Справа № 366/2174/24
Провадження № 1-кс/366/246/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2024 смт. Іванків

Слідчий суддя Іванківського районного суду Київської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

скаржника ОСОБА_3 ,

представника скаржника, адвоката ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши скаргу ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого щодо повернення тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0000009, внесеному в ЄРДР від 11.01.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Представник ОСОБА_3 (далі Скаржник), адвокат ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді із зазначеною скаргою, у якій просив зобов`язати прокурора Вишгородської окружної прокуратури ОСОБА_6 повернути тимчасово вилучене майно, яке вилучене 27.06.2024 за місцем проживання Скаржника за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

-309 предметів, схожих на набої до стрілецької зброї;

-посвідчення волонтера на ім`я ОСОБА_3 ;

-акт приймання легкового авто на 2 арк.;

-договір купівлі-продажу транспортного засобу на 1 арк.;

-довідку Баштанського ТЦК на 1 арк.;

-акт здачі-приймання робіт на 2 арк.;

-договір комісії від 08.04.2024 на 2 арк.;

-гарантійний лист № 590 на 10 арк.;

-контракт добровольця на 3 арк.;

-довідку ВЛК від 30.05.2022 на 1 арк.;

-довідку Петрівської сільської ради від 31.05.2022 на 1 арк.;

-витяг з наказу № 22 на 1 арк.;

-карту місцевості 23 штуки (на 23 арк.);

-ноутбук MacBook PRO C02R5128FVH8;

-36 ножів;

-кастет;

-2 телескопічні палиці.

Скарга мотивована тим, що 27.06.2024 в період часу з 10 год. 38 хв. по 12 год. 46 хв. прокурор у кримінальному провадженні № 0000009, внесеному в ЄРДР 11.01.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, провів обшук на підставі ухвали слідчого судді за місцем проживання Скаржника, в ході якого вилучив зазначені вище речі та документи.

Адвокат ОСОБА_4 зазначає, що майно, яке вилучене за місце проживання Скаржника не відповідає переліку майна в ухвалі слідчого судді, яке орган досудового розслідування мав намір відшукати, тому, це майно є тимчасово вилученим.

Зокрема, під час обшуку у ОСОБА_7 незаконно та протиправно вилучено ноутбук MacBook PRO C02R5128FVH8, до якого власник надавав доступ. При огляді ноутбука не встановлено будь-якого його відношення до кримінального провадження.

При цьому, станом на 15.07.2024 арешт на тимчасово вилучене майно слідчим суддею не накладено, що на переконання адвоката ОСОБА_4 свідчить на протиправне утримання прокурором у себе тимчасово вилученого майна.

За таких обставин, посилаючись на положення ч. 6 ст. 173 КПК України, представник Скаржника просив повернути останньому тимчасово вилучене майно.

Рух скарги

17.07.2024 скарга надійшла до суду. Судове засідання з розгляду скарги призначене на 22.07.2024, у яке викликано представника Скаржника та прокурора.

Позиції сторін

Представник Скаржника, адвокат ОСОБА_8 просив задовольнити скаргу з наведених в ній підстав та зобов`язати орган досудового розслідування повернути вилучене у Скаржника майно на підставі ч. 6 ст. 173 КПК України.

Скаржник підтримав позицію свого представника.

Прокурор у судовому засіданні заперечив проти задоволення скарги, мотивуючи це тим, що саме дії представника Скаржника стали причиною пропущення строку постановлення ухвали про арешт майна.

Встановлені обставини та застосовані норми права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора як бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є:

складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо;

поведінка учасників кримінального провадження;

спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.

Згідно з ч.ч. 1, 2 та 6 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Слідчим суддею встановлено, що Вишгородською окружною прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво кримінального провадження № 0000006, внесеного в ЄРДР 11.01.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України (попередня правова кваліфікація ч. 3 ст. 368 КК України).

25.06.2024 ухвалою слідчого судді Іванківського районного суду Київської області надано дозвіл прокурорам Вишгородської окружної прокуратури, у тому числі прокурору ОСОБА_6 на проведення обшуку в будинку та надвірних будівлях домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , власником якого є ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою відшукання, виявлення та вилучення предметів, які мають доказове значення у кримінальному провадженні, а саме: грошових коштів, чорнових записів, списків осіб для бронювання, листування громадської організації та військових формувань, документів, пов`язаних з громадською організацією та видачею псевдо посвідчень волонтерів та інших документів, які мають значення у кримінальному провадженні, мобільних телефонів та комп`ютерної техніки.

Строк дії цієї ухвали визначено до 24.07.2024.

27.06.2024, в період часу з 08 год. 10 хв. по 14 год. 59 хв. (з перервою з 13 год. 23 хв. по 14 год. 34 хв.) прокурор Вишгородської окружної прокуратури ОСОБА_6 на підставі зазначеної ухвали слідчого судді провів обшук домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , за місцем проживання Скаржника.

В ході проведення обшуку виявлено та вилучено:309 предметів, схожих на набої до стрілецької зброї; посвідчення волонтера на ім`я ОСОБА_3 ; Акт приймання легкового авто на 2 арк.; Договір купівлі-продажу транспортного засобу на 1 арк.; Довідку Баштанського ТЦК на 1 арк.; Акт здачі-приймання робіт на 2 арк.; Договір комісії від 08.04.2024 на 2 арк.; Гарантійний лист № 590 на 10 арк.; Контракт добровольця на 3 арк.; Довідку ВЛК від 30.05.2022 на 1 арк.; Довідку Петрівської сільської ради від 31.05.2022 на 1 арк.; Витяг з наказу № 22 на 1 арк.; Карту місцевості 23 штуки (на 23 арк.); Ноутбук MacBook PRO C02R5128FVH8; 36 ножів; Кастет; 2 телескопічні палиці.

Представник Скаржника стверджує, що ухвала про накладення арешту на зазначене майно станом на 15.07.2024 ще не винесена, тому, просить повернути тимчасово вилучене майно.

При цьому, слідчим суддею встановлено, що у провадженні слідчого судді Іванківського районного суду Київської області перебуває на розгляді клопотання прокурора Вишгородської окружної прокуратури про арешт тимчасово вилученого майна, яке вилучене за місце проживання Скаржника (справа № 366/1878/24, провадження № 1-кс/366/213/24).

Клопотання надійшло до суду 01.07.2024 засобами поштового зв?язку. Згідно з відміткою поштової кореспонденції, клопотання направлено до суду 29.06.2024, що з урахуванням положень ч. 1 ст. 116 КПК України відповідає вимогам абзацу 2 ч. 5 ст. 171 КПК України. Ця обставина ніким не оспорюється, вчасність направлення клопотання до суду Скаржником та його представником не ставиться під сумнів.

Судовий розгляд клопотання призначений на 03.07.2024, тобто в строк, визначений ч. 1 ст. 172 КПК України.

При цьому, 03.07.2024 від попереднього представника Скаржника, адвоката ОСОБА_10 надійшло клопотання, у якому він просив визнати поважними причини неявки Скаржника у визначене судове засідання на 12 год. 15 хв. 03.07.2024 та відкласти судовий розгляд на іншу дату.

04.07.2024, від адвоката ОСОБА_4 , який відповідно до ордеру на надання правової допомоги серії АІ № 1643920 почав представляти інтереси Скаржника з 27.06.2024, до суду надійшло клопотання, датоване 03.07.2024, у якому він просив відкласти розгляд клопотання прокурора на іншу дату, після 06.07.2024, оскільки адвокат був викликаний у судове засідання Київського апеляційного суду.

Клопотання адвокатів Скаржника враховано слідчим суддею, судове засідання з розгляду клопотання відкладено на 08.07.2024.

У судовому засіданні 08.07.2024 адвокат ОСОБА_4 заявив відвід судді ОСОБА_1 , яка визначена слідчим суддею з розгляду клопотання прокурора про арешт майна. Розгляд цього відводу в порядку ст. 35 КПК України визначено за суддею Іванківського районного суду ОСОБА_11 (справа № 366/1878/24, провадження № 1-кс/366/222/24).

Адвокат ОСОБА_4 зазначає, що оскільки ухвала про арешт майна не постановлена у строк, визначений ч. 1 ст. 172 КПК України, то на підставі ч. 6 ст. 173 КПК України тимчасово вилучене майно підлягає поверненню Скаржнику.

З огляду на встановлені обставини справи, слідчий суддя приходить до такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду (ч. 2 ст. 168 КПК України)

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу.

Згідно з ч. 6 ст. 173 КПК України ухвалу про арешт тимчасово вилученого майна слідчий суддя, суд постановляє не пізніше сімдесяти двох годин із дня находження до суду клопотання, інакше таке майно повертається особі, у якої його було вилучено.

Таким чином, кримінальним процесуальним законом визначено, що у разі не постановлення слідчим суддею ухвали про арешт тимчасово вилученого майна у 72 годинний строк, таке майно повертається особі, у якої його було вилучено.

До наведеного слід зазначити таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Встановлені кримінальним процесуальним законом строки розгляду клопотань слідчими суддями не можуть позбавити учасників справи права заявляти клопотання, які стосуються розгляду справи, у тому числі право користуватись правовою допомогою адвоката.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності захисника, якщо його участь є обов`язковою.

Право на правову допомогу це гарантована Конституцією України можливість фізичної особи одержати юридичні (правові) послуги (Рішення Конституційного Суду України від 16.11.2000 № 13-рп/2000).

Важливу роль у забезпеченні реалізації, захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина в Україні як демократичній, правовій державі відведено праву особи на правову допомогу, закріпленому у статті 59 Конституції України. Це право є одним із конституційних, невід`ємних прав людини і має загальний характер. У контексті частини першої цієї статті „кожен має право на правову допомогу поняття „кожен охоплює всіх без винятку осіб громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перебувають на території України. Здійснення права на правову допомогу засноване на дотриманні принципів рівності всіх перед законом та відсутності дискримінації за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (стаття 21, частини перша, друга статті 24 Основного Закону України).

Конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість. Серед функцій такого права у суспільстві слід окремо виділити превентивну, яка не тільки сприяє правомірному здійсненню особою своїх прав і свобод, а й, насамперед, спрямована на попередження можливих порушень чи незаконних обмежень прав і свобод людини і громадянина з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.

(абзаци третій, п`ятий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини)

Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_12 щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу) від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009)

Конституційний Суд України відзначає, що кожній особі, зокрема свідку під час допиту в органах дізнання чи досудового слідства та особам при наданні пояснень у державних органах, має бути забезпечена реальна можливість отримувати правову допомогу для захисту від можливого порушення права не давати показань або пояснень щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, які можуть бути використані у кримінальному процесі для доведення обвинувачення зазначених осіб.

(речення друге абзацу другого пункту 4 мотивувальної частини)

Системний аналіз статті 59 Конституції України, Закону України „Про адвокатуру дає підстави для висновку, що положення частини другої цієї статті „для ... надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура є однією з конституційних гарантій, яка надає свідку під час допиту в органах дізнання, досудового слідства чи особі у разі дачі пояснень в державних органах право вільно отримувати правову допомогу адвоката. У такий спосіб держава бере на себе обов`язок забезпечувати можливість надання кваліфікованої правової допомоги особам у правовідносинах з державними органами. Зазначене не виключає і права на отримання особою такої допомоги від інших суб`єктів, якщо законами України щодо цього не встановлено обмежень.

(абзац третій пункту 5 мотивувальної частини)

Положення частини першої статті 59 Конституції України „кожен має право на правову допомогу треба розуміти як гарантовану державою можливість будь-якій особі незалежно від характеру її правовідносин з державними органами, органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, юридичними та фізичними особами вільно, без неправомірних обмежень отримувати допомогу з юридичних питань в обсязі і формах, як вона того потребує.

(Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_12 щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу) від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009)

З огляду на наведене, будь-яка особа, яка виявила бажання, щоб її інтереси в суді представляв захисник не може бути позбавлена такого права.

При цьому, встановлені кримінальним процесуальним законом строки розгляду клопотань слідчими суддями не можуть позбавити учасників справи права користуватись правовою допомогою адвоката.

В іншому ж випадку, позбавлення можливості слідчим суддею, судом права особи на правову допомогу і як наслідок ненадання такій особі та її захиснику можливості подавати свої клопотання по суті розгляду справи є наслідком неповного з?ясування обставин, які є необхідними для ухвалення законного, обґрунтованого і вмотивованого рішення, позбавлення права особи на правову допомогу, що є безумовними підставами скасування судового рішення відповідно до ст.ст. 409, 412 КПК України

Щодо дотримання строків розгляду клопотання у співставленні з наданням можливості реалізації особою гарантованих їй прав, слідчий суддя зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КПК України процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки.

Положення цієї частини статті КПК України розповсюджуються на всіх учасників кримінального провадження. Тому, такі учасники повинні враховувати визначені кримінальним процесуальним законом строки, у тому числі строки розгляду клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Пунктом 1 ст. 6 ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 Конвенції про захист прав людини та основних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.

Згідно з п. 26 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, ухвалення рішення в розумні строки відповідно до статті 6 Конвенції також можна вважати важливим елементом його якості.

Проте, можливе виникнення суперечностей між швидкістю проведення процесу та іншими чинниками, пов`язаними з якістю, такими як право на справедливий розгляд справи, яке також гарантується статтею 6 Конвенції.

Оскільки важливо забезпечувати соціальну гармонію та юридичну визначеність, то попри очевидну необхідність враховувати часовий елемент слід також зважати й на інші чинники.

КРЄС вважала доречним згадати свій Висновок № 6 (2004), у якому підкреслюється, що «якість» правосуддя не можна ототожнювати з простою «продуктивністю». Якісний підхід повинен також брати до уваги здатність судової системи відповідати вимогам, які до неї висуваються, з урахуванням загальних цілей системи, серед яких швидкість процесу є лише одним з елементів.

Таким чином, дотримання встановлених КПК України строків є лише одним ключових, проте не визначальним аспектом права особи на справедливий суд.

Слідчий суддя, з огляду на встановлені фактичні обставини справи та наслідки пропущення встановленого ч. 6 ст. 173 КПК України строку постановлення ухвали про накладення арешт на тимчасово вилучене майно враховує, що відкладення судових засідань з розгляду клопотання прокурора є причиною подання адвокатом ОСОБА_4 клопотань, які стосуються розгляду клопотання прокурора: відкладення розгляду справи через неможливість надати правову допомогу Скаржнику; відвів слідчому судді.

При цьому, слідчий суддя не має права обмежити Скаржника та його захисника подавати такі клопотання.

За таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що недотримання строків, визначених ч. 6 ст. 173 КПК України є наслідком дій представника Скаржника, які полягали в реалізації ним свого права на заявлення клопотань про відкладення розгляду справи через неможливість прибуття у судове засідання з розгляду клопотання прокурора про арешт тимчасово вилученого майна, яке слідчим суддею призначено до розгляду в порядку і строки, визначені КПК України.

Тому, саме через дії адвоката ОСОБА_4 , який не врахував вимоги ч. 1 ст. 116 КПК України пропущено строк розгляду клопотання про арешт майна.

Повернення тимчасово вилученого майна Скаржнику за наведених обставин негативно вплине на проведення досудового розслідування кримінального провадження, оскільки тимчасово вилучене майно може бути використано як доказ фактів і обставин, які підлягають доведенню у кримінальному провадженні.

Питання щодо арешту тимчасово вилученого майна вирішується в порядку, визначеному главою 17 КПК України та не є предметом розгляду цієї скарги.

Адвокат ОСОБА_4 , заявляючи клопотання про відкладення розгляду клопотання прокурора про арешт майна для надання можливості Скаржнику бути присутнім у судовому засіданні, реалізувати гарантоване йому право користуватись правовою допомогою адвоката та відвід слідчому судді, усвідомлював, що таким чином питання про арешт майна очевидно буде вирішено поза межами строку, визначеного ч. 6 ст. 173 КПК України, при цьому, подав скаргу на бездіяльність органу досудового розслідування через пропущення строків, пропущенню яких сам і сприяв.

Таку поведінку представника Скаржника слідчий суддя розцінює зловживання ним своїми правами з метою умисного від термінування встановленого КПК України строку розгляду клопотання про арешт майна та для штучного створення ситуації, за якої тимчасово вилучене майно має бути повернуте Скаржнику.

За таких обставин, скаргу адвоката ОСОБА_4 слід залишити без задоволення за безпідставністю та необґрунтованістю, роз`яснивши про недопустимість зловживання наданими йому КПК України правами.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989, наголосив на недопустимості нівелювання ключового принципу верховенства права, у випадках, коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій, направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом».

На цьому також наголосив ККС ВС у своїй ухвалі від 17.09.2029 у справі № 202/4467/14-к

Поряд з цим, ККС ВС у постанові від 09.04.2019 у справі № 306/1602/16-к зауважує, що процесуальний закон забезпечує дотримання прав осіб, а не використання їх для зловживання.

При цьому, в ухвалі від 18.09.2018 у справі № 1-9/11 суд виходить із позиції, що законодавець чітко передбачив правила поведінки сторін у кримінальній справі на подання доказів, участь в їх дослідженні та доведенні їх переконливості, виступ у судових дебатах, оскарження процесуальних рішень суду, тобто учасники судового процесу мають діяти відповідно до загальних положень судового розгляду, а не зловживати своїми правами.

Тому, з огляду на поведінку представника Скаржника, адвоката ОСОБА_4 , який реалізовуючи свої права, визначені кримінальним процесуальним законодавством та зловживаючи ними, фактично сам призвів до ситуації, за якої слідчий суддя була позбавлена можливості постановити ухвалу про арешт майна у строки, визначені ч. 6 ст. 173 КПК України, оскільки сприяла реалізації прав Скаржника та його представника, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити учасникам кримінального провадження, що навіть якщо розгляд клопотання про арешт тимчасово вилученого майна розглянуто слідчим суддею із порушенням тих строків, які визначені КПК, то цей факт не може призвести до автоматичного визнання арештованих речових доказів недопустимими. Пропуск визначеного кримінальним процесуальним законом строку для звернення з клопотанням або ж для його розгляду вочевидь є недотриманням вимог КПК, проте він не може сам по собі призводити до недопустимості використання як доказів того майна, питання про арешт якого ставилося.

Така правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 13.06.2023 у справі № 572/1861/18.

Такої підстави для відмови в арешті майна як порушення слідчим суддею строку розгляду клопотання про арешт майна КПК України не передбачено. Сплив процесуального строку для постановлення ухвали за результатами розгляду клопотання про арешт тимчасово вилученого майна не припиняє обов`язку слідчого судді розглянути клопотання по суті, а також не тягне за собою припинення повноважень слідчого судді на прийняття відповідного судового рішення. Слід також відзначити, що незалежно від дотримання слідчим суддею строків розгляду клопотання, значення тимчасово вилученого майна як доказу для встановлення суттєвих обставин кримінального провадження не втрачається.

Розгляд слідчим суддею клопотання про арешт майна поза межами визначених строків обумовлений вирішенням клопотань представника Скаржника, які він має право заявляти під час вирішення питання про арешт майна, і він такого права не може бути позбавлений. Тому, розгляд клопотання понад встановлені строки не є істотним порушеннями вимог кримінального процесуального закону, несвоєчасний розгляд клопотання не перешкоджає слідчому судді ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення»

Аналогічні за змістом висновки викладені в ухвалі ВАКС від 25.10.2022 у справі 991/4771/22.

Доводи скарги про безпідставність та незаконність вилучення під час обшуку ноутбука MacBook PRO C02R5128FVH8 слідчий суддя не бере до уваги, оскільки такі доводи не стосуються розгляду поданої скарги та є предметом розгляду клопотання про арешт тимчасово вилученого майна.

Керуючись ст. 9, 22, 26, 110, 303, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволені скарги відмовити.

Копію цієї ухвали вручити скаржнику, його представнику та прокурору.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1