ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2821/24 Справа № 204/8028/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000452 стосовно

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Дніпропетровськ, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 15 - частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України (далі - КК),

за участю:

прокурора ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2024 року ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 - ч. 1 ст. 115 КК та призначено йому покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.

Позовну заяву потерпілого ОСОБА_10 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином, задоволено частково та стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 100 000 гривень в рахунок відшкодування заподіяної злочином моральної шкоди на користь ОСОБА_10 .

ОСОБА_8 визнаний винуватим у закінченому замаху на вбивство, тобто умисному протиправному заподіяння смерті іншій людині, вчиненого за наступних обставин.

08.07.2022 близько 18.00 години ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходився поблизу першого під`їзду будинку АДРЕСА_2 , де у останнього виник конфлікт на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин із раніше йому знайомим потерпілим ОСОБА_10 , в ході якого у ОСОБА_8 раптово виник злочинний умисел спрямований на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , утримуючи у правій руці кухонний ніж, наніс ним не менше двох ударів в область грудної клітини ліворуч, де розташовані життєво важливі органи (в ділянку лівої ореоли під соском та у 2-ге міжребір`я по середньо-ключичній лінії ліворуч) потерпілого ОСОБА_10 , заподіявши останньому відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 2449 від 08.09.2022 року, тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння, з якими потерпілий ОСОБА_10 був госпіталізований до КНП «Міська клінічна лікарня № 16» ДМР», де йому було надано медичну допомогу, та суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті потерпілого не настали, у зв`язку з своєчасно наданою останньому медичною допомогою.

Таким чином ОСОБА_8 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення свого злочинного умислу до кінця, однак з причин, що не залежали від його волі, суспільно небезпечний наслідок у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_10 не настав, оскільки останньому своєчасно було надано медичну допомогу.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості і просить ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, строком на 10 років.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду змінити з підстав відповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, внаслідок суворості і просить перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч. 2 ст. 15 - ч. 1 ст. 115 КК на ч. 1 ст. 121 КК та призначити йому покарання у виді позбавлення волі, строком на 5 років, звільнивши його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК.

Захисник вважає, що матеріали провадження не містять жодних доказів на існування у обвинуваченого прямого умислу на позбавлення потерпілого життя, а також стороною обвинувачення взагалі не зазначається мотив обвинуваченого на позбавлення потерпілого життя, який є невід`ємною складовою суб`єктивної сторони даного кримінального правопорушення, вважаю що дії обвинуваченого безпідставно кваліфіковано за ч. 1 ст. 115 КК.

Вважає помилковими висновки суду про наявність у ОСОБА_8 умислу на вбивство, оскільки залишилось без відповіді запитання, що в такому випадку завадило ОСОБА_8 добити потерпілого, оскільки останній перебував в свідомості після нанесення ударів, а сам ОСОБА_8 не міг не усвідомлювати небезпечність дій свідків для реалізації його плану. Тобто ОСОБА_8 після нанесення ударів відійшов в сторону і спостерігав за діями свідків, які почали надавати потерпілому допомогу та викликати швидку медичну допомогу, не вчиняючи будь-яких дій для перешкоджання свідкам або для доведення свого злочинного умислу до логічного кінця.

За версією потерпілого та обвинуваченого, які стверджують, що потерпілий сам двічі напоровся на ніж в результаті необережних дій як обвинуваченого, який дістав ніж та почав його демонструвати потерпілому, так і потерпілого, який в цей час почав зближатися з обвинуваченим, дії ОСОБА_11 мають кваліфікуватись ч. 1 ст. 119 КК.

За версією свідків, які стверджують, що між потерпілим та обвинуваченим відбувалась словесна сварка, в ході якої обвинувачений дістав ножа, наніс потерпілому два удари ножем в область грудної клітини після чого не поспішаючи пішов, перешкод в наданні допомоги потерпілому не чинив, до моменту зникнення обвинуваченого з полю зору (приблизно 2-3 хвилини) потерпілий перебував у свідомості, дії ОСОБА_11 мають кваліфікуватись ч. 1 ст. 121 КК.

В апеляційній скарзі захисник також наводить низку прикладів із судової практики, яка, на думку захисника, свідчить про правильність кваліфікації за тотожних обставин за ч. 1 ст. 121, а не за ч. 2 ст. 15 - ч. 1ст. 115 КК.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений та його захисник в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу захисника і з підстав, викладених в них, просили їх задовольнити.

До апеляційного суду надійшла відмова від апеляційної скарги прокурора, який брав участь під час розгляду справи в суді першої інстанції, яка була підтримана прокурором відділу обласної прокуратури, який просив закрити апеляційне провадження в цій частині, а інші учасники процесу не заперечували.

Крім того, прокурор заперечував проти апеляційної скарги сторони захисту і просив залишити її без задоволення, а вирок суду без змін.

Згідно зі статтею 403 КПК особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї до закінчення апеляційного розгляду. Якщо вирок або ухвала суду першої інстанції не були оскаржені іншими особами або якщо немає заперечень інших осіб, які подали апеляційну скаргу, проти закриття провадження у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції своєю ухвалою закриває апеляційне провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 КПК сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, ухвалою суду без виходу в нарадчу кімнату прийнято відмову прокурора від апеляційної скарги та закрито апеляційне провадження в цій частині.

Потерпілий в судове засідання не з`явився, про час, дату і місце апеляційного провадження повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив та із заявами про відкладення судового засідання до не звертався, що відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК, не перешкоджає проведення апеляційного розгляду без його участі.

Мотиви апеляційного суду.

За змістом ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У відповідності до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

За змістом ст. 91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: (1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); (2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; (3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; (4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження.

Стаття 94 КПК передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК у мотивувальній частині обвинувального вироку в разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням елементів складу кримінального правопорушення, зокрема місця, часу, способу вчинення та наслідків, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення.

У мотивувальній частині суд повинен описати результати оцінки доказів навести докази для підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів. Викладаючи підстави для прийняття рішення, суд повинен дати відповідь на аргументи сторін.

Вищезазначені вимоги кримінального процесуального закону суд першої інстанції виконав в повній мірі.

Суд апеляційної інстанції зважає на усталену практику суду касаційної інстанції, викладену, зокрема у постанові ККС ВС від 05 жовтня 2021 року у справі №589/5015/19, відповідно до якої суд апеляційної інстанції покликаний не стільки самостійно встановити обставини кримінального провадження, скільки перевірити та оцінити правильність їх встановлення судом першої інстанції, точність та відповідність застосування ним норм матеріального і процесуального закону, справедливість призначеного заходу кримінально-правового впливу, а також безпомилковість вирішення інших питань, що підлягають з`ясуванню при ухваленні судового рішення.

Сам апелянт визначає те коло питань, які є предметом перевірки апеляційного суду.

Таким чином, процесуальні вимоги сторін відіграють роль орієнтиру, показуючи, з якими частинами судового рішення учасник судового провадження не погоджується, та зобов`язують апеляційну інстанцію надати мотивовані відповіді на доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник, як на підставу для зміни судового рішення, посилається на п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК, відповідно до якої підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є (1) незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; (2) застосування закону, який не підлягає застосуванню (п. 1, 2 ч. 1 ст. 413 КПК).

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника, які за своїм змістом зводяться до того, що за встановлених судом першої інстанції обставин та дослідженого об`єму доказів, дії ОСОБА_8 підлягають кваліфікації не за ч. 2 ст. 15 - ч. 1 ст. 115 КК, а за ч. 1 ст. 121 КК, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотивуючи такі доводи захисник зазначає, що матеріали провадження не містять жодних доказів на існування у обвинуваченого прямого умислу на позбавлення потерпілого життя, а також стороною обвинувачення взагалі не зазначається мотив обвинуваченого на позбавлення потерпілого життя, який є невід`ємною складовою суб`єктивної сторони даного кримінального правопорушення, вважає, що дії обвинуваченого безпідставно кваліфіковано за ч. 1 ст. 115 КК.

Вважає помилковими висновки суду про наявність у ОСОБА_8 умислу на вбивство, оскільки залишилось без відповіді запитання, що за встановлених обставин завадило ОСОБА_8 добити потерпілого, оскільки останній перебував в свідомості після нанесення ударів, а сам ОСОБА_8 не міг не усвідомлювати небезпечність дій свідків для реалізації його плану. Тобто ОСОБА_8 після нанесення ударів відійшов в сторону і спостерігав за діями свідків, які почали надавати потерпілому допомогу та викликати швидку медичну допомогу, не вчиняючи будь-яких дій для перешкоджання свідкам або для доведення свого злочинного умислу до логічного кінця.

Зазначені вище доводи є аналогічними з позицією сторони захисту в суді першої інстанції, яку мотивовано спростував суд першої інстанції та з такими висновками місцевого суду погоджується апеляційний суд, а відповідні доводи скарги захисника є неспроможними, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у його вчиненні і правильно кваліфікував його дії за за ч. 2 ст. 15 - ч. 1 ст. 115 КК, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні та ретельно дослідженими судом наступними доказами.

ОСОБА_8 підтвердив, що за обставин, викладених у вироку, між ним та потерпілим ОСОБА_10 виник конфлікт через неповернення грошових коштів, які ОСОБА_8 раніше в цей день позичив останньому. При цьому, пояснив, що він та потерпілий в той день обидва були у стані алкогольного сп`яніння, так як раніше випили пляшку горілки. Щодо ножа ОСОБА_8 повідомив, що взяв його з дому, так як мав намір його наточити.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_10 підтвердив обставини отримання у борг коштів від ОСОБА_8 , вживання горілки та виниклий конфлікт між останніми щодо повернення коштів та отримання тілесних ушкоджень від ножа, який був у ОСОБА_8 . Однак пояснив, що ОСОБА_8 ножем не замахувався, ОСОБА_10 , злякавшись, хотів вибити ніж з рук ОСОБА_8 , кинувся та по необачності потягнувся на ніж. Потім трохи відійшов, присів на лавочку, втратив свідомість, більше нічого не пам`ятає. Прийшов до тями у лікарні через три дні в реанімації.

Свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , ОСОБА_15 надали показання, зміст яких полягає в тому, що вони були очевидцями конфлікту, як їм в подальшому стало відомо, між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , які були у стані сп`яніння. В ході конфлікту більш активним був обвинувачений, другий хлопець ( ОСОБА_16 ) стояв мовчки. Конфлікт був за гроші. Далі вони побачили, як обвинувачений дістав газетний згорток, звідти дістав ніж та правою рукою завдав потерпілому 2-3 удари в область серця, тобто в грудну клітину ліворуч. Після цього обвинувачений знову поклав ніж в газетний згорток, взяв його у праву руку та пішов у напрямку вул. Каверіна. Побачивши все зазначене, ОСОБА_12 зразу зателефонував до поліції та він з ОСОБА_17 пішли за обвинуваченим, при цьому тримали зв`язок з працівниками поліції з метою затримання ОСОБА_8 . По вул. Робочій є магазин «Простор», там є зупинка транспорту, ОСОБА_12 йшов по дорозі, його друг йшов по алеї та закричав, коли побачив, що обвинувачений викинув ніж у сміттєвий бак. ОСОБА_12 попросив друга залишитися біля нього, а сам далі пішов за обвинуваченим. Свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 надавали потерпілому домедичну допомогу, намагаючись закрити рану.

Допитана в судовому засіданні в суді першої інстанції свідок ОСОБА_18 показала суду, що вона є інспектором 2 взводу 4 роти 4 батальйону УПП в Дніпропетровській області. З обвинуваченим не знайома. 08.07.2022 вона чергувала у складі екіпажу 413, ними було отримано повідомлення про вбивство за адресою: АДРЕСА_2 . Той, хто викликав поліцію, повідомив, що винний втік з місця події. Екіпаж під`їхав до будинку АДРЕСА_3 , де їх чекав свідок ОСОБА_19 , він сів в машину і вони за його вказівками прослідували на АДРЕСА_4 , де у дворах, свідок вказав на чоловіка, який вчинив злочин, ним виявився ОСОБА_8 , який був затриманий із застосуванням фізичної сили та кайданок. Посадивши його в автомобіль, вони поїхали на місце злочину. По дорозі ОСОБА_8 повідомив, що він вчинив кримінальне правопорушення, хотів вбити ОСОБА_10 , у зв`язку з тим, що останній здійснює продаж наркотиків. Дана розмова зафіксована на нагрудний відеореєстратор.

Відповідно до протоколом огляду (перегляду відеозапису) від 28.09.2022, за участю ОСОБА_8 , його захисників ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , відповідно до якого здійснено перегляд відеозапису, який зафіксовано нагрудними відеореєстраторами працівників патрульної поліції за 08.07.2022. В ході перегляду відеозапису файлу встановлено, що він здійснюється з 18:04:56, на момент початку відеозапису, відеозапис проводиться в салоні службового автомобіля патрульних поліцейських. Патрульні поліцейські здійснили зупинку біля очевидця пригоди, який вказав, куди пішла особа, яка вчинила злочин, а також повідомив, що особа викинула ніж та вказав, де. По ходу руху в автомобілі патрульних поліцейських очевидець подій вказав на чоловіка, який вчинив злочин, попередньо описавши його прикмети. Далі очевидець вказав на особу, що вчинила злочин, в результаті чого останній був затриманий. Патрульні поліцейські разом з затриманою особою та очевидцем повернулися на місце події. Перебуваючи в автомобілі поліцейських, затримана особа повідомила, що завжди буде «різати» осіб, які здійснюють продаж наркотичних речовин. Очевидець вказав на місце, куди затримана особа викинула ніж.

Відповідно до висновку експерта № 2449е від 08.09.2022 за даними медичної документації та при огляді у ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: двох проникаючих колото-різаних поранень грудної клітини ліворуч, які розпочинаються ранами на грудній клітині ліворуч в ділянці лівої ореоли під соском та у 2-му міжребір`ї по середньо-ключичній лінії ліворуч, далі переходять в раньові канали, які йдуть спереду назад та дещо згори донизу, з ушкодженням по ходу яких: шкіри, підшкірно-жирової клітковини проникають в плевральну порожнину, з подальшим наскрізним пораненням верхньої частки легені, яке спрямоване спереду назад і вниз до кореня легені, з подальшим перетинанням кореня лівої легені та ушкодженням великої магістральної судини лівої легені, з явищами гематоми середостіння та лівобічного гемопневмотораксу.

Виявлені у нього тілесні ушкодження у вигляді двох проникаючих колото-різаних поранень грудної клітини ліворуч, спричинені від не менш як 2-х механічних дій гострого предмету (предметів), який (які) володів (володіли) колючо-ріжучими властивостями, що діяв (діяли) в область грудної клітини ліворуч у напрямку спереду назад та дещо згори донизу, яким могло бути і лезо ножа або інші предмети з аналогічними травмуючими властивостями, що підтверджується характером ран (краї рівні, кути гострі), наявністю та напрямком раньових каналів.

За своїм характером виявлені у нього тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння, згідно п. 2.1.3-й,о, «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995р. №6.

Виявлені у нього тілесні ушкодження у вигляді двох проникаючих колото-різаних поранень грудної клітини ліворуч, спричинені від не менш як 2-х механічних дій гострого предмету (предметів), який (які) володів (володіли) колючо-ріжучими властивостями, що діяв (діяли) в область грудної клітини ліворуч у напрямку спереду назад та дещо згори донизу, яким могло бути і лезо ножа або інші предмети з аналогічними травмуючими властивостями, що підтверджується характером ран (краї рівні, кути гострі), наявністю та напрямком раньових каналів.

Встановити взаємне розташування обстеженої особи та особи, яка спричиняла тілесні ушкодження не представляється можливим, у зв`язку з відсутністю судово-медичних експертних даних, можливо лише вказати, що ОСОБА_10 був звернутий передньо-лівою поверхнею грудної клітини до травмуючого предмету (вістря ножа або інші предмети з аналогічними трасуючими властивостями).

Враховуючи характер, локалізацію та кількість виявлених у нього тілесних ушкоджень, можливо вказати, що вони спричинені від не менш як двох механічних дій.

Враховуючи тяжкість отриманої травми утворення виявлених тілесних ушкоджень не характерно для спричинення їх власною рукою.

За своїм характером виявлені у нього тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння, згідно п. 2.1.3 й,о «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. № 6;

Відповідно до додаткових висновків експерта № 2670е від 27.09.2022, № 2671е від 27.09.2022 локалізація та характер виявлених у ОСОБА_10 тілесних ушкоджень та механізм їх спричинення встановлений при проведення судово-медичної експертизи не суперечать механізму, локалізації та характеру, на які вказують свідки ОСОБА_19 та ОСОБА_12 в ході проведення слідчого експерименту за їх участі.

Суд першої інстанції дав належну та мотивовану правову оцінку вищевказаним доказам, в тому числі і при кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 15 - ч. 1 ст. 115 КК та правильно виходив з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 КК та п. 4, 22 Постанови Пленуму Верховного суду України від 07 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності) безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Питання про умисел необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчинення діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при у цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

При цьому, якщо винна особа відмовилась від убивства потерпілого вже після вчинення дій, які вважала за необхідне виконати для доведення злочину до кінця, але його не було закінчено з причин, що не залежали від її волі, діяння належить кваліфікувати відповідно до частини другої статті 15 як закінчений замах на умисне вбивство, яке може бути вчинено лише з прямим умислом.

При оцінці дій обвинуваченого ОСОБА_8 та кваліфікації його дій, з`ясуванні змісту і спрямованості його умислу суд правильно врахував характер, рішучість і динамічність дій, вчинених обвинуваченим, їх раптовість для потерпілого, поведінку до, під час і після скоєння злочину, обране знаряддя злочину гострий предмет, який володів колюче-ріжучими властивостями, локалізацію нанесених поранень (життєво важливий орган грудна клітина ліворуч), механізм їх заподіяння, та врахував силу ударів, які за висновками експертів призвели до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент їх заподіяння та яка була достатньою для заподіяння смерті людини, а також їх кількість (не менше двох ударів).

Також суд першої інстанції, правильно встановив причини припинення злочинних дій, а саме те, що ОСОБА_8 вчинив всі дії, які вважав за необхідне, завдавши потерпілому не менше двох ударів ножем, після чого пішов. Сам ОСОБА_8 в своїх показаннях пояснював, що його дії були відкрити для інших осіб.

Також, суд правильно врахував поведінку обвинуваченого, який зник з місця скоєння злочину, розумів, що його мають намір затримати та викинув знаряддя злочину.

Апеляційний суд відхиляє доводи захисника про відсутність мотиву в діях ОСОБА_8 , оскільки потерпілий, свідки та сам ОСОБА_8 пояснили, що між ОСОБА_8 та потерпілим був конфлікт через неповернення боргу потерпілим. Апеляційний суд також зважає на заздалегідь заготовлений ніж ОСОБА_8 , який він взяв з дому, проте вважає не підтвердженою його версію, що ніж він взяв, бо хотів його заточити.

Також не знайшло свого логічного пояснення версія потерпілого та обвинуваченого стосовно того, що потерпілий сам, двічі наштовхнувся на ніж, за такої версії не логічна поведінка обвинуваченого, який побачивши це і як він стверджував, хотів тільки налякати потерпілого, чому він залишив місце злочину, викинув ніж, а не залишився з потерпілим, не надавав йому допомогу та не викликав швидку.

Версія, що потерпілий двічі наштовхнувся на ніж є неприйнятною та спростовується висновками судово-медичних експертиз, відповідно до яких удари наносились з достатньою силою, а також показаннями очевидців злочину свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , слідчими експериментами за участю свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_22 та до додатковими висновками експертів № 2670е від 27.09.2022, № 2671е від 27.09.2022, що механізм їх спричинення встановлений при проведення судово-медичної експертизи не суперечать механізму, локалізації та характеру, на які вказують свідки ОСОБА_19 та ОСОБА_12 в ході проведення слідчого експерименту.

В постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 09 жовтня 2018 року у справі № 760/4968/15-к, суд акцентував увагу на такому.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КК умисним вбивством є умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Умисне вбивство слід відрізняти від умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого. Визначальним при цьому є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до таких наслідків характеризується необережністю. Питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Склад злочину, передбачений частиною другою статті 121 КК, належить до особливих (складних) злочинів і виділений законодавцем в окремий вид необережного заподіяння смерті, тому що за своєю суттю, природою речей заподіяння смерті відбувається єдиним засобом - завданням тілесних ушкоджень.

Умисне тяжке тілесне ушкодження (стаття 121 КК) є злочином із матеріальним складом і змішаною формою вини.

Так, з системного аналізу закону випливає, що при відмежуванні замаху на вбивство від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: якщо особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, умисел є прямим, а якщо не бажає, хоча й свідомо припускає їх настання, умисел є непрямим. Для з`ясування змісту та спрямованості умислу особи при дослідженні доказів їм необхідно виходити з сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Отже, апеляційний суд вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції та погоджується з ними, що про умисел на вбивство в діях ОСОБА_8 свідчить два удари ножем в грудну клітину потерпілого, тобто місце розташування важливих для життя органів людини, також заздалегідь заготовлене знаряддя злочину, який він взяв з дому, а також його поведінка після нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, який не почав надавати останньому медичну допомогу, а з метою не бути затриманим покинув місце злочину та викинув знаряддя злочину.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на судову практику, здебільшого є нерелевантною, оскільки в них наведенні висновки, які зроблені за обставин, відмінних від фактичних обставин цієї справи, у зв`язку з чим апеляційний суд не може розцінити такі посилання, як підстава для зміни судового рішення в частині перекваліфікації дій ОСОБА_8 .

Із матеріалів кримінального провадження, журналу судового розгляду та його технічної фіксації, вбачається, що суд повно та всебічно дослідив всі обставини кримінального провадження, вирішив у відповідності до закону клопотання сторін, належним чином перевірив версію сторони захисту в тому числі і щодо застосування недозволених методів ведення слідства, і виклав переконливі мотиви прийнятого рішення, які ґрунтуються на досліджених доказах, яким дав належну правову оцінку, в тому числі й тим на які посилалась сторона захисту.

Таким чином, суд першої інстанції, дослідивши й зіставивши наявні у кримінальному провадженні фактичні дані та докази дав їм оцінку в аспекті ст. 94 КПК з точки зору належності, допустимості та достовірності, а також з`ясував передбачені ст. 91 КПК обставини, що належать до предмета доказування, й обґрунтовано вирішив, що зібрані докази в їх сукупності та взаємозв`язку поза розумним сумнівом доводять вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 15 - ч. 1 ст. 115 КК.

Під час обрання виду і міри покарання, суд першої інстанції належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відносяться до особливо тяжкого корисливого злочину проти життя та здоров`я особи. Також врахував відомості про особу обвинуваченого, відповідно до яких він раніше не судимий, не працевлаштований, є пенсіонером, є інвалідом третьої групи за загальним захворюванням, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, утриманців не має, за місцем проживання характеризується посередньо, врахував обставини, що пом`якшують покарання відшкодування матеріальної шкоди потерпілому та обставину, яка обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років, призначене обвинуваченому у відповідності з положеннями статей 50, 65, 68 КК з належним врахуванням тяжкості кримінальних правопорушень, відомостей про його особу та врахуванням обставин даного конкретного кримінального провадження і таке покарання, на переконання апеляційного суду, є справедливим, законним та співмірним з тяжкістю та характеру вчиненого кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

За результатами апеляційного перегляду оскарженого вироку апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином виконав вимоги статей 22, 94, 370, 373 КПК забезпечив повне та всебічне дослідження всіх обставин кримінального провадження, належним чином дослідив та оцінив всі докази і виклав переконливі мотиви чому він приймає їх до уваги. Судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження правильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність і не допущено таких порушень кримінального процесуального закону, які б могли бути визнані істотним в розумінні ч. 1 ст. 412 КПК або потягнути несправедливість судового розгляду в даному кримінальному провадженні, у зв`язку з чим апеляційні скарги захисника задоволенню не підлягає, а вирок суду має бути залишений без змін.

Керуючись ст. 404, 405, 407 КПК, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2024 року стосовно ОСОБА_8 за частиною 2 статті 15 - частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а обвинуваченим, який утримується під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4