н/п 1-кс/766/7810/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2024 року м. Херсон

Слідчий суддя Херсонського міського суд Херсонської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),

власника майна ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні клопотання прокурора Херсонської окружної прокуратури Херсонської області ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000326 від 19.09.2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України,

в с т а н о в и в:

20.09.2024 року прокурор через систему «Електронний суд» звернувся до слідчого суддів з клопотанням, якому просив: поновити пропущений з поважних причин строк звернення до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, вилучене 19.09.2024 під час проведення огляду місця події, що мало місце: по АДРЕСА_1 .

Задовольнити клопотання та винести ухвалу про накладення арешту на майно, вилучене під час проведення огляду місця події, що мало місце: по АДРЕСА_1 в ході якого вилучено: посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 05.06.2013, з особливими відмітками «В» АГБ 517809 від 27.10.1993 на ім`я « ОСОБА_4 », що упаковано до сейф пакету НПУ №PSP1169435, який оклеєний липкою стрічкою та скріплено підписами учасників слідчої дії.

Клопотання мотивовано тим, що в провадженні СД ВП №2 Херсонського РУП ГУНП в Херсонській області перебуває кримінальне провадження №0000326 від 19.09.2024 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Так, до ВП №2 ХРУП ГУНП в Херсонській області надійшло повідомлення про те, що в м. Херсон під час патрулювання по вул. Стрітенській неподалік будинку 107 зупинили автомобіль марки "Форд куга" днз НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 , 1966 р.н., який надав посвідчення водія з явними ознаками підробки.

У зв`язку з наведеним, з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення та вилучення речових доказів, які мають істотне значення для кримінального провадження, 19.09.2024 проведено огляд місця події, в ході якого було вилучено: посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 05.06.2013, з особливими відмітками «В» АГБ 517809 від 27.10.1993 на ім`я « ОСОБА_4 », що упаковано до сейф-пакету НПУ № PSP1169435, який оклеєний липкою стрічкою та скріплено підписами учасників слідчої дії.

20.09.2024 постановою дізнавача зазначені предмети визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

На даний час у кримінальному провадженні, з метою встановлення обставин вчинення вказаного кримінального правопорушення необхідно забезпечити збереження вилученого майна з метою використання вказаного тимчасово вилученого майна для забезпечення проведення ряду слідчих (розшукових) дій, в першу чергу огляду та судових експертиз, а тому виникла необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Таким чином, з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні, враховуючи, що існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вказане майно зберегло на собі сліди злочину та відповідає критеріям ст. 98 КПК України, задля проведення відповідних експертиз, необхідно накласти арешт на вилучене майно.

Незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт тимчасово вилученого майна матиме наслідком його повернення та зміни його конструктивних властивостей, що унеможливить встановлення істини у кримінальному провадженні.

Разом з тим, вказане майно відповідає критеріям статті 98 Кримінального процесуального кодексу України та є матеріальними об`єктами, які зберегли на собі сліди кримінального правопорушення та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також тільки заборона користування та розпорядження вказаним майном може запобігти його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Прокурор в судовому засіданні подане клопотання підтримав, просив його задовольнити з заявлених у ньому підстав.

Власник майна в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, мотивуючи це тим, що вилучене у нього посвідчення водія не є підробленим, що підтверджується довідкою Територіального сервісного центру МВС № 6541 та інформацією в програмі «Дія». В обґрунтування своїх заперечень надав слідчому судді довідку з Територіального сервісного центру МВС № 6541 для її долучення до матеріалів клопотання, а також програму «Дія», встановлену на його мобільному телефоні, на огляд.

Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали клопотання та надану власником майна довідку, а також оглянувши документи ОСОБА_4 у сервісі «Дія», слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У відповідності до положень ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

За змістом статті 98, пункту 1 частини 2 та частини 10 статті 170 КПК України, арешт майна, метою якого є збереження речових доказів, накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що це майно є матеріальними об`єктами, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Положення ч. 2 ст. 173 КПК України передбачають, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У відповідності із ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Частина 3 ст. 132 КПК України передбачає, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Слідчим суддею встановлено, що згідно інформації з системи «Армор» 19.09.2024 року надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що у водія ОСОБА_4 ймовірно підробне водійське посвідчення.

В ході огляду місця події 19.09.2024 року вказане посвідчення було вилучене, що підтверджується відповідним протоколом.

Постановою дізнавача від 20.09.2024 року посвідчення водія на ім`я ОСОБА_4 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Як вбачається з клопотання про арешт майна воно подане з метою збереження посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 05.06.2013 як речового доказу у кримінальному провадженні за фактом використання завідомо підробного документа.

Разом з тим, згідно довідки Територіального сервісного центру МВС № 6541 посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 05.06.2013 року дійсно видане ОСОБА_4

Наявне посвідчення водія і у додатку «Дія», що був наданий ОСОБА_4 на огляд слідчому судді.

Таким чином, прокурором не доведена необхідність арешту посвідчення водія на ім`я ОСОБА_4 , а також існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

На підставі викладеного та керуючись статтями 22, 98, 107, 167, 170, 171, 172, 173, 309 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в:

В задоволенні клопотання прокурора Херсонської окружної прокуратури Херсонської області ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000326 від 19.09.2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, а саме вилученого під час проведення огляду місця події, що мало місце по вул. Стрітенській, біля будинку №107 в м. Херсон посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 05.06.2013, з особливими відмітками «В» АГБ 517809 від 27.10.1993 на ім`я « ОСОБА_4 », що упаковано до сейф пакету НПУ №PSP1169435, який оклеєний липкою стрічкою та скріплено підписами учасників слідчої дії відмовити за необґрунтованістю.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 01.10.2024 року о 12.00 год.

Слідчий суддяОСОБА_1