Справа № 720/3106/24
Провадження № 1-кс/720/341/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2024 року м. Новоселиця

Слідчий суддя Новоселицького районного суду Чернівецької області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю скаржника ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 розглянувши скаргу ОСОБА_3 щодо невнесення відомостей до ЄРДР та зобов`язання вчинити такі дії,-

ВСТАНОВИВ:

Скаржник звернулась слідчого судді Новоселицького районного суду Чернівецької області із скаргою, в якій просить зобов`язати уповноважену особу відділення поліції №6 (м. Новоселиця) ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області внести відомості до ЄРДР про вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення за ст.185 КК України.

В судовому засіданні скаржниця ОСОБА_3 підтримала подану нею скаргу та просила її задовольнити, пояснивши, що її колишній чоловік ОСОБА_5 маючи вільний доступ до будинку де вони спільно проживали за час шлюбу, викрав в неї грошові кошти в сумі 22500 гривень, золоті прикраси, електросушарку для фруктів та інші речі.

Представник ВП №6 (м. Новоселиця) ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області в судовому засіданні заперечував щодо задоволення скарги, з посиланням на те, що в даному випадку вбачається наявність цивільно-правових відносин, які повинні вирішуватися згідно норм Сімейного та Цивільного права. А відтак просив в задоволенні скарги відмовити.

Перевіривши скаргу, вислухавши пояснення учасників, вважаю що в задоволенні скарги слід відмовити.

Судом встановлено, що 26.09.2024 року ОСОБА_3 звернулась із заявою до ВП № 6 (м. Новоселиця) ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області про скоєння її колишнім чоловіком ОСОБА_5 злочину за ст.185 КК України.

Згідно представлених матеріалів встановлено, що 25.10.2024 року заява ОСОБА_3 була розглянута в порядку передбаченому Законом України «Про звернення громадян» та останній було відмовлено у внесенні відомостей до ЄРДР.

Відповідно до ч.4 ст.214 КПК України всі заяви про кримінальне правопорушення підлягають прийнятті та реєстрації, а відмова у реєстрації не допускається.

Згідно з ч.1 ст.214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Таким чином, за змістом чинного законодавства, внесенню до ЄРДР підлягають заяви та повідомлення, які вказують на вчинення кримінального правопорушення, поняття якого визначено в ст.11 КК України, зокрема кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне, винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення. Не є кримінальним правопорушенням дія або бездіяльність, яка хоча формально і містить ознаки будь-якого діяння, передбаченого цим Кодексом, але через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяла і не могла заподіяти істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі.

Крім іншого, визначеного в ст.214 КПК України, до ЄРДР, зокрема має бути внесено короткий виклад обставин про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела, попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч.1 ст.2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Аналіз вищезазначених положень Закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про кримінальне правопорушення є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки кримінального правопорушення.

При цьому, виходячи зі змісту ст.214 КПК України, повноваженням щодо оцінки відомостей, наведених у заяві, повідомлених, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення наділені слідчий, дізнавач, прокурор.

На думку слідчого судді, обставини викладені у заяві ОСОБА_3 є суб`єктивним сприйняттям заявником описаних подій та не містять складу кримінального правопорушення в розумінні ст.11 КК України.

Розглядаючи скаргу необхідно керуватися вимоги цивільного законодавства, крім того ст. 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Крім цього, відповідно до вимог ст. 71. Сімейного кодексу України визначено способи та порядок поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, яке, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до зазначених норм а також встановлених під час розгляду скарги обстави, а саме те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 протягом тривалого час у, а саме більше 20 років перебували в зареєстрованому шлюбі та в 2023 році офіційно розлучились.

Згідно пояснень ОСОБА_3 в порядку вимог ст. 71 Сімейного кодексу України подружжя до місцевого суду з приводу розподілу майна не звертались. Таким чином, згідно ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Суд також бере до уваги, що ОСОБА_3 не було надано жодних відомостей того, що викрадені речі належить саме їй.

Таким чином, судом не встановлено будь яких відомостей, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, поняття якого визначено в ст.11 КК України, а вбачаються сімейні, тобто цивільно-правові правовідносини, які згідно діючого законодавства можуть бути вирішені в цивільному порядку.

За наведених обставин суд не вбачає підстав для задоволення скарги ОСОБА_3 .

Керуючись ст.ст. 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ :

В задоволенні скарги ОСОБА_3 щодо невнесення відомостей до ЄРДР та зобов`язання вчинити такі дії - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1