Провадження № 1-кс/522/4705/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2024 року місто Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі: слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого СВ ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 , погодженого прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 , про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 436-2, ч. 2 ст. 114-2 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Досудовим розслідуванням встановлено, що 24.02.2022 року о 05-00 год., за наказом президента російської федерації (далі за текстом - рф) ОСОБА_8 , збройні сили рф незаконно, віроломно вторглись на територію Україну, здійснили широкомасштабну неспровоковану військову агресію і збройний напад, застосовуючи всі види стрілецької, артилерійської, ракетної, іншої зброї, в тому числі засоби ведення війни, заборонені міжнародним правом, спричиняючи ураження і руйнування об`єктів військової і цивільної, в тому числі критичної, інфраструктури, ураження і вбивства особового складу підрозділів Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів, мирного населення, масово порушуючи при цьому закони та звичаї війни, передбачені міжнародними договорами, і масово вчиняючи на території України злочини проти основ національної безпеки України, проти життя та здоров`я особи, проти волі, честі та гідності особи, проти статевої свободи та статевої недоторканності особи, проти виборчих, трудових та інших особистих прав і свобод людини і громадянина, проти власності, проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому, термін дії воєнного стану продовжено на 30 днів указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022 (затверджений Законом України № 2119-IX від 15.03.2022) та від 18.04.2022 № 259/2022 (затверджений Законом України 2212-IX від 21.04.2022), а також на 90 днів - Указами Президента України від 17.05.2022 № 341/2022 (затверджений Законом України № 2263-IX від 22.05.2022), від 12.08.2022 № 573/2022 (затверджений Законом України № 2500-IX від 15.08.2022), від 07.11.2022 (затверджений Законом України № 2738-IX від 16.11.2022), від 06.02.2023 № 58/2023 (затверджений Законом України № 2915-IX від 07.02.2023), від 01.05.2023 № 254/2023 (затверджений Законом України № 3057-IX від 02.05.2023), від 26.07.2023 № 451/2023 (затверджений Законом України № 3275-IX від 27.07.2023), від 06.11.2023 № 734/2023 (затверджений Законом України № 3429-IX від 08.11.2023), від 05.02.2024 № 49/2024 (затверджений Законом України № 3564-IX від 06.02.2024).

Після початку широкомасштабного військового вторгнення російської федерації на територію України, у громадянина України ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був достовірно обізнаним із засобів масової інформації та інших відкритих джерел інформації про введення правого режиму воєнного стану на всій території України, введеної органами державної влади заборони розповсюдження інформації, розголошення якої може призвести до обізнаності противника про дії Збройних Сил України, інших складових сил оборони і негативно вплинути на хід виконання завдань за призначенням під час дії правового режиму воєнного стану, 19.04.2024 виник злочинний умисел на поширення інформації про розташування Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, за можливості їх ідентифікації на місцевості, незважаючи на те, що така інформація не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами, про що йому було достовірно відомо.

На виконання свого злочинного умислу, 19.04.2024, протягом дня (точний час досудовим розслідуванням не встановлено), ОСОБА_4 , перебуваючи у невстановленому автомобілі, під час проїзду біля Одеського морського порту, використовуючи відеокамеру власного мобільного телефону марки «Motorolla», модель «G32», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , з номером мобільного телефону НОМЕР_3 , зафіксував на відеозапис район порту м. Одеси (від АДРЕСА_3 ), із чіткою фіксацією на камеру розташованих блок-постів ЗСУ, за змістом якого можливо ідентифікувати на місцевості розташування позицій окремих діючих бойових підрозділів Збройних Сил України.

Після цього, продовжуючи свою протиправну діяльність, 19.04.2024, о 17 год. 22 хв., ОСОБА_4 , діючи умисно, маючи умисел на незаконне поширення інформації про розташування Збройних Сил України, за можливості їх ідентифікації на місцевості, будучи обізнаним і враховуючи, що така інформація не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами, розуміючи суспільно небезпечний характер таких своїх дій, проте бажаючи настання шкідливих і невідворотних наслідків у вигляді зниження обороноздатності України в умовах діючого воєнного стану, збройної агресії російської федерації проти України, прямої загрози національній безпеці України, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , використовуючи власний мобільний телефон марки «Motorolla», модель «G32», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , з номером мобільного телефону НОМЕР_3 , що мав вихід у мережу Інтернет, через месенджер «WhatsApp» (сервіс для обміну голосовими, текстовими повідомленнями і медіафайлами), використовуючи свій профіль «Сёма» прив`язаний до м.т. НОМЕР_3 , поширив, шляхом розміщення, опублікування, у групі в месенджері «WhatsApp» (сервісі для одночасного спілкування між декількома користувачами соціальної мережі «WhatsApp») під назвою «ТикТок группа» (утворена 14.04.2023, на момент 23.05.2024 у вказаній групі перебувало 29 учасників), попередньо створений ним за вищевикладених обставин відеозапис, за змістом якого можливо ідентифікувати на місцевості розташування позицій окремих діючих підрозділів Збройних Сил України.

Вказаний відеозапис, поширений ОСОБА_4 , з інформацією про розташування позицій окремих діючих підрозділів Збройних Сил України, надійшов кожному учаснику групи «ТикТок группа» в месенджері «WhatsApp». Станом на 23.05.2024 в групі «ТикТок группа» в месенджері «WhatsApp» перебувало 29 учасників.

Поширена за вищевикладених обставин ОСОБА_4 інформація про розташування позицій окремих діючих підрозділів Збройних Сил України була достовірною; за змістом поширеної ним інформації можливо ідентифікувати на місцевості розташування Збройних Сил України; вказана інформація про розташування Збройних Сил України Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами у відкритому доступі не розміщувалась. Поширення вказаної інформації може завдати шкоди обороноздатності та державній безпеці України.

У зв`язку з викладеними фактичними обставинами, громадянин України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України - несанкціоноване поширення інформації про направлення, переміщення зброї, озброєння та бойових припасів в Україну, рух, переміщення або розміщення Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, вчинене в умовах воєнного або надзвичайного стану, за ознаками: поширення інформації про розташування Збройних Сил України, за можливості їх ідентифікації на місцевості, якщо така інформація не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами, вчинене в умовах воєнного стану.

Крім того, 24.02.2022 року о 05-00 год., за наказом президента Російської Федерації ОСОБА_8 , збройні сили Російської Федерації незаконно, віроломно вторглись на територію Україну, здійснили широкомасштабну неспровоковану військову агресію і збройний напад, застосовуючи всі види стрілецької, артилерійської, ракетної, іншої зброї, в тому числі засоби ведення війни, заборонені міжнародним правом, спричиняючи ураження і руйнування об`єктів військової і цивільної, в тому числі критичної, інфраструктури, ураження і вбивства особового складу підрозділів Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів, мирного населення, масово порушуючи при цьому закони та звичаї війни, передбачені міжнародними договорами, і масово вчиняючи на території України злочини проти основ національної безпеки України, проти життя та здоров`я особи, проти волі, честі та гідності особи, проти статевої свободи та статевої недоторканності особи, проти виборчих, трудових та інших особистих прав і свобод людини і громадянина, проти власності, проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку.

Указані протиправні дії Російської Федерації, її військово-політичного керівництва, військовослужбовців, службових осіб, громадян, їх спільників з числа громадян інших країн, в тому числі України, суперечать цілому ряду міжнародно-правових нормативних актів, Конституції України, законам України.

Так, 24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким створено Організацію Об`єднаних Націй (далі - ООН).

До складу ООН входять Україна, Російська Федерація та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу.

Відповідно до частини 4 статті 2 Статуту ООН, всі Члени вказаної організації утримуються в їхніх міжнародних відносинах від загрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним з Цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН від 9 грудня 1981 року № 36/103 про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1965 року № 2131 (ХХ), що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав, про огородження їх незалежності і суверенітету; від 24 жовтня 1970 року № 2625 (XXV), що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами у відповідності до Статуту ООН; від 16 грудня 1970 року № 2734 (ХХV), що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, та від 14 грудня 1974 року № 3314 (ХХІХ), що містить визначення агресії, установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербування найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Так, згідно зі статтею 1 резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року № 3314 (ХХІХ), що містить визначення агресії, агресією є застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності або політичної незалежності іншої держави, або будь-яким іншим способом, несумісним зі Статутом ООН, як це установлено в даному визначенні.

Відповідно до статті 3 вказаної резолюції, будь-яка з наступних дій, незалежно від оголошення війни, з врахуванням і у відповідності до положень статті 2, буде кваліфікуватися як акт агресії: а) вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не мала, яка є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або її частини; b) бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави; c) блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави; d) напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські і повітряні флоти іншої держави; e) застосування збройних сил однієї держави, які знаходяться на території іншої держави за узгодженням з державою, яка приймає, на порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після закінчення дії угоди; f) дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження іншої держави, використовувалась цією іншою державою для здійснення акта агресії проти третьої держави; g) засилання державою або від імені держави озброєних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, які мають настільки серйозний характер, що це рівносильно переліченим вище актам, або її значна участь в них.

Згідно зі статтею вказаної резолюції, ніякі міркування будь-якого характеру, чи-то політичного, економічного, військового або іншого характеру, не можуть служити виправданням агресії. Агресивна війна є злочином проти міжнародного миру. Агресія тягне за собою міжнародну відповідальність. Ніяке територіальне придбання або особлива вигода, одержані в результаті агресії, не є і не можуть бути визнані законними.

Крім того, принципи суверенної рівності, поваги прав, притаманних суверенітету, незастосування сили чи погрози силою, непорушності кордонів, територіальної цілісності держав, мирного врегулювання спорів та невтручання у внутрішні справи держав були закріплені також в Заключному Акті наради з безпеки і співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року, який підписаний СРСР, правонаступником якого є Російська Федерація.

Враховуючи міжнародно-правове визначення агресії, з 20 лютого 2014 року Російською Федерацією розпочато збройну агресію проти України, яка триває до теперішнього часу.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про правонаступництво України» від 12 вересня 1991 року, Україна підтверджує свої зобов`язання за міжнародними договорами, укладеними Українською РСР до проголошення незалежності України.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року (далі - Декларація) вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. Згідно з указаним документом, територія України є неподільною та недоторканною.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і Російська Федерація.

Згідно з пунктами 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05 грудня 1994 року, АДРЕСА_3 підтвердили Україні їх зобов`язання згідно з принципами Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01 серпня 1975 року поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України, утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН.

Відповідно до опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та Російською Федерацією про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року (ратифікований РФ 22 квітня 2004 року), територія Автономної Республіки Крим (далі - АР Крим), м. Севастополя, Донецької і Луганської областей відноситься до території України.

Статтями 1, 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Згідно зі ст. 4 Конституції України, в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.

Відповідно до ст. 28 Конституції України, ніхто не може бути свавільно позбавлений життя.

Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування.

Статтею 73 Конституції України закріплено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.

Частиною 1 статті 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Відповідно до статті 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до преамбули та ст. 2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншим міжнародно-правовим актам є окупацією внаслідок збройної агресії Російської Федерації частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування Російької Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації.

Відповідно до п. 4 ст. 1 Частини I Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 8 червня 1977 року, боротьба з іноземною окупацією є формою збройного конфлікту.

В розумінні положень ст. 2 Женевської конвенції про поводження з військовополоненими від 12.08.1949, ратифікованої Указом Президії Верховної Ради Української Радянської Соціалістичної Республіки від 03.07.1954, між Російською Федерацією та Україною з 20.02.2014 триває збройний конфлікт міжнародного характеру внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Зверненням Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейської Комісії, Європейського Парламенту, інших міжнародних організацій та їх парламентських асамблей, парламентів та урядів держав - членів Європейського Союзу та НАТО, парламентів та урядів демократичних держав світу щодо необхідності вжиття додаткових спільних заходів з метою припинення агресії Російської Федерації проти України та запобігання поширенню цієї агресії на інші країни в Європі, затвердженим постановою Верховної Ради України від 24.03.2022 № 2141-IX; Зверненням Верховної Ради України до Комітету ООН з прав людини, Комітету ООН з прав дитини, Міжнародного суду ООН, Верховного комісара ООН у справах біженців про порушення Російською Федерацією міжнародних договорів (конвенцій) та про неприпустимість передання дітей - громадян України та дітей, які проживали на території України, викрадених та примусового вивезених до держави-агресора, інших держав або переміщених у межах окупованих території України, в сім`ї російських громадян, затвердженим постановою Верховної Ради України від 19.06.2022 № 2306-IX; Зверненням Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, інституцій Європейського Союзу, Організації з безпеки і співробітництва в Європі, Міжнародного агентства з атомної енергії та парламентів і урядів його держав-членів щодо засудження акту ядерного тероризму, який здійснює держава-агресор - Російська Федерація на Запорізькій атомній електростанції у місті Енергодар Запорізької області, Україна, затвердженим постановою Верховної Ради України від 15.08.2022 № 2502-IX; Зверненням Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, держав - членів Європейського Союзу, Європейської Ради, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, парламентів та урядів держав - членів НАТО, Міжнародного комітету Червоного Хреста, Незалежної міжнародної медичної гуманітарної організації "Лікарі без кордонів" щодо засудження факту масової страти українських військовополонених державою-агресором в Оленівці 29 липня 2022 року, затвердженим постановою Верховної Ради України від 30.08.2022 № 2547-IX; Зверненням Верховної Ради України до Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй, Програми Організації Об`єднаних Націй з навколишнього середовища, Європейського Парламенту, Європейської Комісії, парламентів та урядів держав - членів Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй щодо утворення спеціальної екологічної моніторингової місії для фіксації екологічної шкоди, заподіяної внаслідок збройної агресії Російської Федерації на території України, затвердженим постановою Верховної Ради України від 20.09.2022 № 2594-IX; Заявою Верховної Ради України "Про агресію російської федерації в районах Чорного та Азовського морів і Керченській протоці", затвердженою постановою Верховної Ради України від 20.09.2022 № 2595-IX; Зверненням Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів іноземних держав стосовно створення спеціального міжнародного трибуналу щодо злочину агресії проти України, затвердженим постановою Верховної Ради України від 07.10.2022 № 2663-IX, - протиправні дії Російської Федерації визначені як збройна агресія проти України.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому, термін дії воєнного стану продовжено на 30 днів указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022 (затверджений Законом України № 2119-IX від 15.03.2022) та від 18.04.2022 № 259/2022 (затверджений Законом України 2212-IX від 21.04.2022), а також на 90 днів - Указами Президента України від 17.05.2022 № 341/2022 (затверджений Законом України № 2263-IX від 22.05.2022), від 12.08.2022 № 573/2022 (затверджений Законом України № 2500-IX від 15.08.2022), від 07.11.2022 (затверджений Законом України № 2738-IX від 16.11.2022), від 06.02.2023 № 58/2023 (затверджений Законом України № 2915-IX від 07.02.2023), від 01.05.2023 № 254/2023 (затверджений Законом України № 3057-IX від 02.05.2023), від 26.07.2023 № 451/2023 (затверджений Законом України № 3275-IX від 27.07.2023), від 06.11.2023 № 734/2023 (затверджений Законом України № 3429-IX від 08.11.2023), від 05.02.2024 № 49/2024 (затверджений Законом України № 3564-IX від 06.02.2024).

Досудовим розслідуванням встановлено, що на початку січня 2024 року у громадянина України ОСОБА_4 , який був невдоволеним чинною державною владою в Україні, сповідував антиукраїнську ідеологію і неприйняття державності України, був прихильником приєднання території України до російської федерації або створення на її території проросійських псевдодержавних утворень, підтримував збройну агресію російської федерації проти України, визнавав її правомірною, усвідомлював, що російська федерація здійснює широкомасштабну неспровоковану військову агресію і збройний напад проти України, у зв`язку з чим в Україні у встановленому законом порядку введено воєнний стан, виник злочинний умисел, направлений на виправдовування здійснення збройної агресії російської федерації проти України та на заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році.

На виконання свого злочинного умислу, ОСОБА_4 , діючи умисно, маючи умисел на виправдовування, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, будучи обізнананим щодо розпочатої 24.02.2022 відкритої збройної агресії Російської Федерації проти України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, а також бажаючи настання шкідливих наслідків у вигляді виправдовування, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, знаходячись за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , використовуючи належний йому мобільний телефон марки «Motorolla», модель «G32», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , з номером мобільного телефону НОМЕР_3 , приєднаний до мережі Інтернет, будучи зареєстрованим в соціальній мережі «ТікТок» (соцмедійному застосунку для створення і поширення відеофайлів та онлайн-трансляцій) під іменем "Прокурор СССР" (посилання « ІНФОРМАЦІЯ_3 », веб-адреса: ІНФОРМАЦІЯ_2 ), взяв участь у так званих стрімах (етерах, онлайн-трансляціях), в яких під час діалогу з іншими учасниками стрімів (онлайн трансляцій) особисто висловив наступні репліки:

- 04.01.2024 року, о 0:15 год.:

«невстановлена особа- Они не расстреливают наши города не убивают людей, или что?

ОСОБА_4 - Нет! Нет войны между россией и Украиной! Нету! Она должна быть утверждена законом! На смотри, сто шестая, смотри, сто шестая статья, видишь, сто шестая Конституции. Открываем девятнадцатый и двадцатый пункт, вот. Пункт девятнадцать, вот смотри, значит, Президент вносит в Верховную раду Украины подання про оголошення стану війни, то есть войны, та у разі збройної агресії проти України, приймає рішення про використання Збройних сил України та інших утворень відповідно до закону. А у нас полно утворень вне закона»

- 04.01.2024 року, о 0:17 год.:

«невстановлена особа- понимаешь, то шо наше правительство тоже многие вопросы…

ОСОБА_4 - они внесли в Конституцию… и обязаны соблюдать. Дальше, смотри, двадцатая статья, видишь, принимает, відповідно до закону, рішення про загальну, часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні, або в окремих її місцевостях у разі гарози нападу. У нас военное положение. У нас загроза нападу, ти чуєш мене, загроза нападу! Небезпеки державної незалежності України. Ти чуєш! Военное - это коли загроза тільки. А никто на нас не нападал, потому что у нас военное положение по сегодняшний день! И опять таки, здесь в Конституции написано, что он вводит, а продлевать у него полномочий нет. Ое пять раз уже продлил. Ты понимаешь, вот тебе в уши вливают! Ты же законы не читаешь!»

- 04.01.2024 року, о 01:04 год.:

« ОСОБА_4 - а бомбят ее украинские ракеты, все!

невстановлена особа - украинские ракеты бомбят, да?

ОСОБА_4 - Да! Да!

невстановлена особа - а, то есть именно украинские ракеты бомбят Одессу?

ОСОБА_4 - Ты еще пять раз спроси, от этого тебе скажу…

невстановлена особа - если ты больной человек на голову - это диагноз уже…

ОСОБА_4 - Я тебе его отдаю. ОСОБА_9, забирай, ОСОБА_9.»

У вищезазначених репліках, висловлених ОСОБА_4 , міститься виправдовування, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році.

У зв`язку з викладеними фактичними обставинами, громадянин України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 436-2 КК України - виправдування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, глорифікація її учасників, за ознаками: виправдовування, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році.

Прокурор в судовому засіданні просить задовольнити клопотання.

Підозрюваний та його захисник заперечували проти задоволення клопотання та просили обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, посилаючись на те, що клопотання є необґрунтованим, а наведені ризики не належними та достатніми доказами.

Вивчивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, допитавши підозрюваного, його захисника, а також вислухавши думку прокурора, приходжу до висновку, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

26.06.2024 ОСОБА_4 затримано в порядку ст.ст. 208, 615 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 436-2 ч. 2 ст. 114?2 КК України.

27.06.2024 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 436-2 ч. 2 ст. 114?2 КК України.

27.06.2024 слідчим суддею Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 25.08.2024.

Закінчити досудове розслідування, у передбачений п. 2 абз. 2 ч. 1 ст. 219 КПК України строк, протягом 2 (двох) місяців з дня повідомлення ОСОБА_4 про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 114-2, ч. 1 ст. 436-2 КК України, не представляється можливим, оскільки для прийняття законного та обґрунтованого рішення за вказаними матеріалами досудового розслідування необхідно виконати наступне: допитати ОСОБА_4 як підозрюваного за обставинами кримінального провадження; передати речові докази на відповідальне зберігання; провести додаткові слідчі/процесуальні дії, в проведенні яких виникне необхідність за результатами допиту підозрюваного ОСОБА_4 ; виконати вимоги ст. 290 КПК України; виконати вимоги, передбачені ст. 291 КПК України, а саме скласти обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування.

Відомості, які будуть отримані в результаті перелічених слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій, мають значення доказів у кримінальному провадженні, оскільки підтвердять або спростують причетність підозрюваного до вчинення кримінального правопорушення за обставинами кримінального провадження та інших кримінальних правопорушень, про підозру у вчиненні яких йому не повідомлялось. Крім того, дотримання положень ст. 290 КПК України щодо відкриття матеріалів кримінального провадження стороні захисту надасть суду право для допущення відомостей, що містяться у них, як доказів.

Для проведення та завершення вищевказаних процесуальних дій, у зв`язку з особливою складністю кримінального провадження, необхідний строк не менше ніж 60 (шістдесят) днів.

Обставинами, що перешкоджали здійснити вищевказані процесуальні та слідчі дії раніше, є: особлива складність кримінального провадження; тривалість проведення судової експертизи матеріалів відео-, звукозапису.

Підозрюваний ОСОБА_4 , перебуваючи на свободі, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, у тому числі і на території інших держав, або території не підконтрольній правоохоронним органам України. Зазначений ризик підтверджується тяжкістю покарання, яке передбачене санкцією статті, за якою йому повідомлено про підозру; проживанням у м. Одесі, де багато пунктів пропуску через державний кордон України, зокрема поблизу є державний кордон України з Республікою Молдовою тощо. Також, відсутністю в нього постійних джерел існування та роботи, міцних соціальних зав`язків; знищити, сховати та можливо спотворити будь-яку із речей чи документів (електронний файлів, відео файлів), що можуть мати істотне значення для встановлення детальних обставин кримінального правопорушення. Зазначене підтверджується тим, що всі обставини вчинення кримінального правопорушення на даний час не встановлені; тим, що всі особи, причетні до вчинення кримінального правопорушення, і свідки на даний час також не встановлені; тяжкістю покарання, яке передбачене санкцією статті, за якою йому повідомлено про підозру; почати незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, у тому числі на осіб, обізнаних про обставини вчинення кримінального правопорушення, але на даний час не встановлених. Тяжкість покарання, яке передбачене санкцією статті, за якою йому повідомлено про підозру; тим, що всі обставини вчинення кримінального правопорушення на даний час не встановлені; тим, що всі особи, причетні до вчинення кримінального правопорушення та й фактичні свідки на даний час не встановлені і не допитані; вчинити інше або продовжити кримінальне правопорушення, в якому обґрунтовано підозрюється та за що затриманий після його вчинення. Зазначене підтверджується його бажанням зниження обороноздатності України в умовах воєнного стану і збройної агресії російської федерації проти України, загрозою його діями Національній безпеці України.

Запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, неможливо, зважаючи на вище перелічені ризики.

Зазначені ризики не зменшилися, що, згідно ст.ст. 177, 199 КПК України, є підставою для продовження підозрюваному ОСОБА_4 строку тримання під вартою.

Вказані обставини є підставами вважати, що до ОСОБА_4 з метою забезпечення виконання процесуальних обов`язків має бути продовжено застосування запобіжного заходу - тримання під вартою. За указаних обставин підстави для застосування до нього будь-якого іншого, більш м`якого, запобіжного заходу, відсутні, будь-який, більш м`який запобіжний захід не здатний запобігти ризикам передбачених ст. 177 КПК України

Відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109 - 114-2, 258 - 258-5, 260, 261, 437-442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті - тримання під вартою.

Згідно з ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109 - 114-2, 258 - 258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

Керуючись ст.ст. 40, 131, 132, 176-178, 193, 194, 197, 199 КПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СВ ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою підозрюваному у кримінальному проваджені № 0000254 від 21.06.2024, за підозрою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 436-2, ч. 2 ст. 114-2 КК України, на шістдесят днів, тобто до 21.10.2024 року включно.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: ОСОБА_1

Копію ухвали отримав _________________________________________

дата, прізвище, підпис підозрюваного

22.08.2024