Справа № 334/5938/24
Номер провадження № 1-кп/334/612/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 року

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя кримінальне провадження за № 0000577 від 19.03.2024 року за звинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, українця, громадянина України, освіта середня, не одруженого, непрацюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

23.07.2024 року в провадження Ленінського районного суду м.Запоріжжя надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 за ч.1 ст.122 КК України, внесеному в ЄРДР за № 0000577 від 19.03.2024 року.

Відповідно до обвинувального акту 18.03.2024 приблизно о 19 годині 55 хвилин ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходився навпроти входу до території домоволодіння АДРЕСА_2 , де у нього виник словесний конфлікт зі знайомим ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у ході якого, на грунті раптово виниклих неприязних відносин, у ОСОБА_4 виник раптовий умисел, направлений на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_4 наніс ОСОБА_6 один удар долонею правої руки в ділянку обличчя зліва, внаслідок якого останній, не втримавшись на ногах, втратив рівновагу та впав на бетонне покриття. Далі, ОСОБА_4 , продовжуючи свою злочинну діяльність, маючи прямий умисел, направлений на нанесення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, наніс не менше дев`яти ударів кулаками обох рук та носками взутих ніг по голові, спині, грудній клітині потерпілого, який, намагаючись прикрити обличчя обома руками, знаходився на лівому боці, спричинивши ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді:

-закритого перелому лівої виличної кістки, перелому латеральної стінки лівої гайморової пазухи з розвитком лівобічного гемосинусу, синця з саднами на спинці носа з переходом навколо обох очей, з переходом в ліву скроневу ділянку та крововиливом на білковій оболонці правого ока, які в сукупності відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що не є небезпечними для життя, але спричинили тривалий розлад здоров`я понад 21 день, а також:

-синців в тім`яній ділянці справа, синця на задній поверхні грудної клітини по задньо-пахвовій лінії на рівні 5-го ребра справа, на боковій поверхні грудної клітини на 6-го 7-го ребр справа, в поперековій ділянці зліва, саден в лобовій ділянці справа, на червоній каймі верхньої губи зліва, крововиливу на слизовій оболонці верхньої губи в проекції 1-го-3-го зубів, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Тим самим, своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КК України, за ознаками умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечними для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст.121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 звернувся до суду з письмовою заявою, в якій, керуючись ст. 284, 477 КПК України, він відмовляється від обвинувачення у даному кримінальному провадженні за фактом спричинення йому тілесних ушкоджень та просить дане кримінальне провадження закрити. Також в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 пояснив суду, що претензій, в тому числі матеріального характеру, до ОСОБА_4 не має, просить закрити кримінальне провадження, досудове розслідування у якому розпочато саме на підставі його заяви у формі приватного обвинувачення, наголосив також що його позиція є добровільною, не є наслідком примусу, і відповідно, він просить заяву задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні підтримала клопотання потерпілого, вважає, що всі умови для прийняття процесуального рішення відповідно до ст.284 КПК України дотримані.

Обвинувачений та його захисник також просили задовольнити клопотання потерпілого про закриття кримінального провадження у зв`язку із відмовою потерпілого від обвинувачення у формі приватного.

Суд, розглянувши клопотання потерпілого, вислухавши думку учасників кримінального провадження, дійшов висновку про те, що воно підлягає задоволенню, а кримінальне провадження - закриттю з таких підстав.

За нормою ч.4 ст.26 КПК України кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого. Відмова потерпілого, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представника від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

За змістом п.7 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством.

За приписами ч.7 ст.284 КПК України якщо обставини, передбачені пунктами 5, 6, 7, 8, 9, 9-1, 10 частини першої цієї статті, виявляються під час судового провадження, а також у випадку, передбаченому пунктами 2, 3 частини другої цієї статті, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження.

Крім того, відповідно до положень ч.1 ст.477 КПК України кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, дізнавачем, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, передбачених, зокрема, ч.1 ст.122 (умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження без обтяжуючих обставин).

Дії ОСОБА_4 під час досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою тяжких наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров?я. Вказане кримінальне правопорушення відноситься до нетяжких та не пов`язане із домашнім насильством.

Суд, розглядаючи клопотання, враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, здійснені у постанові від 03.07.2019 у справі № 288/1158/16-к, пр.13-28кс19.

Так, критерієм розмежування кримінальних проваджень у формі приватного та публічного обвинувачення є зумовлене характером і наслідками протиправного діяння співвідношення публічного і приватного інтересу як об`єктів кримінально-правового захисту. Від такого співвідношення залежать передбачені законом способи вирішення конфлікту між винним і потерпілим, у тому числі можливість його розв`язання без застосування заходів кримінальної репресії.

Попри суспільну небезпечність кримінальних правопорушень приватного обвинувачення, як і будь-яких інших злочинів, їх визначальною ознакою є домінування приватного інтересу над публічним, яке надає вирішального значення волевиявленню потерпілого для притягнення чи непритягнення особи до кримінальної відповідальності. Головна ідея запровадження цієї особливої кримінальної процедури у правову систему України полягає в тому, що законодавець надає пріоритет свободі особистості у царині, яка віддана на розсуд індивіда і не може бути об`єктом втручання держави.

Злочини, кримінальне провадження щодо яких здійснюється у формі приватного обвинувачення, завдають шкоди головним чином інтересам окремих осіб, здебільшого, не є тяжкими і зумовлені локальними конфліктами, їх небезпека для держави й суспільства не є значною, а порушені права потерпілих можуть бути ефективно захищені як за допомогою кримінально-правових механізмів, так і в альтернативний спосіб. Завдана цим особам шкода зазвичай не має непоправного характеру, і становище, яке вони мали до вчинення посягання, може бути поновлено, в тому числі, шляхом порозуміння, примирення, компенсації й іншим чином без застосування встановлених державою заходів примусу.

У цих випадках, які є винятками із засади публічності, законодавець надає потерпілому можливість вибору одного з альтернативних варіантів поведінки у відповідь на вчинення щодо нього кримінального правопорушення: ініціювати перед компетентними органами притягнення винного до кримінальної відповідальності; врегулювати кримінально-правовий спір на основі взаємного порозуміння; не вдаватися до жодних дій.

Обираючи спосіб реагування на злочин, потерпілий, користуючись свободою розсуду, самостійно вирішує питання про те, наскільки це протиправне діяння зачіпає його інтереси, наскільки ефективним для їх захисту буде звернення до процедури кримінального судочинства, а в разі початку такої процедури чи доцільно її продовжувати. Заява потерпілого свідчить про його рішення захистити власні інтереси шляхом здійснення кримінального провадження.

Волевиявлення потерпілого про притягнення винного до кримінальної відповідальності є необхідною рушійною силою здійснення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, яке відповідно до частини першої статті 477 КПК може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого, а в разі його відмови від обвинувачення згідно із частиною четвертою статті 26, пунктом сьомим частини першої статті 284 цього Кодексу підлягає безумовному закриттю (за винятком кримінальних проваджень щодо злочинів, пов`язаних з домашнім насильством).

Зазначений законодавчий підхід покликаний сприяти врегулюванню виниклого у зв`язку зі злочином конфлікту між підозрюваним (обвинуваченим) та потерпілим і є проявом диспозитивності як загальної засади кримінального провадження. Зміст цієї засади розкривається у статті 26 КПК і полягає у свободі сторін використовувати свої права у межах та у спосіб, що передбачені цим Кодексом.

У розумінні наведених положень кримінального процесуального закону під відмовою потерпілого від обвинувачення у злочинах, перелік яких міститься у частині першій статті 477 КПК, варто розуміти лише беззастережне волевиявлення про непритягнення винного до кримінальної відповідальності і припинення розпочатої процедури його кримінального переслідування. Відповідна заява є проявом того, що потерпілий не бажає втручання держави у кримінально-правовий конфлікт і обирає альтернативний шлях його вирішення.

З урахуванням наведеної правової позиції та викладених вище обставин, думки учасників кримінального провадження, за результатами розгляду справи суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_4 , за ознаками вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.122 КК України, оскільки наявні всі умови для прийняття вказаного процесуального рішення.

З огляду на зазначені положення кримінального процесуального законодавства суд вважає, що подання вказаного клопотання є виключним правом потерпілого, зміст цього права не підлягає звуженню, тому кримінальне провадження підлягає закриттю.

Цивільний позов по справі не заявлявся.

Питання про речові докази вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати за проведення судових експертиз, які складають 2650 грн. 46 коп., суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь держави, що узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 17 червня 2020 року (справа №598/1781/17, провадження №13-47кс20), у якому зазначено, що суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі, й в ухвалі про закриття кримінального провадження. Зазначене також узгоджується з позицією Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеною у постановах від 01 лютого 2024 року у справі №930/497/23 (провадження №51-4798км23) та від 19 лютого 2024 року у справі №554/11426/22, провадження №51-4973км23, в яких Верховний Суд констатував, що у разі згоди особи на завершення кримінального провадження без використання своїх прав на доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, всі процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані з розслідуванням кримінального провадження, повинна відшкодувати саме вона.

Заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувались.

Керуючись ст. ст. 5, 26, 55-56, 100, 132, 174, 203, 284, 369-372, 477 КПК України суд,

УХВАЛИВ:

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками скоєння кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.122 КК України, - закрити у зв`язку з відмовою потерпілого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від обвинувачення у кримінальному провадженні в формі приватного обвинувачення.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів по кримінальному провадженню для проведення судових експертиз в розмірі 2650 грн. 46 коп., стягнути з ОСОБА_4 на користь держави.

Речові докази: футболку білого кольору зі слідами нашарування речовини бурого кольору, мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A14» моделі «SM-A145F/DSN» у металевому корпусі світло-зеленого кольору зі слідами пошкодження та силіконовий чохол фіолетового кольору зі слідами нашарування речовини бурого кольору, які належать потерпілому ОСОБА_6 та які передані на зберігання в камеру зберігання речових доказів Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області, - повернути потерпілому за належністю.

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження.

На ухвалу протягом 7-ми днів з дня її оголошення може бути подана апеляція до Запорізького апеляційного суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: ОСОБА_1