Роздільнянський районний суд Одеської області
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/1208/24

Номер провадження: 1-кп/511/178/24

15 листопада 2024 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Роздільна Одеської області в порядку спеціального судового провадження (in absentia) кримінальне провадження № 0001146, внесене до ЄРДР від 25.02.2014 року за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Роздільна, Одеської області, громадянина російської федерації, одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , рф та фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , рф, останнє відоме місце мешкання на території України, АДРЕСА_3 , раніше не судимого,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України,

в с т а н о в и в:

1.Формулювання обвинувачення , визнаного судом доведеним.

ОСОБА_6 07.07.2001 року у вечірній час (більш точного часу встановити не надалось можливим) разом зі своєю дружиною ОСОБА_7 прибув до території танцмайданчику «Мегаполіс», який розташований напроти будинку офіцерського складу АДРЕСА_4 біля постаменту «Літак», де відпочивав у компанії ОСОБА_8 , вживаючи алкогольні напої.

Під час вживання алкогольних напоїв, 08.07.2001 приблизно о 01:00 між ОСОБА_6 та компанією юнаків (серед яких не було ОСОБА_9 ), які перебували на території танцмайданчику «Мегаполіс», в якості відвідувачів, виник конфлікт, який в подальшому перемістився за межі танцмайданчику, в ході якого ОСОБА_6 були завдані тілесні ушкодження, після чого конфлікт було завершено.

В подальшому, 08.07.2001 приблизно о 01 годині 30 хвилин ОСОБА_6 , перебуваючи біля входу до території танцмайданчику «Мегаполіс» побачив ОСОБА_9 , який перебував поряд з особами, з якими раніше у нього виник конфлікт, та вважаючи, що ОСОБА_9 один з тих осіб, з якими у ного був конфлікт, з метою помсти, вирішив умисно та протиправно позбавити його життя.

08.07.2001 року приблизно 02:00 ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та знаходячись поза танцмайданчиком, підійшов до ОСОБА_9 , який знаходився біля постаменту «Літак», котрий розташований напроти будинку офіцерського складу АДРЕСА_4 , де реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на заподіяння смерті ОСОБА_9 , усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій у вигляді смерті останнього та бажаючи їх настання, навмисно, з мотиву помсти, тримаючи у правій руці кухонний ніж довжиною 18 см, з пластиковою рукояткою чорного кольору довжиною леза 8,1 см, який ОСОБА_6 зберігав при собі, завдав ним (ножом) один удар в ліву ділянку грудної клітини ОСОБА_9 , спричинивши останньому проникаюче колото-різане поранення грудної клітини з пошкодженням хрящової частини 4-го лівого ребра навколосерцевої сумки і серця, що супроводжувалось масивною внутрішньою і зовнішньою кровотечою. Від отриманого проникаючого колото-різаного поранення лівої ділянки грудної клітини ОСОБА_9 помер на місці події.

Дії ОСОБА_6 органами досудового слідства кваліфіковані за ч.1 ст.115 Кримінального кодексу України як умисне вбивство.

2.Мотивація суду щодо застосування судом спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia).

Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 7 КПК України, основними засадами судочинства в Україні є верховенство права, законність, рівність усіх учасників судового розгляду перед законом і судом; повага до людської гідності.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом.

Положення закону щодо здійснення спеціального досудового розслідування та спеціального судового провадження є такими, що узгоджуються зі стандартами, визначеними у Резолюції (75) 11 Комітету Міністрів Ради Європи щодо критеріїв, які регламентують провадження, що здійснюється за відсутності обвинуваченого.

Так, відповідно до рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи важливою умовою застосування спеціального досудового розслідування та спеціального судового розгляду є те, щоб під час спеціального досудового розслідування або спеціального судового провадження було забезпечено процесуальні права та гарантії осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, зокрема, право обвинуваченого бути поінформованим належним чином про дату слухання справи та про своє право на законне чи інше представництво в суді.

Згідно ч. 3 ст. 323 КПК України, судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у частині другій статті 297-1 цього Кодексу, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та/або оголошений в міжнародний розшук.

За наявності таких обставин за клопотанням прокурора, до якого додаються матеріали про те, що обвинувачений знав або повинен був знати про розпочате кримінальне провадження, суд постановляє ухвалу про здійснення спеціального судового провадження стосовно такого обвинуваченого. Участь захисника у спеціальному судовому провадженні є обов`язковою.

Повістки про виклик обвинуваченого у разі здійснення спеціального судового провадження надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування, а процесуальні документи, що підлягають врученню обвинуваченому, надсилаються захиснику. Інформація про такі документи та повістки про виклик обвинуваченого обов`язково публікуються у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження згідно з положеннями статті 297-5 цього Кодексу та на офіційному веб-сайті суду. З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду обвинувачений вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

Відповідно до ч. 5 ст. 374 КПК України, у разі ухвалення вироку за наслідками кримінального провадження, у якому здійснювалося спеціальне досудове розслідування або спеціальне судове провадження (in absentia), суд окремо обґрунтовує, чи були здійснені стороною обвинувачення всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав підозрюваного чи обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження.

Так ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст.115 Кримінального кодексу України , щодо яких допускається спеціальне провадження.

27.01.2015 року Верховна Рада України прийняла постанову №129 , якою визнала рф державою - агресором, що всебічно підтримує тероризм та блокує діяльність Ради безпеки ООН, чим ставить під загрозу міжнародний НОМЕР_1 та безпеку.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 є громадянином російської федерації, документований паспортом серії НОМЕР_2 , виданим 25.03.2004 року УВС м.Ноябрськ. На теперішній час перебуває на території російської федерації зареєстрований в АДРЕСА_1 , та фактично проживаючий в АДРЕСА_5 , що підтверджується наданими суду копією паспорта ОСОБА_6 , інформацією, отриманою від УМВС росії за вих. №79/2-23779 від 03.10.2013 року, довідкою про реєстрацію ОСОБА_6 .

Згідно з інформацією Головного центру обробки спеціальної інформації ДПСУ відомостей про перетинання Державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України громадянином ОСОБА_6 в період з 08.11.2017 року по 23.11.2023 року не виявлено.

04.07.2014 року ОСОБА_6 оголошено у розшук, який доручено здійснювати Роздільнянському РВП ГУНП в Одеській області в рамках заведеної оперативно-розшукової справи категорії «Розшук» ОРД №0300150 .

У вказаному кримінальному провадженні за ухвалою слідчого судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 05 березня 2024 року згідно з вимогами ст. 297-1 КПК України здійснювалося спеціальне досудове розслідування. Дана ухвала була опублікована в засобах масової інформації.

Дорученням Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правничої допомоги у Одеській області адвоката ОСОБА_4 уповноважено забезпечити безоплатну вторинну правову допомогу ОСОБА_6 .

Примірник обвинувального акту та реєстр матеріалів досудового розслідування, згідно з правилами ст. 293 КПК України, наданий адвокату, який здійснює захист обвинуваченого за призначенням.

ОСОБА_6 був обізнаним, що стосовно нього розпочато кримінальне провадження, йому повідомлено про підозру та обвинувальний акт спрямовано до суду, приймав участь у судових засіданнях по розгляду даного кримінального провадження у Великомихайлівському районному суді Одеської області, крім цього про його обізнаність про наявність справи і продовження досудового розслідування свідчать повістки про його виклик у якості підозрюваного, обвинуваченого, опубліковані в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, а саме у газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті прокуратури (Офісу Генерального прокурора) та суду.

Отже, орган досудового розслідування вживав всіх можливих передбачених КПК України заходів для виклику ОСОБА_6 щоб забезпечити йому можливість безпосередньо реалізовувати права підозрюваного на стадії досудового розслідування.

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 03.09.2024 року постановлено здійснити спеціальне судове провадження стосовно ОСОБА_6 за обвинуваченням його у вчинені злочину за ч.1 ст.115 КК України. Справу призначено до судового розгляду з викликом учасників справи. Виклик обвинуваченого у судові засідання до Роздільнянського районного суду Одеської області здійснено шляхом публікації повістки про виклик в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, а також на офіційному веб-сайті суду. Виклики в такий спосіб проведено в три підготовчі судові засідання та в два судові засідання.

Відтак, судом також вживалися заходи про виклик обвинуваченого ОСОБА_6 для забезпечення доступу до правосуддя, у зв`язку із чим, повідомлення про початок здійснення спеціального судового провадження та повістки про виклик ОСОБА_6 до суду надсилалися у порядку, передбаченому ст. 323 КПК України, шляхом надсилання їх за останнім відомим його місцем проживання та публікування в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, а саме в газеті «Урядовий кур`єр» та веб-сайті Роздільнянського районного суду Одеської області, а копію процесуальних документів, що підлягали врученню обвинуваченому, на виконання вимог ч. 2 ст. 297-5 КПК України, вручалися його захиснику. Будь-які клопотання від обвинуваченого на адресу суду не надходили.

Враховуючи наведене, та, з урахуванням здійснення у даному кримінальному провадженні спеціального досудового розслідування і спеціального судового провадження, суд вважає, що стороною обвинувачення та судом вжито достатніх заходів щодо дотримання прав підозрюваного та обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя, з урахуванням встановлених законом особливостей спеціального досудового розслідування.

3.Докази винуватості.

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно зі ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Не дивлячись на те, що обвинувачений в судове засідання не прибув, суд прийшов до висновку, що його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується дослідженими судом доказами і в першу чергу показами допитаних у справі потерпілої та свідків.

Потерпіла ОСОБА_5 в суді показала, що в 2001 року її син ОСОБА_10 загинув від смертельного ножового поранення, яке наніс йому ОСОБА_6 . Дана справа неодноразово розглядалася в судах Одеської області, а потім суд звільнив ОСОБА_6 з під варти і той втік.

Так свідок ОСОБА_11 суду показала, що вона обвинуваченого ОСОБА_6 не знала до подій того дня, а потерпілий ОСОБА_10 був її сусідом. Так 08.07.2001 року вона йшла додому біля 24 години і проходила повздовж клубу в смт Лиманське і бачила, що біля вікна клубу була якась конфліктна ситуація. Там стояв ОСОБА_6 з ножем в руках , на сходинках до клубу було багато людей. Вона сказала йому, що він віддав їй ніж, однак той відповів їй, що вони його вже дістали і він їх поріже, показавши головою в бік хлопців Скрипника та ОСОБА_12 . Сварилися між собою Скрипник та ОСОБА_6 . Перед цим вона бачила хлопців у себе в барі, вони там всі випивали. Потім вона дізналася, що цей конфлікт продовжився біля танцплощадки і ОСОБА_13 підрізали. Вона повідомила про це його матері.

Також допитаний у справі свідок ОСОБА_14 суду показав, що 08.07.2001 року він з ОСОБА_15 сиділи в барі . До них за столик підійшов Скрипник і сказав, що в нього проблеми, він в той день не поділив столик в барі з ОСОБА_7 , який був не місцевий і в них почався конфлікт. Вони вийшли всі на вулицю і стояли біля постаменту літака, а ОСОБА_16 пішов покликати з бару танцплощадки ОСОБА_6 . Також там були їх знайомі ОСОБА_17 , ОСОБА_18 .

Вийшовши на вулицю ОСОБА_6 та ОСОБА_10 знаходилилсь біля постаменту " ОСОБА_19 " в 5 м від ОСОБА_14 після нетривалої розмови,

ОСОБА_6 раптово вдарив ножем ОСОБА_12 в область серця, ніж він тримав у правій руці. Після удару ОСОБА_16 одразу впав на землю. Потім в суді він пояснював, що не хотів вбивати ОСОБА_13 , а ходів вбити Скрипника, оскільки вони були схожі між собою, він їх сплутав.

Також винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 підтверджується наданими суду і дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами:

- повідомленням чергового лікаря Роздільнянської ЦРЛ від 08.07.2001 року про те, що о 4 годині ранку до лікарні доставлено ОСОБА_9 , 1981 року народження, з ножевим пораненням, який помер по дорозі до лікарні. Згідно повідомлення ОСОБА_9 повертався з дискотеки та зустрів незнайомого, під час сварки з яким отримав від нього ножове поранення.(а.с.143 т.1)

- даними протоколу огляду місця події від 08.07.2001 року з фототаблицями ділянки місцевості біля танцплощадки в смт Лиманське Роздільнянського району, відповідно до яких під час огляду місцевості вилучено лезо ножа з слідами крові та рукоятку від ножа, а також вилучено зразки землі з плямами бурого кольору. (а.с.144-146 т.1)

- протоколом відтворення обстановка та обставин події злочину від 10.07.2001 року, відповідно до якого в присутності понятих ОСОБА_6 відтворив події , при яких заподіяв смерть ОСОБА_9 . Так показав , як приїхав з дружиною на дискотеку смт Лиманське біля Будинку офіцерів військового містечка. Пішли до бару та сіли за столик. Купили ромколу та стали випивати. Потім пішли на танцплощадку і знову повернулися до бару. Біля їх столика почалася бійка між охоронцем та компанією хлопців, він вирішив заступитися за охоронця та заспокоїти людей. Потім показав, що на цьому конфлікт не закінчився, він мав продовження , після чого коли він виходив з дружиною з бару його силоміць відтягнули до пам`ятника «Літак» і там група хлопців почали його бити, погрожуючи, що він до кінця дня не доживе. В цей момент він схватив якийсь предмет з землі і почав вириватися від хлопців. Однак йому це не вдавалося, потім його вирвали із цією групи людей та посадили в автомобіль і відвезли до ДОС №145. Там йому сказали, що він вбив людину і передали до поліції. (а.с.151 т.1);

- протоколом проведення виїмки від 08.07.2001 року, яким у ОСОБА_6 вилучено носильні речі штани світлого кольору та спортивну куртку (а.с.161 т.1);

- висновком судово-медичної експертизи №334 від 02.08.2001 року, відповідно до якого під час огляду тіла ОСОБА_9 у останнього виявлено проникаюче колото-різане поранення грудної клітини з масивною внутрішньою та зовнішньою кровотечею, дане тілесне ушкодження є тяжким, є небезпечним для життя, яке призвело до смерті. Поранення має ознаки колото-різаного і могло бути утворено колото-ріжучим предметом типа ножа, який мав обушок, лезо і ширину слідоутвореної частини клинка не більше 2,2 см.(а.с.185 т.1);

- висновком криміналістичної експертизи №482 МК від 16.07.2001 року, відповідно до якого колото-різане поранення на лоскуті шкіри, вилученому із трупа ОСОБА_9 могло бути спричинено клинком ножа, знайденого на місці події (а.с.193 т.1)

- висновком судово-імунологічної експертизи №666 від 23.07.2001 року, відповідно до якого кров потерпілого ОСОБА_9 відноситься до групи А з ізогемаглютеніном анти-В супутнім антигеном Н по системі АВО. На клинку ножа, вилученого при огляді місця події виявлено кров людини, в якій виявлено тільки антигені Н та А, які характерні людині з групою крові А з ізогемаглютеніном анти-В супутнім антигеном Н, тобто не виключається походження цієї крові від ОСОБА_9 (а.с.198 т.1)

- висновком судово-імунологічної експертизи №787 від 29.08.2001 року, відповідно до якої під час дослдження вилучених у обвинуваченого речей встановлено, що колото-різане поранення на футболці ОСОБА_9 і відповідно пошкодження на його тілі спричинені наданим на дослідження клинком ножа. (а.с.210 т.1);

- актом судово-психіатричної експертизи №604 від 14.08.2001 року, відповідно до якого ОСОБА_6 ні в минулому, ні на час скоєння злочину ніяким хронічним захворюванням не страждав і не страждає. В період скоєних ним діянь ознак тимчасового розладу психічної діяльності не виявляв. Міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. (а.с.214 т.1);

- протоколом огляду вилучених речей від 13.07.2001 року та постановою слідчого про визнання їх речовими доказами від 21.09.2001 року, відповідно до яких речовими доказами у справі визнано лезо кухонного ножа, рукоятку кухонного ножа, футболку ОСОБА_9 , брюки та спортивну куртку ОСОБА_6 (а.с.225 т.1)

- постановою слідчого від 25.09.2001 року про перекваліфікацію даного злочину з ст.94 КК УРСР на ч.1 ст.115 КК України.

4. Кваліфікація дій.

Оцінивши сукупність наведених доказів, які є належними, допустимими та достовірними, суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, а дії його кваліфіковані правильно за цією статтею як умисне вбивство.

Згідно з ч.2 ст. 8 КПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд при розгляді даного кримінального провадження враховує усталену практику ЄСПЛ, зокрема, викладену в рішеннях ЄСПЛ по справах «Кобець проти України», «Коробов проти України» та «Ушаков проти України» щодо концепції доведення вини «поза розумним сумнівом» та вважає, що стороною обвинувачення в повній мірі доведено винуватість обвинуваченого.

5. Призначення покарання.

Відповідно до ст. 3 Конституції України, життя людини визнано найвищою соціальною цінністю. Кожна людина має невід`ємне право на життя і ніхто не може свавільно позбавити її життя.

Статтею 2 розділу І Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, встановлено, що право кожного на життя охороняється законом.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення , має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступень тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, наслідки злочину.

Так, ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності притягується вперше, за місцем проживання характеризується позитивно, ухилився від органів досудового розслідування та суду, у зв`язку із чим був оголошений в розшук та значиться у міжнародному розшуку, ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким, має підвищений рівень суспільної небезпеки, направлений проти закріплених Конституцією України прав людини, а саме спрямований проти життя і здоров`я людини.

Ураховуючи наведене, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, суд вважає, що обвинуваченому належить призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України.

6. Щодо застосування ст.49 КК України.

Однак суд вважає, що після призначення обвинуваченому покарання він підлягає звільненню від його відбуття з огляду на наступне.

Так відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення злочину визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Згідно п.5 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 КК України, перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання.У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

По даному кримінальному провадженню встановлено, що ОСОБА_6 вчинив даний злочин - 08 липня 2001 року.

Так даний злочин ОСОБА_6 було вчинено в період дії Кримінального кодексу УРСР (в редакції 1960 року), попередньо його дії були кваліфіковані за ст.94 КК УРСР, санкцією якої було передбачено покарання від 7 до 15 років позбавлення волі.

В зв`язку з введенням в дію з 01.09.2001 року Кримінального кодексу України на підставі перехідних положень нового кодексу під час повернення справи на додаткове розслідування дії обвинуваченого було перекваліфіковано на ч.1 ст.115 КК України, санкцією якої також передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 15 років.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 12 КК України злочин, передбачений ч.1 ст. 115 КК України, відноситься до особливо тяжких злочинів, а закриття кримінального провадження за такими обвинуваченням можливе після закінчення строку давності, термін якого відповідно п. 2 ч. 1 ст. 49 КПК України по даній категорії справ складає п`ятнадцять років.

Із матеріалів справи вбачається, що по даному кримінальному провадженні обвинувачений перебуває тривалий час у розшуку.

Таким чином, з урахуванням тяжкості та часу вчинення діяння, яке інкриміноване обвинуваченому, суд приходить до висновку, що на час слухання кримінального провадження у суді строк давності притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 115 КК України сплинув.

Обвинувачений ОСОБА_6 згоди на звільнення його від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.115 КК України в зв"язку з закінченням строків давності не надавав.

Згідно правового висновку викладеного в постанові Верховного суду від 26.06.2018 року у справі №570/33743/15-к закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності не є реабілітуючою підставою, у зв`язку з чим необхідна згода на звільнення особи від кримінальної відповідальності, а за відсутності такої згоди суд вправі звільнити лише від покарання на підставі ч.5 ст.74 КК України.

За правилами ч. 5 ст. 74 КК України, особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Тому суд вважає за необхідне звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 від призначеного покарання на підставі ст.49 КК України за закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності.

Запобіжний захід стосовно обвинуваченого не застосовувався. Процесуальні витрати відсутні.

Речові докази на а.с. 220 т.1 знищити після набрання вироком законної сили.

Керуючись ст. ст. 370, 371, 374, 615 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років.

На підставі ст. 49 КК України та ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_6 від призначеного покарання у виді у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років в зв`язку із закінченням строків давності.

Речові докази на а.с.220 т.1 - лезо кухонного ножа, рукоятку кухонного ножа, футболку ОСОБА_9 , брюки та спортивну куртку ОСОБА_6 , - знищити після набрання вироком законної сили.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано, і може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та захиснику.

Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку за заявою.

Інформацію про ухвалений вирок, опублікувати у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду.

Суддя ОСОБА_1