Справа № 166/403/23 Провадження №11-кп/802/473/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

потерпілих - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),

захисника - ОСОБА_10 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000022 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Волинської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_6 , потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Старовижівського районного суду Волинської області від 18 квітня 2024 року стосовно ОСОБА_9 , яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Ковель Волинської області, одружений, який має на утриманні малолітню дитину, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «молодший сержант», раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінальному правопорушенні (злочину), передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України та йому призначено покарання у виді 15 років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_9 визначено обчислювати з 16 січня 2023 року.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 залишено до набрання вироком законної сили.

На підставі ст. 54 КК України позбавлено обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 військового звання - «молодший сержант».

Позовні вимоги ОСОБА_7 та ОСОБА_8 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , кожної окремо, по 500 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Вироком суду вирішено питання речових доказів, процесуальних витрат та арешту майна.

В С Т А Н О В И В

Згідно із вироком суду, ОСОБА_9 визнано винуватим та засуджено за те, що він 16 січня 2023 року приблизно о 02 год 30 хв, на території місця тимчасової дислокації 2 -го стрілецького взводу 1-ї стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , розташованого в лісовому масиві поблизу АДРЕСА_3 , під час виконання службових обов`язків, в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, внаслідок довготривалих особистих неприязних відносин з військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 старшим солдатом ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і солдатом ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , керуючись прямим умислом, направленим на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння смерті двом особам та бажаючи їх настання, зайшовши до приміщення бліндажа, яке використовувалось для тимчасового проживання військовослужбовців та в якому спали військовослужбовці, із застосуванням вогнепальної зброї - ручного кулемета конструкції Калашникова (РПК-74) з заводським номером « НОМЕР_2 » 1991 року випуску, спорядженого проміжними патронами калібру 5,45х39 мм, умисно здійснив не менше 9 (дев`яти) пострілів в ОСОБА_11 який, в цей момент, спав на своєму спальному місці, заподіявши останньому тілесні ушкодження у вигляді множинних вогнепальних проникаючих ушкоджень живота, грудної клітки, лівого стегна, обох сідниць з множинними ушкодженнями внутрішніх органів (серця, правої легені, печінки, селезінки, нирок, наднирників, тонкого та товстого кишківника) з двобічним гемотораксом та гемоперитонеумом, переломами 5-7 ребер зліва по середньо-ключичній лінії, роздробленим переломом крижової кістки, переломом тіла 1-го поперекового хребця, що спричинило смерть ОСОБА_11 на місці події, після чого перебуваючи в приміщенні бліндажа та продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, здійснив не менше 3 (трьох) пострілів в ОСОБА_12 , який в цей момент прокинувся та встав зі свого спального місця, заподіявши останньому тілесні ушкодження у вигляді вогнепальних кульових наскрізних поранень лівої кисті, правого передпліччя, ділянки лівого плечового суглобу, обличчя, та внаслідок вогнепальних проникаючих кульових наскрізних поранень ділянки лівого плечового суглобу, обличчя розвинулась масивна зовнішня крововтрата, що спричинило смерть ОСОБА_12 на місці події.

У поданих на вирок апеляційних скаргах:

- прокурор вважає вирок суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим та невмотивованим, таким, що підлягає скасуванню на підстав п. п. 2, 4 ч. ч. 1, 2 ст. 409 КПК України. В обґрунтування таких своїх доводів звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_9 винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення (злочину) визнав лише частково, як в ході досудового розслідування, так і судового розгляду, стороні обвинувачення у розкритті вчиненого ним злочину не сприяв, приховуючи важливі обставини, не надав правдиві відповіді на запитання суду, у вчиненому не розкаявся, жодних дій на примирення із потерпілими не вчинив, вибачення у них не попросив. Моральну шкоду не відшкодував що, у своїй сукупності, свідчить про відсутність обставин, передбачених ст. 66 КК України, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 . Звертає увагу колегії суддів на те, що факт перебування першого в стані алкогольного сп`яніння, в момент вчинення ним злочину 16 січня 2023 року, стверджується консультативним висновком спеціаліста № 7 від 16 січня 2023 року, яким установлено, що о 10 год 35 хв у ОСОБА_13 виявлено алкогольне сп`яніння (о, 56%о), і отримано його зразки крові для дослідження щодо вмісту алкоголю, а згідно результатів токсикологічного дослідження № 194 від 20 січня 2023 року в його крові виявлено вміст алкоголю (1,0 %о). Перед поміщенням до ІТТ, жодних тілесних ушкоджень у нього виявлено не було. Тілесні ушкодження у вигляді синця і садна в ділянці лівої нижньої кінцівки утворились під час його затримання на місці вчинення злочину, шляхом контактування з лежаком (ліжком). Вказані ОСОБА_9 факти про виниклий 15 січня 2023 року між ним та потерпілими ОСОБА_11 та ОСОБА_12 конфлікти, а також факт нанесення йому першим двох ударів в ділянку голови, не підтвердився. Тобто, показання ОСОБА_9 , про нібито застосування до нього потерпілими нестатутних заходів впливу, спричинення йому побоїв, тілесних ушкоджень, знущання, глузування, що могло спонукати його до вчинення злочину, повністю спростовуються безпосередньо дослідженими судом належними та допустимими доказами. Ураховуючи вищевикладене та зважаючи на відсутність обставин, які пом`якшують покарання та наявність обставини, яка обтяжує покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, вважає призначене ОСОБА_9 покарання у виді 15 років позбавлення волі з позбавленням його військового звання таким, що не відповідає принципам справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, не є достатнім та необхідним для його виправлення, попередження вчинення ним та іншими особами, насамперед, військовослужбовцями, нових кримінальних правопорушень. Тому, просить вирок суду першої інстанції скасувати. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України та призначити йому покарання у виді довічного позбавлення волі;

- потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , кожна окремо, не оспорюючи правильність кваліфікації протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_9 та доведеність його винуватості у вчиненому, не погоджуються із призначеним йому судом покаранням, вважаючи його надто м`яким. Вказують, що в умовах воєнного стану перший, грубо порушуючи норми військового статуту, із застосуванням зброї, позбавив життя двох військовослужбовців. В ході судового розгляду матеріалів даного кримінального провадження, навіть не намагався вибачитись перед потерпілими, що ставить під сумнів щирість його каяття, тому така обставина підлягає виключенню із числа віднесених судом до тих обставин, які пом`якшують покарання. Потерпілий ОСОБА_11 був онкохворим, інвалідом 2 групи, що є додатковою обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, як і те, що ОСОБА_9 скористався умовами воєнного стану для реалізації свого злочинного умислу, оскільки для заподіяння потерпілим смерті, скористався ручним кулеметом, що був йому виданий під час проходження ним військової служби. Суд першої інстанції не лише не вказав на ці обставини як такі, які обтяжують покарання, а й у мотивувальній частині вироку не навів відповідних мотивів такого свого рішення. Покликаючись на викладене, просять оскаржуваний ними вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України та призначити йому покарання у виді довічного позбавлення волі;

- захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 вказує, що його підзахисний винуватість у вчиненні злочину, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України визнав повністю, проте не бажав здійснювати свій захист шляхом дискредитації загиблих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . У мобільному телефоні ОСОБА_9 , який визнано речовим доказом, зберігається фотознімок від жовтня 2022 року із зафіксованими на його обличчі синцями, ранами, саднами, і у цьому ж телефоні також зберігається відеозапис його «прощання» із дочкою вночі 16 січня 2023 року та його намір вчинити самогубство, після побиття і знущань батька та сина Куциків. Кожен із допитаних в суді свідків показав, що обвинувачений характеризується виключно позитивно, алкогольними напоями не зловживає, безпосередньо після вчинення злочину, ознак алкогольного сп`яніння у нього не зауважив ніхто. Додатково стверджує, що відбір біологічних зразків - крові у обвинуваченого відбувся у відсутності захисника, а сам ОСОБА_9 був направлений на такий огляд особою, яка фактично таких повноважень не мала, підписи обвинуваченого у консультативних висновках спеціалістів, відсутні. Тоді як ОСОБА_12 характеризується як особа схильна до насильства у цивільному житті, який разом із сином, систематично вчиняли щодо обвинуваченого насильство та глумління, у зв`язку із чим, стороною захисту заперечується вчинення даного злочину в стані алкогольного сп`яніння та з мотиву - «довготривалих особистих неприязних відносин з військовослужбовцями», проте зазначається про його вчинення, виключно з метою захисту честі, гідності, припинення знущань зі сторони командира ОСОБА_11 та його батька ОСОБА_12 . Тому, вважає, що при призначенні покарання, такий факт має бути врахований в обов`язковому порядку, як і бездіяльність військової влади (вищого начальства) в умовах воєнного стану, та є свідченням вчинення злочину через службову та іншу залежність, під впливом, викликаним жорстоким поводженням та таким, що принижує його честь і гідність, за умови системного характеру такого поводження зі сторони обох потерпілих. Ураховуючи наведе вище, просить дослідити в апеляційному суді доводи сторони захисту про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне рішення. Вирок суду першої інстанції змінити, яким встановити додаткові обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_9 , з урахуванням положень ст. 66 КК України та призначити йому більш м`яке покарання.

В запереченні на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 прокурор просить залишити подану ним апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, основні доводи апеляційних скарг, прокурора, який подану ним апеляційну скаргу підтримав, заперечивши апеляцію сторони захисту, потерпілих, які подану ними апеляційну скаргу підтримали, заперечили апеляцію сторони захисту, обвинуваченого та його захисника, які подану апеляційну скаргу підтримали, заперечили апеляції прокурора та потерпілих, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів доходить такого висновку.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ст. 94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку.

Згідно із ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета його вчинення.

На думку колегії суддів, вказаних вимог закону, при розгляді кримінального провадження стосовно обвинуваченому ОСОБА_9 , дотримано у повному обсязі.

Органом досудового розслідування йому інкримінується вчинення умисного вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті двом особам, і такі його протиправні дії кваліфіковано за п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_9 у суді показав, що винуватість у вчиненому визнає повністю, як і заявлені потерпілими ОСОБА_7 , ОСОБА_8 цивільні позови, однак заперечив факт його перебування, в день вчинення ним злочину, в стані алкогольного сп`яніння та не погодився із формулюванням обвинувачення, де зазначено, що злочин ним скоєно унаслідок систематичних неприязних відносин із потерпілими. Вважає, що обвинувачення сформульоване без урахування статутної підлеглості.

Факт умисного вбивства двох осіб, за обставин місця та часу, зазначених у обвинувальному акті, окрім як мотиву його вчинення, обвинуваченим не оспорюється і також доводиться сукупністю належних та допустимих доказів, безпосередньо досліджених судом, зокрема частково його ж показаннями, показаннями допитаних у суді свідків: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , які є військовослужбовцями та разом із обвинуваченим проходили військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , і ствердно та послідовно, у своїх показаннях, відтворили обставини вчиненого, як обвинувачений ОСОБА_9 , зайшовши у бліндаж с. Височне з ручним кулеметом ОСОБА_23 , почав стріляти у потерпілих, а також даними: протоколів огляду трупів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 від 16 січня 2023 року, протоколу огляду місця події від 16 січня 2023 року, якими зафіксовано місцевість, яка знаходиться в лісовому масиві на північ від с. Височне Ковельського району Волинської області, зокрема бліндаж, що частково знаходиться під землею, де виявлено 1 предмет ззовні схожий на кулемет, трупи ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , на тілі яких виявлено рани та предмети схожі на гільзи, протоколу огляду речей від 18 січня 2023 року, якими зафіксовано огляд спального мішка зеленого кольору із забрудненнями у вигляді плям речовини бурого кольору та механічні пошкодження у вигляді 3 отворів округлої форми, труси чоловічі сірого кольору на резинці із механічними пошкодженнями у вигляді 3 отворів округлої форми, протоколу огляду місця події від 19 січня 2023 року, якими зафіксовано огляд ділянки місцевості, яка знаходиться в лісовому масиві в АДРЕСА_3 , де знаходиться бліндаж під землею, протоколу огляду від 23 січня 2023 року, в ході проведення якого оглянуто дві гільзи, протоколу огляду речей від 25 січня 2023 року, якими зафіксовано огляд паперових конвертів із зразками РБК, вилучених біля тіл ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , паперові конверти із змивами з кулемета НОМЕР_3 випуску, а також біологічні зразки, відібрані у обвинуваченого та потерпілих, протоколів огляду речей від 30 січня 2023 року та 01 лютого 2023 року, у тому числі, ручного кулемета Калашникова (РПК-74) калібру 5,45 х 39 мм, 1991 року виготовлення, його магазин, паперові конверти коричневого кольору із патронами та гільзами, два полімерні прозорі пакети, з фрагментами марлі білого кольору, протоколу огляду речей від 23 лютого 2023 року, в ході проведення якого оглянуто мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A7», що належить обвинуваченому ОСОБА_9 , де в переглянутих додатках виявлено його контакти з потерпілими ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , а також чат з контактами дружини - ОСОБА_24 , а при перегляді додатку «Галерея» виявлено два відеозаписи від 16 січня 2023 року (01:54, 01:59), слідчих експериментів від 27 січня 2023 року, проведених із застосуванням відеозаписів та із участю свідків: ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_25 - безпосередніх свідків події, що мала місце 16 січня 2023 року, висновками судово - медичної експертизи № 21 від 02 березня 2023 року щодо чисельності, локалізації тілесних ушкоджень, а також причин настання смерті ОСОБА_11 , аналогічного за своїм змістом висновку № 22 від 02 березня 2023 року щодо ОСОБА_12 , а також висновками судово - імунологічних експертиз № 6 та № 7 від 20 січня 2023 року та 24 січня 2023 року, висновками судових медично - криміналістичних експертиз № 8 -МК від 08 лютого 2023 року (щодо одягу ОСОБА_12 ) та № 9-МК від 27 лютого 2023 року (щодо речей і одягу ОСОБА_11 ), висновком судової балістичної експертизи № СЕ-19/103-23/671-БЛ від 30 січня 2023 року (з предметом дослідження - вилучені на місці події кулемет, кулі та гільзи), висновком судової вибухово - технічної експертизи № СЕ-19/103-23/672-ФХВР від 30 січня 2023 року (з предметом дослідження - вибухові речовини, продукти вибуху та пострілу), висновком комплексної амбулаторної психолого - психіатричної експертизи № 88 від 02 лютого 2023 року, яким установлено, що ОСОБА_9 , на момент вчинення інкримінованих йому протиправних дій, ознак хронічного психічного захворювання, недоумств чи тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, не виявляв, перебував в стані простого алкогольного сп`яніння, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, будь-якими психічними розладами не страждає і на даний час, може усвідомлювати свої дії та керувати ними, а емоційні переживання були загострені алкогольним сп`янінням і не сягали такого рівня емоційних проявів, які б за психологічними критеріями могли суттєво обмежувати його можливості довільно регулювати власну поведінку і прогнозувати наслідки, висновками судових балістичних експертиз від 15 лютого 2023 року № СЕ-19/103-23/1379-БЛ (з предметом дослідження вилученої на місці події кулі) та № СЕ-19/103023/1381-БЛ (з предметом дослідження вилучених на місці події гільз), протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 16 січня 2023 року, яким стверджується факт затримання обвинуваченого ОСОБА_9 .

Відтак, судом цілком на законним підставах прийнято визнання винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у вищеописаній частині пред`явленого йому обвинувачення, що не суперечить вимогам кримінального процесуального закону та узгоджується із сукупністю вищеописаних доказів, які із достатньою повнотою були безпосередньо досліджені та оцінені судом.

У ч. 1 ст. 91 КК України наведені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Серед іншого у кримінальному провадженні підлягають доказуванню винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначаються, у тому числі, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Як у пред`явленому органом досудового розслідування, так і у визнаному судом доведеним формулюванні обвинувачення, йдеться про вчинення обвинуваченим ОСОБА_9 умисного вбивства на «ґрунті довготривалих особистих неприязних відносин з військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 старшим солдатом ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ».

Як у суді першої інстанції, так і у поданій апеляційній скарзі, сторона захисту стверджує про те, що основним мотивом вбивства, у цьому конкретному випадку, був виключно захист честі, гідності обвинуваченого ОСОБА_9 , припинення над ним знущань зі сторони командира ОСОБА_11 та його батька ОСОБА_12 , наявніть нестатутних відносин.

Проте, такі їх доводи цілком підставно не були взяті до уваги через очевидне не підтвердження факту жорстокого поводження та такого, що принижує честь і гідність обвинуваченого, за умови системного характеру такої поведінки зі сторони обох потерпілих, при розгляді даних матеріалів кримінального провадження у суді.

Даючи показання, обвинувачений розповів про виниклий 15 січня 2023 року близько 23 год. 00 хв. між ним та потерпілими конфлікт, в ході якого ОСОБА_11 вдарив його рукою по голові, а ОСОБА_12 облив холодною водою, додатково ствердивши про систематичний характер таких їх дій. Однак, у суді апеляційної інстанції, ОСОБА_9 пояснювати причину неправомірної, за версією сторони захисту поведінки потерпілих, відмовився.

Окрім того, факт саме такого поводження останніх із обвинуваченим не знайшов свого підтвердження у показаннях вищезгаданих свідків які, будучи військовослужбовцями, разом із обвинуваченим щодня проходили військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Дружина ОСОБА_9 - ОСОБА_24 , допитана як свідок, повідомила суду, що ОСОБА_11 та ОСОБА_12 знущались над її чоловіком. Про такі факти їй стало відомо виключно зі слів свого чоловіка, а також від ОСОБА_26 , із яким вона зустрічалась, «негласно» записуючи їх розмову та ОСОБА_27 . Однак, попри такі її твердження, від дачі показань, на стадії досудового розслідування, вона в порядку ст. 63 Конституції України, відмовилась, ОСОБА_28 безпосередньо судом не допитувався, а у досліджених, в порядку ч. 11 ст. 615 КПК України, під час судового засідання від 01 лютого 2024 року показаннях, свідок ОСОБА_27 ствердив, що як про факт побиття потерпілими обвинуваченого, так і про факт вимагання у нього грошових коштів, йому нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_29 - старший слідчий в особливо важливих справах СУ ГУНП який, в порядку ст. 290 КПК України, ознайомлював сторону захисту зі матеріалами кримінального провадження, суду показав, що в усній розмові, захисник ОСОБА_10 повідомляв йому про факти побиття потерпілими обвинуваченого, на що він неодноразово пропонував їм повідомити про це ДБР. Ним також особисто направлялись запити до військової служби правопорядку, з метою перевірки такої інформації, проте йому була скерована відповідь, що у даній військовій частині таких виявлено не було. Стосовно нестатутних відносин між потерпілими та обвинуваченим було зазначено лише у поясненнях ОСОБА_9 , які він письмово надавав військовим служби, при проведенні спеціальної перевірки.

Відповідно до наказу командира військової частини № НОМЕР_4 від 03 березня 2023 року за № 78 та Акту службового розслідування, було проведено службове розслідування за фактом неправомірного застосування 16 січня 2023 року військовослужбовцем табельної вогнепальної зброї та встановлені численні порушення Статуту внутрішньої служби збройних сил України, накладено на військовослужбовців дисциплінарні стягнення.

Однак, судом вірно зазначено про те, що висновок службового розслідування не є рішенням компетентного органу, за наслідками ефективного офіційного розслідування, в розумінні положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а в матеріалах кримінального провадження відповідні процесуальні рішення, за наслідками такого розслідування, у тому числі, і такі, які б підтверджували факт існування нестатутних відносин між потерпілими та обвинуваченим, відсутні. Стороною захисту, в розумінні положень ст. 23 КПК України, таких представлено суду також не було, як і не заявлено перед судом клопотань про їх витребування.

Не підтверджують заявленого обвинуваченим мотиву вчиненого і фотознімки на телефоні ОСОБА_9 , де на його обличчі наявні тілесні ушкодження, через очевидну недоведеність їх спричинення саме потерпілими та наявність висновку судово-медичної експертизи № 4 від 16 січня 2023 року про відсутність на обличчі ОСОБА_9 будь-яких тілесних ушкоджень.

Вищеописані факти у своїй сукупності, а також позиція сторони захисту яка, стверджуючи про наявність нестатутних відносин між потерпілими та обвинуваченим ОСОБА_9 що, як вони заявляють, і стало підґрунтям вчиненого останнім злочину, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, одночасно зазначають про небажання захищатись, шляхом дискредитації потерпілих, про наведені факти належний орган досудового розслідування, на стадії досудового розслідування, не повідомляли, відповідні процесуальні рішення з приводу розслідування такого факту у матеріалах даного кримінального провадження, відсутні, а тому усе наведене у своїй сукупності та взаємозв`язку, на думку колегії суддів, цілковито підтверджує правильність висновків суду про недоведеність таких їх тверджень, які з належним обґрунтуванням були відхилені судом.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги захисника про не перебування обвинуваченого ОСОБА_9 , в момент вчинення злочину, в стані алкогольного сп`яніння, які захисник обґрунтовує тим, що жоден із військовослужбовців не вказав про наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння, відбір біологічних зразків - крові у обвинуваченого відбувся у відсутності захисника, а сам ОСОБА_9 був направлений на такий огляд особою, яка фактично таких повноважень не мала.

Судом вірно установлено, що після затримання обвинуваченого, яке відбулось 16 січня 2023 року о 04 год. 00 хв., перед доставкою в ІТТ, відповідальною особою за перебування затриманих, якою, в розумінні положень ч. 2, п. 6 ч. 3 ст. 212 КПК України, не є слідчий, першого було направлено до медичної установи, де у нього було відібрано біологічні зразки крові, у відповідності до вимог ст. ст. 212, 245 КПК України, якими не передбачено, при цьому, обов`язкової участі захисника. Окремо слід урахувати і той факт, що хоча ОСОБА_9 і обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину однак, на момент вчинення таких процесуальних дій, у статусі підозрюваного він ще не перебував.

Консультативним висновком спеціаліста №7 від 16 січня 2023 року установлено, що ОСОБА_9 16 січня 2023 року знаходився в стані алкогольного сп`яніння.

Аналогічне твердження міститься і у висновку судово - психіатричної експертизи № 88, в описовій частині якого зазначено: «Зокрема, підекспертний ОСОБА_9 пояснив, що був випившим», а у резолютивній зазначено про перебування останнього у стані простого алкогольного сп`яніння.

Про факт вживання алкогольних напоїв обвинуваченим йдеться і у телефонній переписці із його дружиною ОСОБА_24 .

Зважаючи на сукупність наведених вище доказів, суд дійшов законного висновку щодо установлення факту перебування обвинуваченого ОСОБА_9 в стані алкогольного сп`яніння, в день події кримінального правопорушення (злочину) - 16 січня 2023 року, слушно зазначивши про те, що таких порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б істотними, призвели б до порушення прав і свобод обвинуваченого, гарантованих Конвенцією або Конституцією України, виявлено не було.

Доводи у апеляційних скаргах прокурора, потерпілих та захисника обвинуваченого про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого, його особі через суворість та м`якість, колегія суддів вважає неспроможними.

Згідно із ч. 2 ст. 50 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Санкцією ч. 2 ст. 115 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі.

За правилами ст. 64 КК України довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосовувати позбавлення волі на певний строк.

Покарання у виді довічного позбавлення волі застосовується у випадках, коли необхідність такого призначення обумовлюється особливими обставинами, що обтяжують відповідальність та виключною небезпечністю особи винного.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд із достатньою повнотою урахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення (злочину), передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, який у відповідності до вимог ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких, дані про особу обвинуваченого, який є особою молодого віку, раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягується вперше, відомості про притягнення його до адміністративної відповідальності - відсутні, є добровольцем ЗСУ, куди вступив з перших днів війни, був нагороджений з нагоди Дня захисників і захисниць, одружений, має на утриманні малолітню дочку, за місцем попередньої роботи та проживання характеризується виключно позитивно, іншими військовослужбовцями, з якими щодня проходив військову службу у військовому званні «молодший сержант», характеризується виключно позитивно як неконфліктний, врівноважений чоловік. Позбавив життя ОСОБА_7 , ОСОБА_8 з мотивів особистих неприязних відносин, які були спричинені поведінкою самих потерпілих. Водночас, наявності з його сторони подібних неприязних дій в адресу потерпілих не підтвердив жоден зі допитаних судом свідків.

Ураховано судом і позицію самого обвинуваченого, який у суді винуватість у вчиненні умисного вбивства визнав, проте із інших мотивів, ствердив, що жалкує про вчинене, і цього робити не можна було, пробачення у потерпілих не попросив, оскільки вважає, що у скоєному ним немає прощення і, відповідно, потерпілі його не пробачать. В останньому слові висловив жаль з приводу вчиненого, а щодо міри покарання поклався на розсуд суду, що обґрунтовано було оцінено судом, як готовність понести заслужене покарання.

Враховано судом і позицію потерпілої сторони, яка наполягає на призначенні обвинуваченому покарання у виді довічного позбавлення волі, як таку, що не є обов`язковою для суду, натомість ураховується у сукупності з іншими обставинами, передбаченими ст. 65 КК України, не має над ними юридичної переваги та не обмежує суд у реалізації своїх дискреційних повноважень, визначених законом про кримінальну відповідальність.

До обставин, які пом`якшують покарання судом віднесено: щире каяття, визнання винуватості у вчиненні умисного вбивства, проте із інших мотивів, що зазначені у обвинуваченні, повне визнання заявлених потерпілими цивільних позовів, його молодий вік, а також те, що він є добровольцем ЗСУ.

Щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу, і першочерговим для цього, є встановлення факторів, які б свідчили про справжність таких її намірів. Тобто, щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується, у тому числі, визнанням особою своєї винуватості.

ОСОБА_9 не лише повністю визнав фактичні обставини вчиненого, окрім мотиву та його перебування в стані алкогольного сп`яніння, а і у кожному судовому засіданні, в ході розгляду клопотання про застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дотримувався послідовної позиції, погоджуючись із таким видом запобіжного заходу, що вірно оцінено судом як додаткову демонстрацію його намірів понести відповідність за вчинене та цілком підставно оцінено як свідчення його каяття.

Обставиною, яка обтяжує покарання визнано перебування обвинуваченого ОСОБА_9 в стані алкогольного сп`яніння, з чим погоджується і колегія суддів, не убачаючи підставними доводи апеляційної скарги потерпілих про наявність, на їх думку, інших обставин, які обтяжують покарання та безпідставно не були взяті до уваги судом, оскільки такі не значаться у обвинувальному акті, тоді як суд розглядає кримінальне провадження лише в межах пред`явленого обвинувачення, і не вправі вийти за нього, з метою погіршення становища обвинуваченого.

Ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, вищезазначені дані про особу винного, сукупність обставин. які пом`якшують покарання, наявність обставини, яка обтяжує покарання, колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду про те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 , з урахуванням наведеного, а також за конкретних обставин вчиненого, можливе без застосування щодо нього найсуворішої міри покарання, передбаченої санкцією ч. 2 ст. 115 КК України у виді довічного позбавлення волі.

Таким чином, подані учасниками судового провадження апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без зміни.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Волинської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_6 , потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Старовижівського районного суду Волинської області від 18 квітня 2024 року стосовно ОСОБА_9 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, яка тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді: