06.12.2024
Справа № 642/6614/24
Провадження №1-кп/642/691/24
ВИРОК

іменем України

06 грудня 2024року

м.Харків

Ленінський районний суд м.Харковау складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000374 від 25.09.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сніжне, Донецької області, українця, громадянина України, нe працює, не одружений, з середньою-спеціальною освітою, має на утриманні матір похилого віку ОСОБА_5 , 1961 року народження, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судимий, останній раз 14.12.2010 Шахтарським міськрайонним судом Донецької області за ч.2 ст. 122, ч.3 ст.186, ч.3 ст.187, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 КК України до позбавлення волі строком на 8 років 10 місяців з конфіскацією майна,

у вчиненні кримінального правопорушення-проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

І.Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним

Так, 24 вересня 2024 року приблизно о 12 годині 00 хвилин, ОСОБА_4 , будучи в стані алкогольного сп?яніння, знаходився в приміщенні магазину, розташованого поблизу станції метро «Холодна гора» за адресою АДРЕСА_2 , де на грунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, маючи прямий умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, наблизився до раніше малознайомої йому ОСОБА_6 , та стоячи обличчям до обличчя, через прилавок, тримаючи в правій руці скляну пляшку з горілкою, наніс один удар в область голови зверху потерпілій ОСОБА_6 , від чого впустив пляшку на підлогу, та продовжуючи свої протиправні дії, направлені на спричинення тілесних ушкоджень, спочатку кулаком лівої руки наніс один удар в область правого ока, а потім кулаком правої руки в область губ справа потерпілій ОСОБА_6 .

В результаті протиправних дій ОСОБА_4 , потерпілій ОСОБА_6 , відповідно до висновку експерта №09-1605/2024 від 02.10.2024 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді: синця на верхній повіці правого ока, садна на правій щоці, на шкірі верхньої губи у правого кута рота.

За ступенем тяжкості, синець та садна, кожне окремо, що встановлені на тілі ОСОБА_6 є легкими тілесними ушкодженнями, за критерієм тривалості розладу здоров?я, як такі, що не причинили короткочасного розладу здоров?я чи незначної стійкої втрати працездатності та мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше, як шість днів, відповідно до п.п. 2.3.2. «Б», 2.3.5. «Правил судово - медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень України», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17 січня 1995.

ІІ. Позиція обвинуваченого щодо пред`явленого обвинувачення та висновки суду

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, визнав у повному обсязі, фактичні обставини кримінального правопорушення (дата, час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину) та його правову кваліфікацію не оспорює, у вчиненому щиро розкаюється та просить суд його суворо не карати.

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи той факт, що обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у повному обсязі та не оспорює фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення, як вони встановлені в обвинувальному акті, суд, вислухавши думку прокурора та обвинуваченого, дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому судом з`ясовано в учасників судового провадження, чи правильно вони розуміють зміст цих фактичних обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, та на виконання вимог ч.3 ст.349 КПК України роз`яснено їм, що у такому випадку учасники будуть позбавлені права оскаржити визнані обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого.

З огляду на те, що кримінальне провадження розглянуто судом в порядку ч.3 ст.349 КПК України, інші докази, здобуті в ході досудового розслідування, під час судового розгляду не досліджувались.

ІІІ. Частина статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений

Суд, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали досудового розслідування, вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення-проступку доведена повністю та кваліфікує його дії за ч.1 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження.

ІV. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також мотиви суду при призначенні покарання

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він раніше неодноразово судимий: 24.04.2008 Сніжнянським міським судом Донецької області за ч.1 ст.122, 75 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки з іспитовим строком 2 роки, 14.12.2010 Шахтарським міськрайонним судом Донецької області за ч.2 ст. 122, ч.3 ст.186, ч.3 ст.187, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 КК України до позбавлення волі строком на 8 років 10 місяців з конфіскацією майна, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, тяжких захворювань чи інвалідності не має, не працевлаштований, неодружений, має на утриманні матір похилого віку ОСОБА_5 , 1961 року народження.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до п. 1 ч.1 ст. 66 КК України, є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Верховний Суд України у постанові від 30 жовтня 2018 року у справі № 559/1037/16-к (провадження № 51-3612км18) вказав, що основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до п.п.6, 13 ст.67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, стосовно особи похилого віку.

Вимогами ч. 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Згідно з ч.6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України та практику Європейського суду з прав людини, яка застосовується як джерело права.

Так, у постанові ВСУ від 01 лютого 2018 року (справа № 634/609/15-к, провадження № 51-658 км17) зазначено, що підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції;принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, якіє багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих таобтяжуючих покарання обставин (статті 66,67 КК України), визначенні «інших обставин справи».

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд виходить із положень ст.ст.50,65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є кримінальним проступком, наявність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, дані про особу винного, у зв`язку з чим суд вважає можливим призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді громадських робіт в межах санкції, передбаченої ч.1 ст.125 КК України, яке є необхідним та достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

На переконання суду, призначення такого покарання обвинуваченому буде відповідати вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, що відповідає положенням ст. 65 КК України.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст.69 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю для цього передумов, а застосування таких положень Закону буде явно несправедливим через м`якість покарання.

V. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вирок

Цивільний позов не заявлено.

Судові витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався та підстав для його обрання немає.

Прокурором подано суду матеріали кримінального провадження №0000374 від 25.09.2024 щодо ОСОБА_4 зібрані відповідно до вимог КПК України, які підлягають зберіганню разом зі справою.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 370,374,376,381,382 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення-проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 200 (двісті) годин.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Матеріали кримінального провадження №0000374 від 25.09.2024 щодо ОСОБА_4 , зібрані відповідно до вимог КПК України - зберігати разом зі справою.

Вирок може бути оскаржений в порядку статті 394 КПК України до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м.Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його оголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_7