ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3510/24 Справа № 188/1931/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора (у режимі відеоконференції) ОСОБА_6

захисника (у режимі відеоконференції) ОСОБА_7

обвинуваченого (у режимі відеоконференції) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2024 року про продовження строку тримання під вартою, подане в рамках кримінального провадження, внесеного 17.08.2023 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000146, у відношенні

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ніконорівка Губкінського району Бєлгородської області, громадянина України, не працює, з повною середньо-спеціальною освітою, має на утриманні малолітню дитину, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 382, ч. 2 ст. 307, ч.1 ст. 309 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.08.2023 р. за № 0000146, у відношенні ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382, ч. 2 ст. 307, ч.1 ст. 309 КК України.

У відношенні обвинуваченого під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого спливав, у зв`язку з чим прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою у відношенні обвинуваченого.

Ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2024 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою у відношенні обвинуваченого ОСОБА_8 . Продовжено ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 02 січня 2025 включно, із заставою у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб у розмірі 60560 гривень.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2024 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з покладенням обов`язків у відповідності до ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_2 без дозволу прокурора або суду цілодобово;?? прибувати за кожним викликом прокурора або суду; ??не відлучатись з АДРЕСА_2 без дозволу прокурора або суду; ??носити електронний засіб контролю.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 було застосовано ухвалою слідчого судді Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області 22.09.2023 року. Зазначає, що ОСОБА_8 , перебуваючи під вартою, зробив для себе висновки щодо своєї подальшої поведінки та не буде переховуватись від суду, не буде впливати на потерпілого та свідків, не вчинить нового злочину. На момент затримання ОСОБА_8 постійно проживав в АДРЕСА_2 , на обліках у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, має на утриманні двох дітей.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника та обвинуваченого, які апеляційну скаргу підтримали та наполягали на її задоволенні; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Так, згідно ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із вимогами ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити:

- виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

- виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_8 під вартою цих вимог закону дотримався.

Як вбачається з наданих матеріалів, в провадженні Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесені 17.08.2023 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000146, у відношенні ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382, ч. 2 ст. 307, ч.1 ст. 309 КК України.

Прокурором заявлено клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, в обґрунтування якого зазначено, що встановлені ризики та суспільна небезпека особи ОСОБА_8 не відпали і продовжують існувати. Враховуючи, що судовий розгляд за обвинувальним актом не завершено, з метою забезпечення виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків, виникла необхідність у продовженні строків тримання під вартою.

Аналізуючи надані матеріали, колегія суддів дійшла висновку про доведеність викладених в клопотанні обставин, які перешкоджають завершенню судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора у контексті наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд першої інстанції правильно встановив, що вони є обґрунтованими, а заявлені ризики об`єктивно існують і для запобігання ним необхідно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про небезпідставність обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 382, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст.309 КК України, оскільки підтверджується зібраними доказами, які містяться в матеріалах провадження та проаналізовані судом першої інстанції, що не оспорюється в апеляційні скарзі.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії», зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

Як вбачається з наданих матеріалів, обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, які в своїй сукупності вказують на вірогідну причетність останнього до інкримінованого злочину, а отже обвинувачення не є очевидно безпідставним.

Необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Суд на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для продовження запобіжного заходу.

Також є правильним висновок суду щодо наявності відносно ОСОБА_8 ризику з числа передбачених ст. 177 КПК України у виді переховування від органів досудового розслідування та суду з огляду на те, що відносно останнього існує обґрунтоване обвинувачення у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених: ч. 1 ст. 382 КК України, яке за правилами ст. 12 КК України є нетяжким злочином, за який передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк до трьох років; ч. 2 ст. 307 КК України - є тяжким злочином, за який передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років; ч. 1 ст. 309 КК України - є нетяжким злочином, за який передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк до 5 років; що може спонукати останнього до спроби уникнути покарання шляхом переховування від органів слідства та суду.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись з огляду на чинники, пов`язані з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості переховування обвинуваченого від суду, колегія суддів бере до уваги, що існує достатньо висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

Крім того колегією суддів враховується, що обвинувачений раніше судимий за вчинення однотипного злочину у сфері незаконного обігу наркотиків, офіційно не працевлаштований, легального джерела доходу, а також міцних соціальних зв`язків не має, тобто відсутні стримуючі соціальні фактори, які могли б запобігти реалізації встановлених ризиків у виді незаконного впливу на інших учасників кримінального провадження, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_8 під вартою, колегія суддів, погоджуючись з думкою суду першої інстанції, вважає, що встановлені щодо цього обвинуваченого ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України є виключно вагомими.

Доводами апеляційної скарги, які полягають у переоцінці на користь захисту обставин справи та відомостей про особу обвинуваченого, які, на переконання колегії суддів, дістали належну оцінку в оскаржуваній ухвалі, вказані висновки не спростовуються.

Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду - залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 183, 194, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2024 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 382, ч. 2 ст. 307, ч.1 ст. 309 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4