УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2024 року м. Рівне

Рівненський міський суд в особі слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу УСБУ в Рівненській області підполковника юстиції ОСОБА_5 , яке погоджене прокурором Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, -

в с т а н о в и в:

Старший слідчий в особливо важливих справах слідчого відділу УСБУ в Рівненській області підполковник юстиції ОСОБА_5 у рамках кримінального провадження №0000104 від 02.07.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, звернувся в суд із клопотанням, яке погоджене з прокурором про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 .

В обґрунтування клопотання зазначає, що відповідно до постанови Верховної Ради України «Про звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором» від 27.01.2015 № 129-VIII, російську федерацію визнано державою агресором, яка проводить агресію на території України з кінця лютого 2014 року.

Також, факт тимчасової окупації російською федерацією території України та здійснення збройної агресії проти України підтверджено у преамбулі Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014

№ 1207-VII. У вказаній преамбулі зазначено, що збройна агресія російської федерації розпочалася з неоголошених і прихованих вторгнень на територію України підрозділів збройних сил та інших силових відомств російської федерації, а також шляхом організації та підтримки терористичної діяльності, а 24.02.2022 переросла в повномасштабне збройне вторгнення на суверенну територію України.

Наслідком такої збройної агресії російської федерації проти України стала тимчасова окупація частини території України.

Планування, фінансування та реалізація російською федерацією військової агресії на території України організовується, спрямовується, здійснюється вищим політичним керівництвом рф, співробітниками федеральної служби безпеки російської федерації (далі ФСБ рф), збройними силами рф, головним управлінням генерального штабу збройних сил російської федерації, збройними силами російської федерації (далі - ЗС рф), найманцями, а також силовими відомствами російської федерації.

З 24.02.2022 російською федерацію здійснено повномасштабне військове вторгнення на територію України та розпочато ведення агресивної війни проти України та захоплення її території.

24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, в подальшому дія якого на даний час продовжена шляхом прийняття Верховною Радою України відповідних нормативно-правових актів.

Для ведення воєнних дій на території України збройними силами Російської Федерації залучаються особи з числа місцевих жителів з метою коригування вогню, наведення цілей, збору інформації щодо дислокації підрозділів Збройних Сил України, проведення інформаційно-диверсійних операцій з метою дестабілізації ситуації в Україні, в тому числі пов`язаних з виправданням збройної агресії російської федерації, створення окупаційних та незаконних альтернативних фейкових органів влади, вчинення інших дій, що сприяють веденню агресивної війни та диверсійно-розвідувальних операцій.

Згідно ст. 17 Конституції України, оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про Збройні Сили України», Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності. З`єднання, військові частини і підрозділи Збройних Сил України відповідно до закону можуть залучатися до здійснення заходів правового режиму воєнного і надзвичайного стану, безпеки та захисту критичної інфраструктури, здійснення заходів щодо поводження з військовополоненими в особливий період, заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про Збройні Сили України», до структури Збройних Сил України входять серед іншого, органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, що не належать до видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України.

Під час проходження служби у Збройних Силах України сержант ОСОБА_4 , у відповідності до вимог ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, виконувати свої службові обов`язки, що визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, сумлінно вивчати військову справу, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно, бути дисциплінованим, пильним, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців.

Однак, сержант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем за призовом під час мобілізації на особливий період Збройних Сил України військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але до 01.07.2024, вступив у злочинну змову з невстановленими особами, спрямовану на перешкоджання законній діяльності Збройним Силам України.

Зокрема, ОСОБА_4 , у невстановлений досудовим розслідуванням час, але до 01.07.2024, через електронну інформаційну систему «Telegram», отримав від невстановленої особи, яка використовує номер мобільного телефону НОМЕР_2 , завдання здійснити за грошову винагороду підпал автомобіля, який використовується Збройними Силами України, тим самим перешкодивши їм виконувати завдання, спрямовані на захист України.

З метою реалізації свого злочинного плану, ОСОБА_4 , 01.07.2024, перебуваючи у невстановленому місці, за невстановлених обставин, придбав бензин в кількості 1,5 л, який налив у полімерну пляшку з етикеткою зеленого кольору, яку тримав у подальшому при собі. Вказаний бензин ОСОБА_4 планував використати для підпалу автомобіля, що використовується Збройними Силами України з метою перешкоджання їх законній діяльності.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_4 за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, але до 02 год. 00 хв. прибув 02.07.2024 до автовокзалу міста Рівне, що за адресою: АДРЕСА_1 .

Надалі, рухаючись від автовокзалу міста Рівне в напрямку проспекту Богдана Хмельницького, ОСОБА_4 побачив припаркований поблизу будинку АДРЕСА_2 автомобіль марки NissanPickup, д. н. з. НОМЕР_3 , який пофарбований у характерний для техніки Збройних Сил України камуфльований зелений колір.

Після чого, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи власні дії та їх наслідки, а саме неможливість використання зазначеного автомобіля Збройними Силами України для виконання завдань із захисту держави у разі знищення вказаного автомобіля, ОСОБА_4 вилив придбаний ним бензин на капот автомобіля, та відійшовши декілька метрів від нього, підпалив.

Внаслідок вказаного підпалу автомобіль NissanPickup, д. н. з. НОМЕР_3 , який належить Релігійній організації Християнська місія «Зоря» та переданий військовій частині НОМЕР_4 Збройних Сил України, був значно пошкоджений та на даний час не придатний для використання у службовій діяльності Збройними Силами України.

02.07.2024 о 19 год. 43 хв. ОСОБА_4 затримано в порядку ст.208 КПК України.

03.07.2024 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.114-1 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні даного кримінального правопорушення підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами, в їх сукупності, а саме: протоколом допиту свідка ОСОБА_6 від 02.07.2024, протоколом освідування особи від 02.07.2024, протоколом огляду місця події від 02.07.2024, протоколом огляду від 03.07.2024, іншими матеріалами кримінального провадження в сукупності.

Таким чином, згадані вище обставини свідчать про те, що ризики, зазначені у п. п. 1,2,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були наявні при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 на даний час не зникли та не змінилися, кваліфікація інкримінованого йому злочину органом досудового слідства не змінювалася, а тому відносно підозрюваного необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор повністю підтримав клопотання щодо продовження підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив його задоволити з підстав викладених у ньому.

Підозрюваний в судовому засіданні не заперечував щодо задоволення клопотання.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що УСБУ в Рівненській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000104 від 02.07.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114 1 КК України.

02.07.2024 о 19 год. 43 хв. ОСОБА_4 затримано в порядку ст.208 КПК України.

03.07.2024 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.114-1 КК України.

26.08.2024 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000104 від 02.07.2024 продовжено до трьох місяців, тобто до 27 вересня 2024 року.

Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області задоволено клопотання слідчого і до підозрюваного у кримінальному провадженні №0000104 від 02.07.2024 ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення розміру застави, до 30.08.2024.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Вище вказані докази вказують на обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114 1 КК України.

Враховуючи, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, слід взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, №182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.2007 року Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Основною метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання.

Як передбачено ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законним та обґрунтованим визнається арешт особи, коли він є необхідним для запобігання вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, а також для забезпечення виконання будь-якого обовязку, встановленого законом.

За таких умов, з точки зору достатності та взаємозв`язку обставин справи слід зазначити, що наявні у провадженні докази, передбачені параграфами 3-5 Глави 4 КПК України свідчать про обґрунтованість підозри підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки об`єктивно зв`язують його з ним, тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний, міг вчинити дане правопорушення.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи.

Слідчий, звертаючись з клопотанням про продовження щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та прокурор при розгляді клопотання довели про наявність розумної підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Беручи до уваги тяжкість вчиненого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від п`яти до восьми років, а також наявності ризиків, що підозрюваний ОСОБА_4 перебуваючи на волі, може здійснити спробу переховуватись від правоохоронних органів та суду і тим самим, перешкодити здійсненню кримінального провадження у розумні строки, слідчий суддя вважає, що лише продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зможе запобігти виникненню даного ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Таким чином, у разі застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_4 іншого запобіжного заходу, окрім як тримання під вартою, не забезпечить участь останнього у слідчих та процесуальних діях, які необхідно провести у даному кримінальному провадженні.

Дані про особу підозрюваного вказують на те, що він працездатний, тяжкими захворюваннями, які б перешкоджали його утриманню під вартою, не страждає, а відтак обставин, які б вказували на неможливість застосування вказаного запобіжного заходу до підозрюваного, не має.

З метою запобігання ризикам передбаченим ст. 177 КПК України, враховуючи неможливість закінчення досудового слідства, а також відсутність підстав для скасування чи зміни застосованого щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який, клопотання слід задоволити.

Частиною 4 ст.183 КПК України визначено, що слідчий суддя при постановленні ухвали має право не визначати розмір застави щодо злочину, вчиненого проти основ національної безпеки України.

Враховуючи вищевикладене, обгрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, слідчий суддя не визначає розмір застави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176 - 178, 183, 184,331, 376, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задоволити частково.

Продовжити відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без права внесення застави в межах строку досудового розслідування., тобто до 03.11.2024.

Утримувати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в Державній установі "Рівненський слідчий ізолятор" - м. Рівне, вул. Дворецька, 116.

Визначити строк дії ухвали в межах строку досудового розслідування.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали направити на виконання уповноваженій особі ДУ "Рівненський слідчий ізолятор", вручити учасникам судового розгляду.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя-підпис:

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Слідчий суддя ОСОБА_7

Копію засвідчено: