Справа № 471/1120/23
Номер провадження 1-кп/473/92/2024
У Х В А Л А

"15" листопада 2024 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні кримінальне провадження за №0000110 за обвинуваченням

ОСОБА_9 в скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.127, ч. 2 ст.146, ч.4 ст.27 ч.3 ст.152, ч. 1 ст.301 КК України,

ОСОБА_10 в скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.127, ч. 2 ст.146, ч. 3 ст. 152 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Колегією суддів Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області здійснюється судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 в скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.127, ч. 2 ст.146, ч.4 ст.27 ч.3 ст.152, ч. 1 ст.301 КК України, ОСОБА_10 в скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.127, ч. 2 ст.146, ч. 3 ст. 152 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , обґрунтовуючи клопотання тим, що ризики, які стали підставою для обрання та продовження обвинуваченим запобіжного заходу, а саме ризики того, що вони можуть переховуватися від суду та продовжити свою злочинну діяльність, не зменшились та продовжують існувати. Також прокурор зазначив, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не може забезпечити належне виконання обвинуваченими своїх процесуальних обов`язків. На підставі викладеного просить клопотання задовольнити.

Представник потерпілого просила продовжити обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 строк тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_10 та його захисник просили змінити запобіжний захід ОСОБА_10 з тримання під вартою на домашній арешт, зазначаючи, що стан здоров`я ОСОБА_10 спростовує можливість обвинуваченого переховуватись від суду.

Обвинувачений ОСОБА_9 та захисник ОСОБА_8 ,просили змінити запобіжний захід ОСОБА_9 з тримання під вартою на домашній арешт, так як не доведено існування ризиків, передбачених ч. 1 ст.177 КПК України.

Заслухавши думку учасників судового провадження суд приходить до такого.

28 квітня 2023 року відносно обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 були обрані запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою. Після чого строк дії запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених неодноразово продовжувався. Строк тримання обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 від вартою спливає 22 листопада 2024 року. На теперішній час розгляд кримінального провадження до спливу строку тримання під вартою, відносно обвинувачених, неможливий.

Відповідно до ч. 3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Суд вважає, що ризики, які враховувалися судом при обранні обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цей час, залишаються реальними та продовжують існувати, а саме те, що ОСОБА_10 обвинувачується у скоєні кількох кримінальних правопорушень, одне з яких є особливо тяжким злочином, проти статевої недоторканості неповнолітнього, за який, передбачене покарання від семи до дванадцяти років позбавлення волі та тяжкого злочину, проти життя та здоров`я неповнолітнього. Отже, суд вважає, що ОСОБА_10 , усвідомлюючи тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим у даному кримінальному правопорушенні, може ухилитись від суду. ОСОБА_10 не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, що свідчить про відсутність в нього міцних соціальних зв`язків, які б могли утримати його від залишення місця проживання з метою ухилення від суду. Звідси суд вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Суд також вважає, що ризики, які враховувалися судом при обранні обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, залишаються реальними та продовжують існувати, а саме те, що ОСОБА_9 обвинувачується в скоєні кількох кримінальних правопорушень, один з яких є особливо тяжким злочином, проти статевої недоторканості неповнолітнього, за який, передбачене покарання від семи до дванадцяти років позбавлення волі та тяжкого злочину, проти життя та здоров`я неповнолітньої особи. У обвинуваченого ОСОБА_9 відсутні міцні соціальні зв`язки, які б могли утримати його від залишення місця проживання, так він не одружений, неповнолітніх дітей на утримання не має, офіційно не працював. Суд вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Оцінюючи вищевказані обставини, суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема про те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту і суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. Крім того, ризик втечі має оцінюватися у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками, а також будь-які інші зв`язки з країною, в якій особу притягнуто до кримінальної відповідальності (рішення у справі «Becciev v. Moldova», п. 58).

На підставі викладеного колегія суддів, приходить до висновку про задоволення клопотань прокурора і продовження застосування щодо обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , стосовно кожного окремо, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

При цьому доводи захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , про можливості застосування до обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, суд визнає такими, що не відповідають встановленим по справі обставинам.

Звідси обвинуваченому ОСОБА_10 необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 14 січня 2025 року року включно.

Обвинуваченому ОСОБА_9 необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 14 січня 2025 року року включно.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 331, 372 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою продовжити до 14 січня 2025 року включно.

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_11 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_10 з тримання під вартою на домашній арешт, відмовити.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді тримання під вартою продовжити до 14 січня 2025 року включно.

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 з тримання під вартою на домашній арешт, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту її оголошення.

Судді ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_3