Справа №478/1249/24 пров. №1-в/478/323/2024
У х в а л а
І м е н е м У к р а ї н и
18 листопада 2024 року Казанківський районний суд Миколаївської області
в складі: головуючої судді ОСОБА_1
з участю: секретаря ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду смт. Казанка подання адміністрації ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» про приведення вироків щодо засудженого ОСОБА_4 у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року №3886-IX,
До Казанківського районного суду Миколаївської області надійшло подання адміністрації ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» про приведення вироків щодо ОСОБА_4 у відповідність до Закону України від 18.07.2024 року №3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».
Подання обґрунтоване тим, що у ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» відбуває покарання ОСОБА_4 засуджений: 1) 20.05.2016 року вироком Снігурівського районного суду Миколаївської області за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців; 2) 09.10.2019 року вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області за ч.3 ст.185, ч.3 ст.186, ч.2 ст.185, ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців. На підставі ст.71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Снігурівського районного суду Миколаївської області від 20.05.2016 року, і за сукупністю вироків остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років; 3) 11.10.2019 року вироком Снігурівського районного суду Миколаївської області за ст.395 КК України до покарання у виді арешту строком на 2 місяця; 4) 17.01.2020 року вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. Вироком Херсонського апеляційного суду від 30.04.2020 року вирок Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 17.01.2020 року відносно ОСОБА_4 в частині призначеного покарання скасовано, ухвалено в цій частині новий вирок. ОСОБА_4 за ч.2 ст.185 КК України призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71, 72 КК України до покарання призначеного за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироками Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 09.10.2019 року та Снігурівського районного суду Миколаївської області від 11.10.2019 року, та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.
Однак, 09.08.2024 року набрав чинності Закон №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів». Цим законом внесені зміни до ст.51 КУпАП, згідно з якими викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати вважається дрібним, якщо його вартість на момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Адміністрація ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» посилаючись на те, що відповідно до ч.1 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, який скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання, але судимість не знято і не погашено, просить вирішити питання щодо приведення вироків відносно засудженого ОСОБА_4 у відповідність до вимог Закону України №3886-IX.
Представник ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)», та засуджений ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, надали суду письмові заяви про розгляд подання в їх відсутності, просили задовольнити.
Прокурор в судовому засіданні подання підтримав, просив задовольнити.
Суд, вивчивши подання та перевіривши матеріали справи, дійшов таких висновків.
Згідно із ч.1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Пунктом 2 ч.2 ст.539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.
Відповідно до п.13 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.
Частинами 2 і 3 статті 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання. Призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.
Судом встановлено, що вироком Снігурівського районного суду Миколаївської області від 20.05.2016 року ОСОБА_4 засуджено за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців.
Вирок набрав законної сили 22.06.2016 року.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 08.10.2018 року ОСОБА_4 16.10.2018 року звільнений з місць позбавлення волі умовно-достроково на невідбутий термін 1 рік 5 місяців і 7 днів.

Вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 09.10.2019 року ОСОБА_4 засуджено за ч.3 ст.185, ч.3 ст.186, ч.2 ст.185, ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців. На підставі ст.71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Снігурівського районного суду Миколаївської області від 20.05.2016 року, і за сукупністю вироків ОСОБА_4 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня приведення даного вироку до виконання.

Вирок набрав законної сили 14.01.2020 року.

Вироком Снігурівського районного суду Миколаївської області від 11.10.2019 року ОСОБА_4 засуджено за ст.395 КК України до покарання у виді арешту строком на 2 місяця.

Вирок набрав законної сили 11.02.2020 року.

Вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 17.01.2020 року ОСОБА_4 засуджено за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня приведення даного вироку до виконання.

Вироком Херсонського апеляційного суду від 30.04.2020 року вирок Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 17.01.2020 року відносно ОСОБА_4 в частині призначеного покарання скасовано, ухвалено в цій частині новий вирок. ОСОБА_4 за ч.2 ст.185 КК України призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71, 72 КК України до покарання призначеного за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироками Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 09.10.2019 року та Снігурівського районного суду Миколаївської області від 11.10.2019 року, та визначено ОСОБА_4 остаточно покарання за сукупністю вироків у виді 6 років позбавлення волі. Строк відбування покарання ОСОБА_4 за цим вироком обраховувати з 30.04.2020 року. В іншій частині вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_4 залишено без змін.

Вирок Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 17.01.2020 року набрав законної сили 30.04.2020 року.

09.08.2024 року набрав чинності Закон України №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон №3886-ІХ).

Цим Законом ст.51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч.6 ст.3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Згідно з п.5 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 ст.169 розділу ІV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до пп. 169.1.1 пункту 169.1 ст.169 Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» № 80-VIII від 28 грудня 2014 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2015 року у розмірі 1218 грн, а отже сума соціальної пільги становить 609 грн, тобто два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян в даному випадку складають 1218 грн.

Таким чином, згідно з Законом №3886-ХІ, кримінальна відповідальність настає за таємне викрадення чужого майна вартістю понад 1218 грн, вчинене у 2015 році.

Згідно вироку Снігурівського районного суду Миколаївської області від 20.05.2016 року ОСОБА_4 здійснив крадіжку в період часу з серпня по вересень 2015 року, завдавши матеріальну шкоду потерпілій на суму 3420 грн, що станом на день вчинення крадіжки складає суму більшу ніж два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (1218 грн).

Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» №2629-VIII від 23 листопада 2018 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2019 року у розмірі 1921 грн, а отже сума соціальної пільги становить 960 грн 50 коп., тобто два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян в даному випадку складають 1921 грн.

Таким чином, згідно з Законом №3886-ХІ, кримінальна відповідальність настає за таємне викрадення чужого майна вартістю понад 1921 грн, вчинене у 2019 році.

Згідно вироку Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 09.10.2019 року ОСОБА_4 таємно здійснив викрадення чужого майна: 15.01.2019 року заподіявши потерпілому майнову шкоду в розмірі 1456 грн 66 коп., та 04.02.2019 року заподіявши потерпілому майнову шкоду в розмірі 1889 грн 52 коп.

Таким чином, станом на день розгляду подання, вчинені ОСОБА_4 15.01.2019 року та 04.02.2019 року правопорушення кваліфікуються як дрібне викрадення чужого майна і відносяться до адміністративних правопорушень, за що відповідальність передбачена ст.51 КУпАП.

Відповідно до вироку Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 17.01.2020 року ОСОБА_4 таємно 05.11.2019 року здійснив викрадення чужого майна заподіявши потерпілій майнову шкоду в розмірі 501 грн 66 коп.

Таким чином, станом на день розгляду подання, вчинені ОСОБА_4 05.11.2019 року правопорушення кваліфікуються як дрібне викрадення чужого майна і відносяться до адміністративних правопорушень, за що відповідальність передбачена ст.51 КУпАП.

Відповідно до ч.3 ст.3, ч.2 ст.4 КК України кримінальна протиправність діяння, а також його караність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння.

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч.1 ст.5 КК України)

Таким чином, з наведеного вбачається, що, має місце часткова декриміналізація, а саме діянь, які полягають у крадіжці майна, вартістю до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи декриміналізацію діянь, вчинених засудженим, введену новим Законом, на підставі ч.2 ст.74 КК України, суд вважає необхідним звільнити ОСОБА_4 від покарання, призначеного йому вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 09.10.2019 року за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.185 КК України, та вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 17.01.2020 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, який вироком Херсонського апеляційного суду від 30.04.2020 року в частині призначеного покарання скасований.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22.08.2024 у справі №567/507/23 (провадження №51-7110 км 23) щодо набуття чинності змін до законодавства України в частині визначення розміру вартості викраденого майна, за яке передбачено адміністративну відповідальність, що, як наслідок, впливає на розмір матеріальної шкоди, у разі заподіяння якої настає кримінальна відповідальність.

Керуючись ст.ст.5, 74 КК України, ст.537, 539 КПК України, Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання інших питань діяльності правоохоронних органів», суд

П о с т а н о в и в:

Подання адміністрації ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» про приведення вироків щодо засудженого ОСОБА_4 у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року №3886-IX, - задовольнити.

Звільнити засудженого ОСОБА_4 на підставі ч.2 ст.74 КК України від покарання, призначеного йому вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 09.10.2019 року за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.185 КК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Звільнити засудженого ОСОБА_4 на підставі ч.2 ст.74 КК України від покарання, призначеного йому вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 17.01.2020 року, який вироком Херсонського апеляційного суду від 30.04.2020 року в частині призначеного покарання скасований, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

ОСОБА_4 вважати засудженим за вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 09.10.2019 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ч.4 ст.70, ст.72 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань за вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 09.10.2019 року та за вироком Снігурівського районного суду Миколаївської області від 11.10.2019 року, остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки 1 (один) місяць.

На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Снігурівського районного суду Миколаївської області від 20.05.2016 року, та остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту його затримання, тобто з 05.03.2020 року.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Казанківський районний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1