Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/579/24 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст.307 КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2024 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваної ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в м. Кропивницькому апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 наухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04 листопада 2024 року, якоюстосовно підозрюваної

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Кіровограда, громадянки України, українки, має неповну загальну середню освіту, офіційно не працевлаштована, перебуває у декретній відпустці по догляду за малолітньою дитиною, незаміжня, перебуває у фактичних шлюбних стосунках, має на утриманні двох малолітніх дітей 2017 та 2022 року народження, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України є особою не маючою судимостей,

застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту,по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0002789,за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, строком на 60 днів до 30.12.2024, з покладенням обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Старший слідчий СВ Кропивницького РУП Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області капітан поліції ОСОБА_10 звернулася до слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда, із клопотанням у кримінальному провадженні № 0002789 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваної ОСОБА_8 , яке погоджено з прокурором Кропивницької окружної прокуратури ОСОБА_6 .

На обґрунтування клопотання слідчий зазначила, що нею здійснюється досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні, яке внесене 01.11.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_8 , вчинила дії кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 1 ст. 307 КК України.

Під час досудового розслідування ОСОБА_8 02.11.2024 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, встановлено наявність ризиків, передбачених у пунктах 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому слідчий просив застосувати до підозрюваної запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04 листопада 2024 року задоволено частково клопотання слідчого.

Застосовано до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 60 днів в межах строку досудового розслідування.

Покладено на підозрювану ОСОБА_8 на строк до 30.12.2024 року включно, такі обов`язки:

- заборонити цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 ;

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду;

- здати на зберігання до відповідного територіального органу Управління Державної міграційної служби у Кіровоградській області паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- утриматись від спілкування із свідками у даному кримінальному проваджені або будь-якою особою визначеною слідчим, за винятком їх участі в процесуальних діях;

- надати можливість працівникам органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою підозрюваної ОСОБА_8 з`являтися в житло з вимогою надавати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань;

- носити електронний засіб контролю.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту щодо ОСОБА_8 передано для виконання підрозділу поліції за її місцем проживання - АДРЕСА_2 .

Роз`яснено підозрюваній ОСОБА_8 , що у разі невиконання покладених на неї обов`язків до неї може бути застосовано більш суворий запобіжний захід.

Роз`яснено порядок та строки оскарження ухвали слідчого судді.

Вказана ухвала обґрунтована тим, що ОСОБА_8 має вік 26 років, в силу ст. 89 КК України є особою не маючою судимостей, має постійне місце проживання та реєстрації, опікується двома неповнолітніми дітьми, наразі перебуває у декретній відпустці, до цього займалась наданням послуг у сфері бьюті-індустрії, за її неспростованих доводів має чоловіка, з яким проживає без укладення шлюбу, який наразі перебуває в умовах СІЗО, підтримує родинні зв`язки, як зі своєю матір`ю, так і з матір`ю неофіційного чоловіка, відтак має міцні соціальні зв`язки.

Слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_8 вину визнала, співпрацює із слідством, має на утриманні двох малолітніх дітей, якими опікується без допомоги чоловіка, так як він наразі перебуває в СІЗО в іншому регіоні України, тому ризики, що підозрювана буде уникати слідства та суду, як-то зазначено в клопотанні є мінімальними, зважаючи на те, що до неї можуть бути застосовані положення ст. 69 КК України. Крім того, імовірність отримання ОСОБА_8 реального покарання у місцях позбавлення волі мінімальна, зважаючи на обставини вчинення злочину, особу підозрюваної, її відношення до вчиненого, відтак обрання цілодобового домашнього ОСОБА_8 унеможливить продовження нею злочинної діяльності.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу про задоволення клопотання та застосувати до підозрюваної ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що в ході досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, для повідомлення ОСОБА_8 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення зібрано достатньо доказів, зокрема проведено особистий обшук ОСОБА_8 під час якого виявлено та вилучено 125 згортків, в середині яких перебували полімерні зіп - пакети з речовиною рослинного походження, а також кристалічною речовиною білого кольору, допитано свідків, проведено судово-хімічну експертизу речовини, яка містилися в 2 згортках.

Вважає, що ОСОБА_8 необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, зважаючи на те, що остання підозрюється у вчиненні умисного тяжкого злочину, що посягає на суспільні інтереси - проти здоров`я населення та порушення обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, покарання за вчинення якого передбачено у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років, постійної роботи та інших вагомих соціальних й особистісних чинників стримуючого характеру у неї немає, що свідчить про існування ризиків продовження нею злочинної діяльності та ухилення від слідчого, прокурора та суду й від виконання інших процесуальних обов`язків.

Крім того, слідчим суддею проігноровано доводи прокурора про те, що на даний час досліджено лише 2 з 125 вилучених згортків, тому підозра за ч. 1 ст. 307 КК України не кінцева та на даний час перевіряється причетність підозрюваної до вчинення інших подібних злочинів, а перебуваючи на волі ОСОБА_8 може приховати чи спотворити докази.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, підозрювану ОСОБА_8 та її захисника ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили ухвалу слідчого судді залишити без змін, перевіривши матеріали надані прокурором під час апеляційного розгляду справи, та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з таких підстав.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ст. 183 ч. 1, 2 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризиками, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Згідно ст. 177 ч. 1 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті (тобто недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні), слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до ст. 5 ч. 1, ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути розбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Згідно ст. 6 ч. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Разом з тим, статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків, тощо.

Слід зазначити, що термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

Також колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання або продовження запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.

Так, у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування та судового розгляду, сприяти якому має й тримання під вартою.

Згідно п. 110 рішення ЄСПЛ у справі «Кудла проти Польщі» тривале тримання під вартою може бути виправдане в кожному окремому випадку за наявності конкретних ознак існуючої необхідності захисту інтересів суспільства, незважаючи на презумпцію невинуватості - переважає принцип поваги до особистої свободи, встановлений ст. 5 Конвенції.

Причетність ОСОБА_8 до повідомленої їй підозри підтверджується доданими до клопотання матеріалами, а саме: рапортом прийняття повідомлення по лінії «102», протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, протоколами допиту свідків, висновком експерта.

Згідно висновків Європейського суду з прав людини, зокрема, по справах «Смирнова проти Російської Федерації», «Летельєр проти Франції», «Вемгофф проти Німеччини», відповідно до яких тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках:

- при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд;

- при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя;

- при ризику вчинення ним подальших правопорушень;

- при ризику спричинення ним порушень громадського порядку.

Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними і абстрактними.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

В рішеннях Європейського суду з прав людини зазначені ризики, які дають підстави для обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, а саме ризик неявки підозрюваного на судовий розгляд у справі «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопаді 1969 року, ризик перешкоджання з боку підозрюваного процесу здійснення правосуддя у справі «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року, вчинення ним подальших правопорушень у справі «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року.

На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність прокурором у клопотанні ризиків, передбачених пп. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.

Так, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст. 307 КК України, який у відповідності до вимог ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі « Московенко проти України», «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Ризик переховування підозрюваної ОСОБА_8 від органу досудового розслідування та/або суду продовжує існувати та обумовлений тяжкістю ймовірного покарання та суворістю можливого вироку.

Крім того, на території України триває військова агресія з боку російської федерації, що часто створює невизначеність на кордонах України та позбавляє насамперед прикордонну службу України можливості здійснювати належний контроль за всією ділянкою державного кордону, отже, і пропуск громадян через кордон із дотриманням відповідних порядку та правил. Зазначена обставина не виключає можливості здійснення підозрюваним спроб перетину межі військового зіткнення та залишитися на окупованій території України, що фактично виключить можливість її розшуку та притягнення до кримінальної відповідальності або взагалі надасть йому можливість залишити окуповану територію України та виїхати до російської федерації.

Викладене вище свідчить, що ОСОБА_8 усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення злочину, може планувати втечу з метою уникнення кримінальної відповідальності та переховування від органів досудового розслідування.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, колегія суддів враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку, на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду, на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). Водночас, суд може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК).

За таких обставин, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Оскільки свідки не допитувались судом першої інстанції ставити питання про відсутність вказаного ризику є передчасним.

За таких обставин, не будучи обмеженими у вільному спілкуванні із зазначеним колом осіб підозрюваний може здійснити вплив на свідків, з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі.

При цьому, колегія суддів враховує, що ОСОБА_8 добре зазнає свідків, оскільки ознайомився з матеріалами кримінального провадження, тому є вагомі підстави вважати, що останній зможе здійснити незаконний вплив на них з метою зміни наданих ним показань для уникнення від кримінальної відповідальності за скоєний злочин.

Отже, на переконання колегії суддів, обов`язок, який полягає в необхідності утримуватися підозрюваному від спілкування з визначеним колом осіб є об`єктивно виправданим.

Також, ОСОБА_8 може вчинити інші кримінальне правопорушення, оскільки остання не працевлаштований, не має належного рівня доходів.

А тому колегія суддів погоджується з апеляційними доводами прокурора про наявність ризиків передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В той же час колегія судді погоджується з думкою слідчого судді про те, що ризик ОСОБА_8 уникати слідства та суду є мінімальними, оскільки ОСОБА_8 вину визнала, співпрацює із слідством, має на утриманні двох малолітніх дітей, якими опікується без допомоги чоловіка, так як він наразі перебуває в СІЗО в іншому регіоні України.

Апеляційні доводи прокурора про те, що у підозрюваної вилучено 125 згортків, не є підставою для обов`язкового застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, оскільки слідчий суддя розглядає провадження в межах пред`явленої підозри та не може мотивувати рішення ймовірною ілюзорною підозрою, яка може бути пред`явлена в майбутньому.

Колегія суддів враховує, що ОСОБА_8 повністю визнає себе винною у пред`явленій підозрі, має вік 26 років, в силу ст. 89 КК України є особою не маючою судимостей, має постійне місце проживання та реєстрації, опікується двома неповнолітніми дітьми, наразі перебуває у декретній відпустці, до цього займалась наданням послуг у сфері бьюті-індустрії, має чоловіка, з яким проживає без укладення шлюбу, який наразі перебуває в умовах СІЗО, підтримує родинні зв`язки, як зі своєю матір`ю, так і з матір`ю неофіційного чоловіка, відтак має міцні соціальні зв`язки.

При цьому ОСОБА_8 вину визнала, співпрацює із слідством, має на утриманні двох малолітніх дітей, якими опікується без допомоги чоловіка, так як він наразі перебуває в СІЗО в іншому регіоні України.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що обраний підозрюваній ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з носінням електронних засобів контролю зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно із ч. ч. 1-2, 6 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Отже, з урахуванням тяжкості злочину у якому підозрюється ОСОБА_8 , який є тяжкими, ступеню його суспільної небезпечності та особи підозрюваної, колегія суддів вважає, що на час судового слідства, останній можливо застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою у вигляді домашнього арешту.

При фактичних обставинах цієї справи, серйозності висунутої проти неї підозри, наслідків скоєного та недостатності повних, об`єктивних та достовірних доказів, що обґрунтовують необхідність застосування запобіжного заходу у відповідності до вимог ст. 183 КПК України, встановлених ризиків та характеризуючих підозрювану даних, - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не є співмірним з наявними ризиками у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та національного права.

З урахуванням даних отриманих під час розгляду апеляційної скарги судом апеляційної інстанції, їх належної та об`єктивної оцінки, колегія суддів дійшла до висновку, що для запобігання встановленим ризикам, зазначеним в п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, ОСОБА_8 достатньо, в межах строків встановлених КПК України, застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.

Підстав для обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу колегія суддів не вбачає.

В контексті застосування на практиці вимог ст. 62 Конституції України, ст.ст. 5, 6 Конвенції, рішень ЄСПЛ («Бойченко проти Молдови», «Мамедова проти Росії», «Малик проти України», «Пелісьє та Сассі проти Франції», «Шепель і Пасічник проти України») правових позицій та рекомендацій Верховного Суду по даній категорії справ, ряду об`єктивних обставин, які необхідні для проведення повного та об`єктивного судового слідства, з урахуванням серйозності висунутого проти ОСОБА_8 підозри та її особи, колегія суддів вважає, що для запобігання ризику переховування, від суду та забезпечення виконання нею процесуальних обов`язків, підозрюваній достатньо буде застосувати такий вид запобіжного заходу, як домашній арешт, в порядку передбаченому ст. 195 КПК України.

Отже, враховуючи мету і підстави застосування запобіжних заходів, що їх передбачено ст. 177 КПК України, а також зважаючи на дані матеріалів клопотання, колегія суддів переконана у необхідності застосування до обвинувачених запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

Наявні у матеріалах клопотання дані підтверджують наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що у разі обрання відносно ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж цілодобовий домашній арешт, вказане не забезпечить на початковому етапі досудового розслідування та у подальшому, належного виконання останнім процесуальних обов`язків і надасть змогу впливати на свідків у кримінальному провадженні.

В той же час, обраний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не перешкоджає сторони обвинувачення, у разі не виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, в майбутньому порушувати питання про зміну запобіжного заходу на тримання під вартою.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні необхідно залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04 листопада 2024 року необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 183, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04 листопада 2024 року, якоюстосовно підозрюваної ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту,по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0002789,за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, строком на 60 днів до 30.12.2024, з покладенням обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Кіровоградської області є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4