Справа № 125/1092/18
Провадження №11-кп/801/498/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із секретарем ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження за апеляційною скаргою начальника Барського відділу Жмеринської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_9 на вирок Барського районного суду Вінницької області від 13.02.2024 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Казахстан, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 06.11.2001 Барським районним судом Вінницької області за ч. 2, 3 ст. 185, ст. 304, ст. 42 КК України до 3 років позбавлення волі;

- 18.02.2002 Барським районним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 42 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України до 4 років позбавлення волі. 03.09.2004 постановою Крижопільського районного суду Вінницької області умовно-достроково звільнений з невідбутим строком 1 рік 3 місяці 5 днів;

- 26.10.2005 Барським районним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 307 КК України, на підставі ст. 70, ст. 71 КК України до шести років позбавлення волі;

- 17.04.2006 Барським районним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 185 КК України, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України до 6 років позбавлення волі;

- 05.09.2011 Барським районним судом Вінницької області за ст. 395 КК України до 3 місяців арешту;

- 07.06.2012 Барським районним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 263 КК України до 4 років позбавлення волі;

- 27.06.2013 Барським районним судом Вінницької області за ч. 2, 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі;

- 28.12.2015 ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області звільнено умовно-достроково від відбування покарання, призначеного вироком Барського районного суду Вінницької області від 27.06.2013 строком на 6 місяців 11 днів;

- 12.11.2019 Барським районним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 185, ст. 395 КК України до 3 років позбавлення волі; відбув покарання 31.01.2023;

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 307 КК України та засуджено

- за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки;

- за ч. 2 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк сім років шість місяців з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк сім років шість місяців з конфіскацією всього належного йому майна.

У строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 24.10.2018 по 30.01.2020 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з моменту його затримання на виконання цього вироку після набрання ним законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у розмірі 7150 грн (сім тисяч сто п`ятдесят гривень).

Вирішено долю речових доказів.

встановив:

11.05.2018 близько 16:30 ОСОБА_8 , перебуваючи біля сміттєзвалища у с. Митки Барського району Вінницької області, маючи на меті умисел, спрямований на носіння та зберігання вогнепальної зброї, носив та зберігав при собі обріз мисливської рушниці без передбаченого законом дозволу. Своїми діями ОСОБА_8 порушив вимоги п. 1 Спеціального порядку набуття права власності громадянами на окремі види майна, що затверджений Постановою Верховної Ради України від 17.06.1992 № 2471-ХІІ «Про право власності на окремі види майна», відповідно до якого громадяни набувають права власності на вогнепальну зброю, придбану ними з відповідного дозволу органів внутрішніх справ. Згідно з п. 8.8 розділу ІІ Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і вогнепальної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21.08.1998 № 662, мисливська вогнепальна зброя - вогнепальна зброя, що відповідає вимогам, установленим до мисливської зброї технічним регламентом, а за його відсутності - національним (галузевим) стандартом. Відповідно до п. 2 Положення про дозвільну систему, що затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 576, до предметів, на які поширюється дозвільна система, належить вогнепальна зброя (нарізна воєнних зразків, несучасна стрілецька, спортивна, навчальна, охолощена, мисливська нарізна і гладкоствольна).

Своїми діями ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України, тобто носіння та зберігання вогнепальної зброї, без передбаченого законом дозволу.

У серпні 2018 року обвинувачений ОСОБА_8 у невстановлений досудовим слідством день та час, за місцем свого проживання: АДРЕСА_1 , маючи умисел на незаконне придбання, виготовлення, зберігання з метою збуту та незаконний збут особливо небезпечних наркотичних засобів, діючи всупереч ст. 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», на земельній ділянці біля будинку зірвав рослини роду Коноплі, переніс у свій будинок, де висушив, після чого відокремив листя від рослин та подрібнив, виготовивши у такий спосіб наркотичний засіб.

08.10.2018 ОСОБА_8 , перебуваючи неподалік свого місця проживання, продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на збут особливо небезпечного наркотичного засобу - канабісу, збув особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, маса якого у перерахунку на висушену речовину становить 29,02 г, шляхом продажу ОСОБА_10 . Відповідно до висновку експерта Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № 1570 від 16.10.2018, надана на експертне дослідження речовина рослинного походження зеленого кольору є наркотичним засобом канабісом, маса якого у перерахунку на висушену речовину становить 29,02 г. Канабіс відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено. Відповідно до наказу МОЗ України № 188 від 01.08.2000 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу», кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір наркотичного засобу канабісу перевищує вагу 5 г.

Своїми діями ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 307 КК України, тобто незаконне придбання, виготовлення, зберігання з метою збуту та незаконний збут особливо небезпечних наркотичних засобів, вчинений особою, яка раніше вчинила один із злочинів, передбачених статтями 308-310, 312, 314, 315, 317 КК України.

24.10.2018 обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи неподалік свого місця проживання, продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на збут особливо небезпечного наркотичного засобу - канабісу, повторно збув особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, маса якого у перерахунку на висушену речовину становить 65,10 г, шляхом продажу ОСОБА_10 . Відповідно до висновку експерта Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № 1720 від 09.11.2018, надана на експертне дослідження речовина рослинного походження є наркотичним засобом канабісом, маса якого у перерахунку на висушену речовину становить 65,10 г. Канабіс відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено. Відповідно до наказу МОЗ України № 188 від 01.08.2000 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу», кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір наркотичного засобу канабісу перевищує вагу 5 г.

Своїми діями ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 307 КК України, тобто зберігання з метою збуту та незаконний збут особливо небезпечних наркотичних засобів, вчинений повторно, особою, яка раніше вчинила один із злочинів, передбачених статтями 308-310, 312, 314, 315, 317 КК України.

24.10.2018 під час проведення обшуку на підставі ухвали слідчого судді Барського районного суду Вінницької області від 19.10.2018 за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_8 по АДРЕСА_1 у будинку було виявлено та вилучено особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, що був частково розфасований у згортки, який обвинувачений ОСОБА_8 , діючи повторно, умисно, незаконно зберігав з метою збуту. Відповідно до висновку експерта Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № 1689 від 12.11.2018, надана на експертне дослідження подрібнена речовина рослинного походження, яка була вилучена у ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_11 , є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом, масою у перерахунку на висушену речовину 34,32 г. Відповідно до наказу МОЗ України № 188 від 01.08.2000 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу», кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір наркотичного засобу канабісу перевищує вагу 5 г.

Своїми діями ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 307 КК України, тобто незаконне зберігання з метою збуту особливо небезпечних наркотичних засобів, вчинене повторно, особою, яка раніше вчинила один із злочинів, та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, передбачених статтями 308-310, 312, 314, 315, 317 КК України.

В апеляційній скарзі начальника Барського відділу Жмеринської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_9 ставиться питання про скасування вироку Барського районного суду Вінницької області від 13.02.2024 року відносно ОСОБА_8 в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Просить ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним за ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 307 КК України та призначити покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 307 КК України у виді десяти років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк десять років з конфіскацією всього належного йому майна.

За ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень призначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Барського районного суду Вінницької області від 12.11.2029 більш суворим, призначеним за цим вироком у виді десяти років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

У строк відбуття покарання зарахувати строк відбутого покарання за попереднім вироком.

На підставі ч. 2 ст. 72 КК України в строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_8 зарахувати строк попереднього ув`язнення з 24.10.2018 по 30.01.2020 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту його затримання на виконання цього вироку після набрання ним законної сили.

Виключити з мотивувальної частини вказівку про пом`якшуючі покарання обставини відносно ОСОБА_8 , а саме щире каяття.

Вимоги мотивує тим, що ОСОБА_8 не вжив жодних дій, направлених на розкриття кримінальних правопорушень, або ж їх припинення, незважаючи та те, що раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення тяжких злочинів. Вказане свідчить про те, що визнана у вироку обставина, яка пом`якшує покарання ОСОБА_8 -щире каяття, жодним чином не має свого місця та не знижує суспільної небезпеки вчинених ним злочинів та їх тяжкості, а відтак і не є обставиною, яка пом`якшує йому покарання.

Також вказує, що з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 раніше судимий вироком Барського районного суду Вінницької області від 12.11.2019 за ч. 3 ст. 185, ст. 395 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, покарання відбув 31.01.2023. Таким чином, Барський районний суду Вінницької області, ухвалюючи вирок стосовно ОСОБА_8 , мав в обов`язковому порядку визначити йому остаточне покарання за сукупністю злочинів, за які останнього засуджено оскаржуваним вироком від 13.02.2024 та вироком Барського районного суду Вінницької області від 12.11.2019, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, чого суд не зробив у супереч загальним засадам призначення покарання.

Таким чином, при ухваленні вироку стосовно ОСОБА_8 Барський районний суд Вінницької області неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме не застосував положення ч. 4 ст. 70 КК України.

Заслухавши суддю- доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу державного обвинувача, думку захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які заперечили проти апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з огляду на наступні обставини.

Так, відповідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 404 ч.1, 2 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 307 КК України встановлена судом першої інстанції на підставі показань обвинуваченого, який послідовно, в повному обсязі визнавав обвинувачення, свідків, інших доказів.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання, суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд першої інстанції при визначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував характер та ступень тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який раніше неодноразово судимий, не працює, негативно характеризується за місцем проживання, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, а також обтяжуючу обставину покарання (рецидив злочинів), пом`якшуючу обставину (щире каяття).

Також врахував дані досудової доповіді, згідно якої виправлення ОСОБА_8 без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ національні суди застосовують практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Так, у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), «Фризе проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було отримано принципу «законності» і воно не було свавільним», та у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Крім того, у справі Скополла проти Італії від 17.09.2009 року (заява №10249/03), суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Таким чином, з урахуванням вимог ст. ст. 65-67 КК України, суд 1-ї інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що обвинуваченому ОСОБА_8 необхідно призначити покарання, передбачене санкціями ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 307 КК України, яке є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, та застосував міру покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, а також дані щодо особи обвинуваченого.

Щодо інших доводів апеляційної скарги. Суд першої інстанції призначивши ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі з конфіскацією майна, не застосував положення ч. 4 ст. 70 КК України.

Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора, суд апеляційної інстанції вважає, що наявні підстави для зміни вироку суду.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 409 КПК України підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Так, відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України та роз`яснень, що містяться в п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», к оли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_12 раніше судимий вироком Барського районного суду Вінницької області від 12.11.2019 за ч. 3 ст. 185, ст. 395 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Кримінальні правопорушення, за які його засуджено оскаржуваним вироком ОСОБА_8 вчинено у 2018 році, тобто до ухвалення попереднього вироку.

Отже, суд першої інстанції мав би призначити покарання за ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 307 КК України, із врахуванням ч. 1 ст. 70 КК України, а потім призначити ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю злочинів на підставі ч.4 ст. 70 КК України та в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів зарахувати відбуте покарання за попереднім вироком.

Таким чином, суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що на думку колегії суддів, є підставою для зміни судового рішення відповідно до п.4 ч.1 ст. 409 та п.1 ст. 413 КПК України.

Доводи апеляційної скарги прокурора в частині необхідності скасування вироку та постановлення нового вироку судом апеляційної інстанції, суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Частиною першою статті 420 КПК України визначено вичерпний перелік підстав ухвалення вироку судом апеляційної інстанції, а саме у випадках: необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення; необхідності застосування більш суворого покарання; скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції; неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку, що немає підстав для призначення більш суворого покарання обвинуваченому, як за вчинене кримінальне правопорушення, так і за сукупністю злочинів,а в апеляційній скарзі прокурора не ставиться питання про необхідність застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення, тому виправлення допущеного судом першої інстанції неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність не тягне за собою погіршення становища обвинуваченого.

За таких обставин суд апеляційної інстанції постановляє судове рішення у формі ухвали відповідно до ст.419 КПК України.

Як зазначалось, в апеляційній скарзі прокурор не оскаржує кваліфікацію дій обвинуваченого, доведеність його вини у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень.

Разом з тим, доводи прокурора про зарахування попереднього ув`язнення обвинуваченому у строк відбування покарання є слушними, обґрунтованими .

Згідно ч. 5 ст.72 Кримінального кодексу України, попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовуються щодо підозрюваного, обвинуваченого та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Проте, наведені вимоги залишились поза увагою районного суду, оскільки в резолютивній частині оскаржуваного вироку не зазначив про зарахування відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання обвинуваченому ОСОБА_8 строк тримання під вартою з 24.10.2018 по 30.01.2020, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу начальника Барського відділу Жмеринської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_9 , - задовольнити частково.

Вирок Барського районного суду Вінницької області від 13.02.2024 року відносно ОСОБА_8 , - змінити.

Резолютивну частину вироку доповнити вказівкою про призначення ОСОБА_8 остаточного покарання на підставі ч.4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Барського районного суду Вінницької області від 12.11.2019, більш суворим покаранням, призначеного даним вироком, у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

У строк відбуття покарання зарахувати строк відбутого покарання за попереднім вироком.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбування покарання зарахувати обвинуваченому ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з 24.10.2018 по 30.01.2020, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3