляційної скарги представника потерпілого про те, що обвинувачений ОСОБА_7 навмисно неодноразово не з`являвся у судові засідання районного суду саме з метою затягування судового розгляду, на переконання апеляційного суду, є безпідставними.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що відкладення судових засідань під час судового розгляду в суді першої інстанції здійснювалося з об`єктивних підстав. При цьому судом першої інстанції не було встановлено факту зловживання ні стороною захисту, ні представником потерпілого чи потерпілою, ні стороною обвинувачення своїми процесуальними правами.

Апеляційний суд зазначає, що відповідно до усталеної судової практики під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування ст. 49 КК України слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство. Під час з`ясування, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінальний процесуальний статус особи, що вчинила злочин. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правозастосовних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку.

Таким чином, апеляційний суд не вбачає з матеріалів кримінального провадження ознак ухилення від суду у процесуальній поведінці обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисників під час судового розгляду в суді першої та апеляційної інстанції, унаслідок якої відкладалися судові засідання. Будь-які дані про оголошення в розшук ОСОБА_7 як під час досудового розслідування, так і під час розгляду провадження в районному та апеляційному суді також відсутні в матеріалах кримінального провадження.

Що стосується посилань представника потерпілої на застосування до обвинуваченого приводу, то апеляційний суд зазначає, що справді стосовно обвинуваченого було винесено ухвалу від 14.06.2022 про привід його у судове засідання, призначене на 05.07.2022, та накладено грошове стягнення. При цьому підстав для оголошення обвинуваченого в розшук та зупинення судового провадження суд не встановив, оскільки ОСОБА_7 надав документи про перебування його на амбулаторному лікуванні в ТОВ Дім Медицини.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що доказів, які б об`єктивно вказували на навмисне переховування обвинуваченого ОСОБА_7 від органу досудового розслідування або суду, надано не було. Крім цього, апеляційний суд зауважує, що у разі наявності даних про те, що обвинувачений ОСОБА_7 ухиляється від органів досудового розслідування та суду представник потерпілої та потерпіла не були позбавлені процесуальної можливості заявляти відповідні клопотання про зупинення досудового розслідування чи судового розгляду, оголошення ОСОБА_7 в розшук, обрання йому запобіжного заходу. Разом з тим, жодних клопотань відповідно до матеріалів кримінального провадження ні представником потерпілої, ні потерпілою не заявлялося.

Апеляційний суд акцентує увагу на тому, що звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за наявності настання спливу строків давності, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України, та згоди обвинуваченого на таке звільнення, було обов`язком суду першої інстанції. Крім цього, апеляційний суд зауважує про те, що із системного аналізу КПК та КК слідує, що передбачений ст.49 КК інститут звільнення від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення зі згодою потерпілої на таке звільнення, а також про те, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України та закриття кримінального провадження на підставах, зазначених у п.1 ч.2 ст.284 КПК України, не звільняє обвинуваченого ОСОБА_7 від обов`язку відшкодувати заподіяну його діями шкоду.

Як неодноразово вказував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від свавілля; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Ruiz Toriya v. Spaine» від 09.12.94). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001).

Під час перегляду оскаржуваної ухвали в межах апеляційної скарги судом апеляційної інстанції не встановлено таких істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би були безумовними підставами для скасування чи зміни ухвали в цьому кримінальному провадженні.

Таким чином, доводи апеляційної скарги представника потерпілої, на думку апеляційного суду, в цілому не спростовують правильності висновків суду першої інстанції у частині прийняття рішення про застосування до ОСОБА_7 положень ч. 1 ст. 49 КК України, а тому відсутні підстави для її задоволення та скасування оскаржуваної ухвали.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 - залишити без задоволення.

Ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 11 вересня 2024 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4