У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2024 року

м. Київ

справа № 520/8833/19

провадження № 51-4972ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду (далі - Суд):

головуюча ОСОБА_1 ,

судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах

ОСОБА_5 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 29 лютого 2024 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 08 серпня 2024 року,

встановив:

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 29 лютого 2024 року клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 , підтримане захисниками ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , клопотання захисників

ОСОБА_4 , ОСОБА_6 задоволені, звільнено ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 368 Кримінального кодексу України (далі - КК України), у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження щодо нього закрито.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 08 серпня 2024 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 задоволено частково, апеляційну скаргу прокурора задоволено, ухвалуКиївського районного суду м. Одеси від 29 лютого 2024 року змінено. Перший абзац мотивувальної частини викладено в наступній редакції: «Органом досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення за наступних обставин: Так, ОСОБА_5 , перебуваючи на посаді директора Навчально-наукового інституту фізичної культури, спорту та реабілітації згідно Наказу

N?467ос від 19.10.2018 Державного закладу «Південноукраїнський національний педагогічний університет імені К.Д. Ушинського» призначений з 11.10.2018 (код КП-1210.1) за контрактом по 10.10.2023, як обраного за конкурсом». Абзац четвертий резолютивної частини ухвали суду викладено в наступній редакції: «Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, у сумі 8321 грн - покласти на державу».

В іншій частині ухвалу суду залишено без зміни.

В касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, виклала вимогу про зміну ухвали Київського районного суду м. Одеси від 29 лютого 2024 року та ухвали Одеського апеляційного суду від 08 серпня 2024 року шляхом виключення з мотивувальних частини вказаних судових рішень формулювань, які, на її думку, порушують презумпцію невинуватості.

Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, долучені до неї копії судових рішень, дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі

п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) з огляду на таке.

Відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з ч. 4 ст. 286 КПКУкраїни, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Як убачається з оскаржуваних судових рішень, ОСОБА_5 , захисник ОСОБА_4 та захисник ОСОБА_6 звернулися до суду першої інстанції із клопотаннями про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 368 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, на підставі

ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження стосовно нього.

Так, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 368 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, є нетяжким злочином.

Положеннями п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення минуло п`ять років.

Судом першої інстанції встановлено, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , скоєно 14 лютого 2019 року та на час розгляду вказаних клопотань про звільненнявід кримінальної відповідальності, минуло більше п`яти років. При цьому перебіг давності притягнення до кримінальної відповідальності не переривався. Враховуючи наведене, суд першої інстанції задовольнив клопотання обвинуваченого та захисників, звільнив ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за

ч. 1 ст. 368 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження щодо нього закрив.

Суд апеляційної інстанції, встановивши неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, задовольнив апеляційну скаргу прокурора, частково задовольнив апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 та змінив ухвалуКиївського районного суду м. Одеси від 29 лютого 2024 року. Додав у перший абзац мотивувальної частини наступне формулювання: «Органом досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення за наступних обставин». Крім цього, судом апеляційної інстанції внесено зміни до ухвали суду першої інстанції в частині покладення процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експертів, на рахунок держави.

З вказаними висновками погоджується і колегія суддів Касаційного кримінального суду. Ухвала апеляційного суду належним чином умотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Що стосується доводів касаційної скарги захисника ОСОБА_4 , які аналогічні з доводами її апеляційної скарги, про порушення судами першої та апеляційної інстанцій презумпції невинуватості, шляхом викладення в судових рішеннях змісту пред`явленого обвинувачення та фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів вважає їх необґрунтованими, з огляду на вимоги до мотивувальної частини ухвали, відповідно до ч. 1 ст. 372 КПК України.

Кримінальне провадження стосовно ОСОБА_5 закрито за нереабілітуючою підставою. Нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається.

Зазначена підстава дозволяє суду в більш спрощеній формі завершити кримінальне провадження. Звільнення від кримінальної відповідальності особи у зв`язку із закінченням строків давності (ст. 49 КК України) застосовується, незважаючи на невизнання нею своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення. У разі згоди особи на завершення кримінального провадження у зазначеній формі, обвинувачений втрачає можливість доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Судом першої інстанції було роз`яснено ОСОБА_5 , що звільнення особи від кримінальної відповідальності із закриттям провадження по справі, на підставі ст. 49 КК України, є нереабілітуючою підставою, між тим, обвинувачений підтримав заявлене клопотання та просив його задовольнити.

Інших доводів стосовно незаконності оскаржуваних судових рішень, які могли би бути підставами для їх скасування чи зміни, касаційна скарга не містить.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи наведене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 29 лютого 2024 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 08 серпня 2024 року.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3