Справа № 627/760/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.09.2024с-ще Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Краснокутську кримінальне провадження №0000285 від 23.05.2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с-ща Краснокутська Богодухівського району Харківської області, українця, громадянина України, маючого середню освіту, розлученого, на утриманні неповнолітніх дітей не маючого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст.185, ч. 3 ст. 357 КК України

В С Т А Н О В И В:

22.05.2024, близько 16:00, ОСОБА_5 , перебуваючи на узбіччі дороги по АДРЕСА_1 , попрохав знайомого ОСОБА_6 довезти його на автомобілі ВАЗ 2107, червоного кольору, д.н.з НОМЕР_1 , яким користується останній, до АДРЕСА_1 , на що ОСОБА_6 погодився.

Після чого ОСОБА_5 сів на переднє пасажирське сидіння автомобіля та вони разом рушили у напрямку вул. Шевченка с-ща Краснокутська Богодухівського району Харківської області. Рухаючись дорогою по вул. Миру в с-щі Краснокутську, водій ОСОБА_6 зупинився біля автостанції, дістав грошові кошти зі своєї барсетки, яку потім залишив в автомобілі, а сам пішов до магазину купити цигарки. ОСОБА_5 залишився в автомобілі, де побачив у барсетці ОСОБА_6 різні документи, серед яких було свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль ВАЗ 2107, червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_6 .

Усвідомлюючи той факт, що свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу є важливим особистим документом, у ОСОБА_5 раптово виник злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, який надає ОСОБА_6 право користуватися транспортним засобом, втрата якого істотно ускладнює реалізацію такого права.

Реалізуючи вказаний вище прямий умисел, направлений на незаконне заволодіння свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, ОСОБА_5 скористався зручними обставинами, а саме: тим, що потерпілий вийшов з автомобіля до магазину, та не спостерігає за його діями, незаконно заволодів важливим особистим документом, а саме: свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 на автомобіль «ВАЗ 2107», червоного кольору, д.н.з НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке сховав до карману шортів, в які був одягнений.

Крім того, 22.05.2024, близько 16:00, ОСОБА_5 , перебуваючи на узбіччі дороги по АДРЕСА_1 , попрохав знайомого ОСОБА_6 довезти його до АДРЕСА_1 , на автомобілі ВАЗ 2107, червоного кольору, д.н.з НОМЕР_1 , яким користується останній, на що ОСОБА_6 погодився.

ОСОБА_5 сів на переднє пасажирське сидіння автомобіля, та вони разом рушили у напрямку вул. Шевченка с-ща Краснокутська Богодухівського району Харківської області. Рухаючись дорогою по вул. Миру в с-щі Краснокутську, водій ОСОБА_6 зупинився біля автостанції, дістав грошові кошти зі своєї барсетки, яку потім залишив в автомобілі, а сам пішов до магазину купити цигарки. ОСОБА_5 залишився в автомобілі, де побачив у барсетці грошову купюру 100 доларів США. В цей час у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, а саме: грошових коштів, які належать ОСОБА_6 .

Реалізуючи вказаний вище раптово виниклий прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, умисно, таємно, із корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, протиправно в умовах воєнного стану, введеного на території України 24.02.2022 відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2024, затвердженого Законом України №2102-IX від 24.02.2022, який в подальшому неодноразово продовжувався, останнього разу 09.05.2024 відповідно до Указу Президента України №271/2024 від 08.05.2024, скориставшись зручними обставинами, а саме тим, що ОСОБА_6 вийшов з автомобіля до магазину, та не спостерігає за його діями, шляхом вільного доступу таємно, умисно викрав грошові кошти в сумі 100 доларів США однією купюрою, яка належить ОСОБА_6 , та сховав її до карману шортів, в які був одягнений, внаслідок чого завдав потерпілому матеріальну шкоду згідно з офіційним курсом валют НБУ на дату скоєння злочину в сумі 3980 грн.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях за ч. 3 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України визнав повністю, обставини справи викладені у обвинувальному акті підтвердив. Пояснив, що 22.05.2024 в с-щі Краснокутську Богодухівського району Харківської області, попрохав свого знайомого ОСОБА_7 довезти додому, на що той погодився. По дорозі додому ОСОБА_8 зупинився біля автостанції з метою придбати цигарки, а ОСОБА_5 тим часом викрав з барсетки останнього свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та грошову купюру номіналом 100 доларів США. Зазначив, що вчинив інкриміновані йому правопорушення через потребу у грошах, свідоцтво ж про реєстрацію транспортного засобу мав намір повернути ОСОБА_6 за винагороду. Після приїзду працівників поліції викрадене повернув потерпілому, та попросив у нього вибачення. Про вчинене шкодує та у скоєному щиро розкаюється, запевнив, що надалі подібної поведінки не допускатиме.

Потерпілий ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилася, надав до суду заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутність, зазначивши при цьому, що претензій морального та матеріального характеру до обвинуваченого не має, обвинувачений попросив у нього вибачення, просить суворо його не карати.

Враховуючи пояснення обвинуваченого, відсутність претензій з боку потерпілого, повне визнання обвинуваченим своєї вини, а також те, що обвинувачений не заперечує фактичні обставини справи, які вказані в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів у справі, розуміє неможливість в подальшому оскаржити дані фактичні обставини в апеляційному порядку, у суду немає сумнівів в добровільності та правдивості його позицій, тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Виходячи з наведеного, суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням письмових доказів в частині відомостей, які характеризують особу обвинуваченого, письмових матеріалів кримінального провадження щодо речових доказів та письмових доказів щодо процесуальних витрат по кримінальному провадженню.

На виконання вимог ч. 3 ст. 349 КПК України учасникам судового провадження роз`яснено про позбавлення права оскаржити визнані обставини в апеляційному порядку.

За таких обставин, суд доходить висновку, що вина ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, доведена повністю, його дії суд кваліфікує за ч. 4 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), в умовах воєнного стану, а також за ч. 3 ст. 357 КК України а саме: незаконне заволодіння будь-яким способом важливим особистим документом.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , суд визнає відповідно до ст. 66 КК України його щире каяття, яке виразилось у повному визнанні своєї вини, правдивій розповіді про обставини скоєних кримінальних правопорушень, критичній оцінці своєї протиправної поведінки, та усвідомленні негативних наслідків, що настали, про що особисто зазначив у судовому засіданні.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_5 , встановлено, що він раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та у лікаря психіатра не перебуває, має зареєстроване місце проживання.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року „Про практику призначення судами кримінального покарання" з наступними її змінами, суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

Судом враховуються вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. 65 КК України, поряд з наведеними вище даними про особу обвинуваченого, враховуючи обставину, яка пом`якшує покарання (щире каяття), відсутність обставин, що обтяжують покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться: за ч. 4 ст. 185 КК України - до тяжкого злочину, за ч. 3 ст. 357 КК України - до кримінального проступку, враховуючи обставини справи, ставлення обвинуваченого до вчиненого, той факт, що обвинувачений відшкодував потерпілому матеріальну шкоду, враховуючи думку потерпілого ОСОБА_6 , який претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, враховуючи принцип пропорційності покарання переслідуваній меті, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання в межах санкцій інкримінованих статей: за ч. 3 ст. 357 КК України у вигляді одного року обмеження волі, за ч. 4 ст. 185 КК України у вигляді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, суд вважає за необхідне призначити остаточне покарання ОСОБА_5 у вигляді 5 років позбавлення волі.

Зважаючи на наведені вище обставини щодо особи обвинуваченого, з урахуванням думки прокурора, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без його ізоляції від суспільства, а відтак, наявні підстави для застосування ст. 75 КК України та звільнення ОСОБА_5 від відбування покарань з іспитовим строком на три роки. На період іспитового строку слід покласти на ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Запобіжний захід під час досудового слідства обвинуваченому не обирався, у суду відсутні підстави для обрання запобіжного заходу відносно обвинуваченого.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено. Витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні відсутні.

Судові витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 368, 370, 371, 373, 374, 376, 392, 393, 394, 395 КПК України -

У Х В А Л И В :

Визнати винуватим ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України та призначити покарання:

- за ч. 3 ст. 357 КК України - у виді 1 (одного) року обмеження волі;

- за ч. 4 ст. 185 КК України - у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбуття призначеного покарання з випробуванням на 3 /три/ роки, якщо останній протягом іспитового строку не скоїть нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази:

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_6 та грошову купюру номіналом 100 доларів США з номером МВ 26552121М передані на зберігання потерпілому ОСОБА_6 , вважати повернутими за належністю.

Вирок може бути оскаржений в порядку статті 394 КПК України до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Краснокутський районний суд Харківської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його оголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1