Справа №950/3311/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/95/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - арешт майна
УХВАЛА

Іменем України

08 липня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 950/3311/23 за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Лебединського районного суду Сумської області від 14.11.2023 про арешт майна,

установила:

В поданій апеляційній скарзі представник власника майна ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді та зобов`язати слідчого повернути ФОП ОСОБА_7 тимчасово вилучене під час огляду місця події 10.11.2023 за майно, оскільки в матеріалах клопотання відсутні докази на підтвердження того, що ФОП ОСОБА_7 як перевізник здійснювала незаконне транспортування з метою збуту незаконно виготовленого пального, в її діях відсутній склад правопорушення, відомості відносно ОСОБА_7 до ЄРДР не вносились, підозра останній не вручалась. Підставою для внесення відомостей до ЄРДР стало звернення співробітників поліції, які зупинили автомобіль, проте під час зупинки не повідомили правомірність своїх дій, вилучене майно не відповідає критеріям речового доказу, а арешт майна призвів до фактично зупинення господарської діяльності ФОП ОСОБА_7 , заподіяння останній матеріальної шкоди та шкоди її діловій репутації.

13.11.2023 до Лебединського районного суду Сумської області з клопотанням про арешт майна погодженим із начальником Лебединського відділу Сумської окружної прокуратури звернулась слідча СВ ВП № 3 (м. Лебедин) Сумського РУП ГУНП в Сумській області, яка обґрунтувала його тим, що здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000343 від 11.11.2023 за ч. 1 ст. 204 КК за фактом того, що 10.11.2023 вул. Гастелло у м. Лебедин Сумської області пересувався т/з «Volvo», д. н. з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_9 , який здійснював незаконне перевезення конденсату газоліну з метою збуту незаконно виготовленого пального, яке є підакцизним товаром.

10.11.2023 в ході огляду місця події АДРЕСА_1 поліцейськими виявлено та вилучено: вантажний автомобіль «Volvo FY460», д. н. з. НОМЕР_1 , 2017 р. в., власником якого є ОСОБА_7 ; спеціалізований напівпричеп цистерна «ENERCO NC-32X», д. н. з. НОМЕР_2 , 2000 р. в., власником якого є ОСОБА_7 ; ТТН від 10.11.2023 без номера; свідоцтво про реєстрацію т/з НОМЕР_3 та НОМЕР_4 ; свідоцтво про допущення т/з до перевезення небезпечних вантажів № 002088 та № 038716; протокол перевірки технічного стану т/з № 01551-00443-23 та № 01551-00444-23; рідину загальним об`ємом 26 500 куб. дм, що мітиться у напівпричепі-цистерні.

Зважаючи на те, що вилучене в ході огляду майно може бути використане як доказ в даному провадженні, а також з метою забезпечення спеціальної конфіскації, слідча просила накласти на нього арешт.

Ухвалою слідчого судді Лебединського районного суду Сумської області від 14.11.2023 вказане клопотання слідчого задоволене частково, накладений арешт на напівпричеп спеціалізований цистерну «ENERCO NC-32X», д. н. з. НОМЕР_2 , 2000 р. в., власником якого є ОСОБА_7 ; рідину загальним об`ємом 26 500 куб. дм, що міститься у напівпричепі-цистерні; ТТН від 10.11.2023 без номера; свідоцтво про реєстрацію т/з НОМЕР_5 ; свідоцтво про допущення т/з до перевезення небезпечних вантажів серії НОМЕР_6 ; протокол перевірки технічного стану т/з № 01551-00444-23. Своє рішення слідчий суддя суду першої інстанції умотивував тим, що вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК, та існує необхідність його збереження як речових доказів та за наслідками розгляду кримінального провадження може підлягати спеціальній конфіскації.

Будучи належним чином повідомленими пор дату, час та місце апеляційного розгляду, учасники кримінального провадження в судове засідання не з`явились, будь-яких клопотань від них до суду апеляційної інстанції не надходило, тому колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги у відсутність сторін провадження, що не суперечить вимогам кримінального процесуального закону.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого рішення слідчого судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Зокрема, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, КПК та інших законів України (ч. 1-2 ч. 1 КПК), а завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК).

Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна, а завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження (ч. 1 ст. 170 КПК).

Відповідно ч. 2 ст. 170 КПК, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, а згідно ч. 3-4 цієї статті у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу; у випадку, передбаченому п. 2 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КК. Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених п. 1-4 ч. 1 ст. 96-2 КК. При цьому заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 11 ст. 170 КПК).

Слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 КПК); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб. У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб (ч. 1-2, 4 ст. 173 КПК).

Здійснивши розгляд клопотання слідчого про арешт майна та задовольнивши його частково, слідчий суддя суду першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку про необхідність арешту вилученого майна, оскільки останнє відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК, внаслідок чого існує необхідність його збереження як речового доказу, а також це майно може підлягати спеціальній конфіскації, що в повній мірі відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, приписам кримінального процесуального закону та належним чином вмотивовано.

Так, при вирішенні зазначеного вище питання слідчим суддею суду першої інстанції були дотримані вимоги ст. 170-173 КПК, з`ясовані і досліджені всі ті обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість накладення арешту на майно осіб (учасників кримінального провадження), а саме наявність правової підстави для арешту майна, можливість використання арештованого майна як доказу у кримінальному провадженні та його спеціальної конфіскації тощо.

Слідчим СВ ВП № 3 (м. Лебедин) Сумського РУП ГУНП в Сумській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР 11.11.2023 № 0000343 за ч. 1 ст. 204 КК за фактом того, що 10.11.2023 вул. Гастелло у м. Лебедин Сумської області пересувався т/з «Volvo FY460», д. н. з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_9 , який здійснював незаконне перевезення конденсату газоліну з метою збуту незаконно виготовленого пального, яке є підакцизним товаром.

10.11.2023 в ході огляду місця події АДРЕСА_1 поліцейськими виявлено та вилучено: вантажний автомобіль «Volvo FY460», д. н. з. НОМЕР_1 , 2017 р. в., власником якого є ОСОБА_7 ; спеціалізований напівпричеп цистерна «ENERCO NC-32X», д. н. з. НОМЕР_2 , 2000 р. в., власником якого є ОСОБА_7 ; ТТН від 10.11.2023 без номера; свідоцтво про реєстрацію т/з НОМЕР_3 та НОМЕР_4 ; свідоцтво про допущення т/з до перевезення небезпечних вантажів № 002088 та № 038716; протокол перевірки технічного стану т/з № 01551-00443-23 та № 01551-00444-23; рідину загальним об`ємом 26 500 куб. дм, що мітиться у напівпричепі-цистерні.

Постановою слідчого від 11.11.2023 вилучене в ході огляду майно визнане речовими доказами.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що арештоване майно не відповідає критеріям речового доказу, то колегія суддів не може прийняти їх до уваги, оскільки згідно приписів ст. 98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення; документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в ч. 1 цієї статті.

Тобто, речові докази це приєднані до кримінального провадження предмети, що були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди кримінального правопорушення або були об`єктом злочинних дій, гроші, цінності та інші речі, нажиті злочинним шляхом, тобто всі предмети, які можуть бути засобами для розкриття кримінального правопорушення і виявлення винних або для спростування підозри (обвинувачення) чи пом`якшення відповідальності підозрюваного (обвинуваченого). Речовими доказами є також магнітні, електронні та інші носії інформації, що містять аудіовізуальну інформацію про обставини, що мають значення для справи. Серед цих предметів можна виділити продукти злочинної діяльності (фальшиві гроші, продукти харчування тощо).

Предмети, що можуть бути речовими доказами, виявляються при огляді місця події, обшуку, виїмці та провадженні деяких інших слідчих дій. Їх можуть також принести до слідчих органів чи суду підозрюваний, обвинувачений, потерпілий та інші учасники процесу, будь-які громадяни. Речові докази повинні бути уважно оглянуті, по можливості сфотографовані, докладно описані в протоколі огляду і приєднані до кримінального провадження, зберігаються при кримінальному провадженні, за винятком громіздких предметів, які зберігаються в органах дізнання, слідства і суду або передаються для зберігання відповідному підприємству, організації чи установі. При передачі кримінального провадження від одного органу дізнання чи досудового слідства до іншого, а також при передачі кримінального провадження з одного суду до іншого, речові докази передаються разом із справою.

Зокрема, установлені слідством фактичні обставини кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК, які розслідуються в рамках кримінального провадження № 0000343 від 11.11.2023, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що вказане майно безпосередньо стосується предмета розслідування кримінального провадження, може бути знаряддям кримінального правопорушення, а отже відповідає ознакам речових доказів, зазначеним в ст. 98 КПК, що дає законні підстави для його арешту як речового доказу з метою його збереження.

Доводи апеляційної скарги про відсутність доказів незаконного транспортування перевізником ФОП ОСОБА_7 незаконно виготовленого пального, є необґрунтованими і задоволенню не підлягають, оскільки майно, яке є речовим доказом, може бути вилученим та підлягати арешту незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно фактично знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій третій особі, так як можуть бути не досягнутими цілі застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, тобто запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Колегія суддів вважає, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування всупереч доводів апеляційної скарги виправдовують втручання у права осіб, які володіють арештованим майном, та у їх інтереси з метою забезпечення кримінального провадження.

Вирішуючи питання щодо об`єму (кількості), законності і обґрунтованості арешту майна, колегія суддів враховує і сталу судову практику ЄСПЛ щодо «відповідності втручання в право володіння майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції», згідно якої підлягають оцінці три головні критерії, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Таким чином, втручання держави у право володіння майном у даному конкретному випадку є законним і обґрунтованим, оскільки таке втручання здійснено на підставі чинного КПК, який є доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм, сумісних з принципами Конвенції.

Втручання у вказаному вище кримінальному провадженні є виправданим, так як воно здійснено з метою задоволення «суспільного інтересу» та за наявності об`єктивної необхідності в цьому у формі публічного, загального інтересу, який включає інтерес держави, громади, а також здійснено з дотриманням принципу «пропорційності» - «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства, громади), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання, який передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. При цьому, оцінюючи пропорційність, колегія суддів виходить з того, що досягти легітимної мети за допомогою інших заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, ніж арешт майна, неможливо, застосовані слідчим суддею суду першої інстанції обмеження стосовно вказаного в ухвалі майна не є надмірними або ж такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Будь-яких доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, власником/володільцем майна чи його представником до суду апеляційної інстанції не надано.

У сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя суду першої інстанції, накладаючи арешт на зазначене у клопотанні слідчого майно, діяв у спосіб та в межах законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги з цього приводу також є необґрунтованими.

Необхідно зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, правильності правової кваліфікації дій особи, на майно якої накладено арешт, переваги одних доказів над іншими тощо, а лише на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити, чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення ймовірною, вірогідною та достатньою певною мірою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Необхідно зауважити, що на час апеляційного розгляду ухвалою Зарічного районного суду м. Суми накладений арешт був скасований, залишивши заборону його відчуження.

Оскаржувана ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та належним чином умотивованою, внаслідок чого вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 і 422 КПК України,

постановила:

Ухвалу слідчого судді Лебединського районного суду Сумської області від 14.11.2023 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000343 від 11.11.2023 залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4