Номер провадження: 11-сс/813/1266/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

представника- ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 09.05.2024 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №00001375 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.10.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 4 ст. 296 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 09.05.2024 задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погодженого прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_10 та накладено арешт на транспортний засіб марки «Hundai Tucson» д.н.з НОМЕР_1 , чорного кольору номер кузова: НОМЕР_2 та ключі до нього.

Рішення слідчого судді обґрунтоване тим, що вказаний автомобіль був знаряддям вчинення злочину та визнаний речовим доказом.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді представник ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального закону.

Доводи обґрунтовує тим, що органом досудового розслідування не доведено, що вказаний автомобіль був знаряддям вчинення злочину.

Вилучене майно не відповідає визначеним критеріям зазначеним ст. 98 ККП України.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати і постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Позиції учасників судового розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, представника власника майна, яка підтримала подану апеляційну скаргу, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положеннями статей 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частиною другою статті 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

З матеріалів справи вбачається, що на теперішній час слідчим управлінням ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001375 від 19.10.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 4 ст. 296 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що група осіб вимагає гроші за неіснуючий борг в сумі 3000 доларів США від громадянина ОСОБА_11 з погрозами застосування насильства, фізичної розправи та знищенням майна, в умовах воєнного стану.

В ході допиту потерпілий ОСОБА_11 надав свідчення про те, що приблизно 20.10.2023, він приїхав в гості до своїх батьків у м. Рені. У вечірній час він зі своїми друзями відпочивав у місті, коли трохи стемніло вони вирішили з друзями піти прогулятися. Під час прогулянки, потерпілий побачив на одній з вулиць хлопця приблизно років 14, який щось шукав у траві під забором. Підійшовши до нього, він запитав, що юнак шукає, на що останній став нервувати та згодом сказав що шукає наркотичні засоби. Потерпілий розповів хлопцю, що вживати наркотичні засоби це погано. Приблизно 22.10.2023 на вулиці потерпілого зустрів ОСОБА_13 , який являється місцевим жителям та у нього дуже погана репутація. Під час розмови ОСОБА_13 став цікавитися у потерпілого чому він робить зауваження щодо вживання наркотичних засобів малолітнім особам, після чого сказав потерпілому щоб він не ліз ні у свої справи, так як підліток поповнює йому кримінальний общак. На наступний день, після зустрічі з ОСОБА_14 , до потерпілого додому у м. Рені приїхали ОСОБА_13 разом зі своїми друзями ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , у яких також погана репутація у м. Рені. Які стали від потерпілого вимагати неіснуючий борг у сумі 3000 доларів США, за те що він лізе в не свої справи, так як вони головні у м. Рені та порядки диктують вони.

При цьому потерпілому сказали, що тепер кожного місяця він має поповнювати кримінальний общак щоб у подальшому спокійно жити. Потерпілий відмовився. Через декілька днів ОСОБА_13 через знайомих потерпілого в м. Рені передав йому, що борг його виріс, і якщо він не почне йому віддавати грошові кошти, то він спалить будинок потерпілого.

Крім того, встановлено що, в травні місяці 2023 року коли потерпілий ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив військову службу в лавах ЗСУ, та коли був госпіталізованим через поранення, він придбав у свого знайомого ОСОБА_19 який знаходить за кордоном, а саме в Італії, автомобіль Mersedes w211 на німецькій реєстрації з номерним знаком НОМЕР_3 , за 2800 доларів США, вказане авто зареєстроване на особу ОСОБА_20 , який потерпілому не знайомий.

Під час служби до потерпілого звернувся його двоюрідний брат ОСОБА_21 через соц. мережу «Інстаграм», та запропонував роботу у охороні, потерпілий відразу відмовився через те що його двоюрідний брат спілкується з особами які мають статус в злочинному світі, а саме: ОСОБА_22 , ОСОБА_8 . Крім того на початку весни ОСОБА_23 просив потерпілого дати йому гроші в борг, на що потерпілий погодився і надав йому близько 5000 гривень, які він йому не повертав.

В травні місяці потерпілий зустрівся з ОСОБА_23 , і попросив його повернути йому гроші, на що він сказав що в нього немає грошей, та на цьому фоні у нас виник конфлікт.

На наступний день, ОСОБА_18 зателефонував ОСОБА_21 та попросив в нього автомобіль на кілька години, на що ОСОБА_18 погодився, і надав йому автомобіль. Автомобіль ОСОБА_23 не повернув, потерпілий йому зателефонував але він не відповів на виклик.

Після чого потерпілий йому написав в інстаграм де авто. На що ОСОБА_21 повідомив що ОСОБА_24 сказав що ОСОБА_18 , наказаний, та написав щоб йому підійти то бару «Beer House» в м. Рені, та поговорити з ОСОБА_24 особисто.

Після чого потерпілий відправився до вказаного бару, та зустрівшись з ОСОБА_24 де перебував ОСОБА_23 , ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , прізвище якого потерпілому не відомо, в цей час ОСОБА_24 почав висловлювати претензії до потерпілого, нібито потерпілий збуває наркотичні засоби, та після чого ОСОБА_23 , ОСОБА_27 , та ОСОБА_26 , завдали потерпілому кілька ударів кулаками в обличчя, та сказали що для нього це погано закінчиться, маючи на увазі що нанесуть потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, та сказав швидше піти з бару.

22.01.2024 о 18:02 потерпілому зателефонував ОСОБА_21 та сказав що потерпілий винен ОСОБА_22 3000 доларів США, за те щоб повернути свій автомобіль, або якщо потерпілий не віддасть грошові кошти, то він повинен віддати всі наявні документи на автомобіль.

Крім того встановлено, що 01.05.2024 приблизно о 23:20 годин, громадянин ОСОБА_22 , спільно з ОСОБА_8 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 та ОСОБА_30 , знаходячись біля магазину «АТБ» по вул. Вознесенська в м. Рені, Одеська область, підійшли до службового автомобілю працівників ДСР НПУ марки «Skoda Octavia» реєстраційний номер НОМЕР_4 та почали наносити удари ногами по автомобілю. В цей же час, працівники ДСР НПУ відкрили двері автомобілю та їх витягнули з автомобілю та погрожуючи предметом зовні схожим на ніж стали наносити удари руками та ногами в область голови та тулуба.

В ході досудового розслідування допитано в якості потерпілого ОСОБА_31 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який надав свідчення про те, що він працює на посаді головного оперуповноваженого з 2021 року, у Департаменті стратегічних розслідувань національної поліції України.

Так, 30.04.2024 приблизно о 21:00 год. потерпілий у складі підрозділу ДСР НПУ, а саме з головним оперуповноваженим ОСОБА_32 , головним оперуповноваженим ОСОБА_33 , старшим оперуповноваженим в ОВС ОСОБА_34 , старшим оперуповноваженим ОСОБА_35 , головним оперуповноваженим ОСОБА_36 , головним оперуповноваженим ОСОБА_37 , старшим оперуповноваженим в ОВС ОСОБА_38 , прибули до довіреної особи для відпрацювання незаконного переміщення осіб за кордон України у нічний період доби. Отримавши оперативну інформацію, їх підрозділ 01.05.2024 приблизно о 22:00 год. виїхав до Одеської області, Ізмаїльського району, м. Рені, у складі двох екіпажів.

Два їх екіпажі їхали на довірених ввіреною особою автомобілях, а саме: авто марки «Skoda» моделі «Octavia» д.р.н. НОМЕР_4 та другий автомобіль марки «Reno» моделі «Duster» номерний знак він не пам`ятає.

Перший екіпаж до якого входили: потерпілий, ОСОБА_39 - головний оперуповноважений, ОСОБА_40 - також головний оперуповноважений, ОСОБА_41 - старший оперуповноважений в ОВС, прибули до центру міста Рені та припаркувалися навпроти магазину «АТБ-маркет». ОСОБА_42 вийшов із автомобіля марки «Skoda» моделі «Octavia» д.р.н. НОМЕР_4 та відійшов приблизно на 10 метрів від авто, щоб зробити телефонний дзвінок. Потерпілий залишися всередині авто на задньому пасажирському сидінні. Приблизно через 30 хвилин, до їхнього авто, підбігли невідомі особи, а саме до водійських дверей та через вікно почали бити та намагатися витягнути водія ОСОБА_43 з салону авто. Під час цього один із співробітників присутній в авто, голосно повідомив невідомим особам, що вони являються співробітниками поліції, про те, їх слова були проігноровані. Далі двоє осіб підійшли до правої задньої двері, де сидів потерпілий, відкрили її та почали наносити потерпілому удари та погрожувати предметом ззовні схожим на вогнепальну зброю(пістолетом) вимагавши вийти з автомобілю.

Після чого коли потерпілого витягнули з автомобілю, йому нанесли багаточисленні удари по голові, після чого останній впав на землю та йому продовжували наносити удари ногами по спині та голові. Через декілька хвилин, біля потерпілого на землю наказали лягти ОСОБА_44 та після чого до них підійшов інший чоловік набагато більший за попереднього та наніс декілька ударів потерпілому та ОСОБА_45 .

Далі потерпілий зазначив, що коли під`їхав другий екіпаж, його колеги вийшли з авто та між ними та невідомими особами розпочалась суперечка, під час якої невідомі особи продовжували наносити удари ОСОБА_46 та потерпілому в область голови. Також потерпілий чув, що невідомі особи намагалися витягнути з їх авто ОСОБА_47 також погрожуючи йому фізичною розправою. Один із невідомих наносив ногами удари по їх автомобілю, розбивши дзеркало і погнувши двері. Після того як ОСОБА_47 витягнули з автомобілю його поклали поряд із ОСОБА_42 на землю.

В той час наші співробітники представились працівниками поліції, про те на вимогу припинити неправомірні дії, невідомі особи не реагували. Один з чоловіків бігав навколо потерпілого та його колег та наносив почергово удари по тілу потерпілого та двом іншим співробітникам, які лежали на землі..

Також потерпілий зазначив, що водія ОСОБА_43 поклали на землю з іншої сторони та постійно не зупиняючись наносили удари (куди саме, він не бачив). Через декілька хвилин, потерпілий побачив відблиски синіх маячків та зрозумів, що під`їхали працівники поліції, які вийшовши з авто намагалися заспокоїти невідомих осіб, про те, це не допомагало, адже все одно невідомі особи поверталися та наносили повторні удари, після чого до них трьох підійшли працівники поліції, підняли їх та поставили спиною до автомобілю. Стоявши біля службового авто потерпілих, найбільший чоловік з невідомий людей, відштовхнувши працівників поліції, підійшов до потерпілих, та знову почав наносити удари по ним у хаотичному порядку, при цьому погрожував фізичною розправою та казавши: «Вы от сюда не выйдете, я вас всех тут завалю.»

Потім через деякий час працівники поліції, посадили потерпілих до службового автомобілю та привезли до районного відділення поліції. Наявність або відсутність особистий речей потерпілі не перевіряли.

В порядку ст. 208 КПК України затримано: ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_48 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_29 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

02.05.2024 року прокурором Одеської обласною прокуратури були об`єднанні кримінальні провадження за ознаками кримінальних правопорушень, передбаченого ч.4 ст. 189 КК України та кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України в одне кримінальне провадження.

В ході проведення досудового розслідування встановлено, що до організації та вчинення злочину, причетна група осіб, серед яких: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженець м. Рені Одеської області, зареєстрований: АДРЕСА_1 , РНОКТІ: НОМЕР_5 , користується м/т: НОМЕР_6 , керує автомобілями марки «Mercedes Benz Е 220» на іноземній реєстрації « НОМЕР_7 » та «Hunday Tucson», державний номерний знак: НОМЕР_1 , мешкає: АДРЕСА_1 .

Згідно інформаційної картки відносно транспортного засобу - транспортний засіб марки «HUNDAI TUCSON», державний номерний знак: НОМЕР_1 чорного кольору, номер кузова: НОМЕР_8 належить на праві власності ОСОБА_49 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

02.05.2024 в період часу з 23 год 12 хв по 23 год 35 хв на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси проведено обшук автомобіля марки «Hundai Tucson» д.н.з НОМЕР_1 , чорного кольору номер кузова: НОМЕР_2 , в ході якого виявлено та вилучено:

- полімерний файл в якому знаходився аркуш паперу формату А4 із рукописною розпискою підписаною ОСОБА_50 на ім`я ОСОБА_51 про позику у останнього 370000 гривень;

- автомобіль марки «Hundai Tucson» д.н.з НОМЕР_1 , чорного кольору номер кузова: НОМЕР_2 та ключі до нього, який на праві власності належить ОСОБА_49 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Зазначене майно 03.05.2024 постановою слідчого визнано речовим доказом.

Слідчий суддя погодився з такими доводами слідчого та задовольнив клопотання про арешт майна.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що арештований транспортний засіб, відповідає критеріям майна, визначеним статтею 98 КПК України, на яке відповідно до положень ч. 3 ст. 170 КПК України може бути накладений арешт, оскільки він міг зберегти на собі сліди вчинення зазначеного у клопотанні кримінального правопорушення та є підстави вважати, що автомобіль був знаряддям вчинення злочину, що в свою чергу свідчить про наявність необхідності в забезпеченні збереження вилученого майна.

В свою чергу не накладення арешту на зазначене тимчасово вилучене майно може призвести до його знищення, приховання, що в свою чергу призведе до втрати доказів в рамках кримінального провадження та суттєво ускладнить процес встановлення істини по кримінальному провадженні.

Прокурором у судовому засіданні під час апеляційного розгляду доведено доцільність накладання арешту на вказаний автомобіль, оскільки він міг застосовуватися для пересування підозрюваним ОСОБА_8 під час вчинення ним кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України та є знаряддям вчинення злочину.

Крім того, у вказаному транспортному засобі під час проведення обшуку вилучено полімерний файл в якому знаходився аркуш паперу формату А4 із рукописною розпискою підписаною ОСОБА_50 на ім`я ОСОБА_51 про позику у останнього 370000 гривень, що є важливим доказом у кримінальному провадженні.

В суді апеляційної інстанції прокурор зазначив, що по даній рукописній розписці призначено відповідне експертне дослідження, яке на сьогоднішній час ще не проведено.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя обґрунтовано дійшов висновку про необхідність накладення арешту на майно для забезпечення збереження речових доказів.

Отже вжиття заходу забезпечення кримінального провадження, шляхом накладання арешту на майно, є необхідним запобіжним заходом, передбаченим зазначеними нормами закону, оскільки у випадку приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження майна можуть настати негативні наслідки для здійснення завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КК України.

На думку апеляційного суду, з урахуванням конкретних обставин справи, слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку про те, що для розслідування цього кримінального провадження на даній стадії досудового слідства, вжиття заходів забезпечення кримінального провадження саме в такому виді відповідатиме положенням кримінального процесуального закону.

Таким чином, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, оскільки вони недоведені та спростовуються матеріалами справи.

Будь-яких даних, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, колегія суддів суд не вбачає та стороною захисту надано не було.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення слідчого судді постановлене у відповідності до положень кримінального процесуального закону, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала - без змін.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Водночас колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (ст. 174 КПК України).

Керуючись статтями 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 09.05.2024 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №00001375 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.10.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 4 ст. 296 КК України - залишити без розгляду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4