КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 01 серпня 2024 року, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 10 липня 2024 року, відносно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Жмеринка Вінницької обл., зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого у тому АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110-2 КК України,-

за участі: прокурора захисника підозрюваного ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_6
ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання слідчого Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_9 , продовжено підозрюваному ОСОБА_6 запобіжній захід у вигляді тримання під вартою строком до 07 вересня 2024 року включно.

Не погоджуючись з таким рішенням, захисник ОСОБА_5 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою, через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам провадження та неповнотою судового розгляду.

На думку апелянта, підозра необґрунтована, а ризики, передбачені ст. 177 КПК України відсутні.

Зокрема, слідчим суддею не надано належної оцінки тому, що у повідомленні про підозру не зазначено про наявність в діях ОСОБА_6 складу злочину.

Захисник зазначає, що до клопотання стороною обвинувачення не додано належних доказів щодо здійснення фінансування, тобто дій з метою їх фінансового або матеріального забезпечення, зокрема платіжних доручень, квитанцій, розписок або інших доказів здійснення оплати або передачі грошових коштів, що можуть підтвердити передання фінансових активів філіалу «Федерального державного унітарного підприємства «Охрана`МВД РФ» - воєнізованому підрозділу окупаційної влади на території АРК Крим на загальну суму 252 174, 20 гривень.

При цьому, у повідомленні про підозру не зазначено про дії, які вчинено Федеральним державним унітарним підприємством «Охрана`МВД РФ» внаслідок отримання фінансування підозрюваним або інших осіб, окрім як охорона об`єкту нерухомості.

Також вважає, що матеріали кримінального провадження не містять доказів, що оплата коштів у розмірі 252 174 гривень за послуги охорони об`єкту нерухомого майна, що знаходиться на тимчасово окупованій території, здійснювалася з метою насильницької зміни та повалення конституційного ладу, захоплення державної влади, зміни меж території та державного кордону України.

Окрім того, повідомлення про підозру не містить визначення форми співучасті ОСОБА_6 та інших осіб, що входять до такої групи. Відтак, об`єктивна сторона та склад кримінального правопорушення у кримінальному провадженні відсутній.

На думку захисника, слідчим суддею порушено вимоги, передбачені ч. 6 ст. 132 КПК України, не перевірено наявність у матеріалах клопотання доказів на підтвердження обставин, на які посилається сторона обвинувачення.

Крім того, слідчим суддею не взято до уваги те, що у клопотанні не зазначено будь-яких фактичних даних та доказів, які підтверджують існування ризиків.

Звертає вагу на те, що досудове розслідування триває дев`ять місяців, за цей період ОСОБА_10 не залишав місце проживання, не перетинав державний кордон, натомість прибував у судові засідання та процесуальні дії, що проводилися за його участі.

Разом з тим, зібрані докази перебувають під контролем органу досудового розслідування, а відтак ризик знищення чи спотворення речей та документів, які мають істотне значення для кримінального провадження, відсутній.

При цьому, в провадженні допитано всіх осіб, показання яких має значення для кримінального провадження. Окрім того, вплив ОСОБА_6 на іншого підозрюваного є неможливим, оскільки він перебуває в умовах ізоляції.

Органом досудового розслідування у клопотанні зазначено про збільшення ризиків, з огляду на те, що у вказаному кримінальному провадженні розслідується кримінальне правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 205-1 КК України. Однак, ОСОБА_6 про підозру у вчинені вказаного кримінального правопорушення, не повідомлено.

Всі інші наведені стороною обвинувачення ризики є надуманими та нічим не підтвердженні.

На думку апелянта, органом досудового розслідування не зазначено, які обставини перешкоджають завершенню досудового розслідування. Також, слідчим суддею не враховано можливості застосування до ОСОБА_6 альтернативних більш м`яких запобіжних заходів.

Слідчим суддею не надано належної оцінки клопотанню сторони захисту про відкладення розгляду клопотання до моменту вирішення Київським апеляційним судом питання в порядку ст. 34 КПК України.

На переконання сторони захисту, клопотання не підсудне Печерському районному суду м. Києва, оскільки орган досудового розслідування територіально знаходиться в Шевченківському районі міста Києва.

Посилається на характеризуючі дані про особу підозрюваного, який раніше не судимий, до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувався, зареєстрований та проживає у м. Києві, перебуває на обліку в ТЦК та СП, як військовозобов`язаний, на його утриманні хвора сестра.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника та підозрюваного, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів судового провадження, слідчими міжвідомчої слідчої групи Головних слідчих управлінь Державного бюро розслідувань та Служби безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 04 серпня 2023 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001288 , за підозрою у тому числі ОСОБА_6 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110-2 КК України.

17 квітня 2024 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110-2 КК України.

02 липня 2024 року ОСОБА_6 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110-2 КК України.

09 липня 2024 року слідчий Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_9 , звернувся до Печерського районного суду м. Києва із клопотанням про продовження підозрюваному ОСОБА_6 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави строком на 60 днів.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 10 липня 2024 року клопотання органу досудового розслідування задоволено.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування та продовження запобіжного заходу.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з положеннями ч. 1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (тобто тримання під вартою).

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та за умови, за яких таке продовження можливе.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Продовжуючи щодо підозрюваного ОСОБА_6 строк тримання під вартою, слідчим суддею встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110-2 КК України.

У даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного ОСОБА_6 із інкримінованим йому кримінальним правопорушенням підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами, сукупність яких дає підстави вважати, що його причетність до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110-2 КК України, є обґрунтованою.

Крім того, слід зазначити й про те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, необхідно взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Слідчий суддя, дослідивши, матеріали клопотання та долучені до нього докази, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у провадженні доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення. Оскільки об`єктивно зв`язують його з ним, тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний, міг вчинити дані правопорушення.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, у тому числі наявності або відсутності умислу в діях особи, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

Доводи апеляційних скарг про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_6 підозри, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки слідчий суддя вірно встановив, що наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Перевіряючи доводи клопотання на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про продовження їх існування.

Зокрема, дії підозрюваного ОСОБА_6 кваліфіковано за ч. 3 ст. 110-2 КК України, покарання за яке передбачено виключно у вигляді позбавлення волі на строк до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна. При цьому, нижня межа санкції зазначеного інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Відтак, у разі визнання ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110-2 КК України, можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням в силу приписів ст. 75 КК України виключається. Така суворість та безальтернативність покарання може спонукати особу переховуватись від органу досудового розслідування, суду з метою уникнення відповідальності, що у сукупності із доводами слідчого в клопотанні обумовлює існування ризику, визначеного п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне, в матеріалах провадження відсутні.

Окрім того, ОСОБА_6 може уникнути кримінальної відповідальності через виїзд на територію держави-агресора РФ, перехід до місць дислокації військовослужбовців РФ на території України.

Вказане обґрунтовується, зокрема тим, що інший підозрюваний у даному кримінальному провадженні - ОСОБА_11 є знайомим ОСОБА_6 , з 2014 року постійно перебуває на території РФ, пов`язаний із діяльністю спецслужб Російської Федерації, та при цьому володіє достатньою кількістю зв`язків серед представників влади РФ, які можуть забезпечити переховування ОСОБА_6 , як на території РФ, так і на тимчасово окупованих РФ територіях України.

Разом з тим, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 регулярно перетинав державний кордон України, що свідчить про можливість залишення місця проживання із подальшим переховуванням від правосуддя. Крім того, згідно матеріалів провадження син ОСОБА_6 - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період повномасштабної війни виїхав за межі України та не повернувся, на даний час перебуває в Угорщині.

Передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України ризик незаконно впливати на свідків (зокрема із тих, які надають органу досудового розслідування викривальні показання та безпосередньо вказують на ОСОБА_6 як особу, причетну до вчинення злочину), експертів, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні наявний з огляду на те, що підозрюваний ОСОБА_6 , будучи довіреною особою ОСОБА_13 - діючого народного депутата України, маючи зв`язки в органах державної влади України, може мати значні організаційні можливості для незаконного тиску на вказаних осіб.

Так, ОСОБА_6 з метою уникнення кримінальної відповідальності для себе, своїх спільників, може особисто вчинити дії чи схиляти останніх до вчинення дій, спрямованих на примушення до зміни наданих раніше показань допитаними в межах досудового розслідування особами.

Ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, вбачається з огляду на те, що ОСОБА_6 з метою уникнення кримінальної відповідальності може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема шляхом погодження показань зі співучасниками з метою уникнення або мінімізації кримінальної відповідальності. Підозрюваний також може зловживати своїми процесуальними правами, що може виразитись у неявці для проведення процесуальних дій у справі чи затягуванні з отриманням та ознайомленням з процесуальними документами, вручення яких чи надання для ознайомлення є обов`язковим під час проведення досудового розслідування.

З огляду на викладене, доводи захисника в апеляційній скарзі про відсутність існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, в їх сукупності із вказаними обставинами, слідчий суддя врахував обставини, викладені у підозрі, кримінальне покарання, що загрожує ОСОБА_6 в разі визнання його винним, його майновий стан, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначено у клопотанні слідчого.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_6 виняткового запобіжного заходу, оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які не зменшилися з часу застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти таким ризикам.

Даних, які б унеможливлювали подальше тримання ОСОБА_6 під вартою, матеріали судового провадження не містять та колегією суддів не встановлено.

На переконання колегії суддів, таке обмеження права ОСОБА_6 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 ніж тримання під вартою, колегією суддів не встановлено під час перегляду оскаржуваної ухвали.

Посилання захисника на характеризуючі дані про особу підозрюваного, який раніше не судимий, до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувався, зареєстрований та проживає у м. Києві, перебуває на обліку в ТЦК та СП, як військовозобов`язаний, на його утриманні хвора сестра, не переважають можливих ризиків неправомірної його поведінки.

Доводи сторони захисту про те, що клопотання не підсудне Печерському районному суду м. Києва, оскільки орган досудового розслідування територіально знаходиться в Шевченківському районі міста Києва, є необґрунтованими.

Виходячи з аналізу норм КПК України, судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування здійснюється слідчим суддею суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а тому, з урахуванням положень ч. 6 ст. 9 КПК України, зазначене правило застосовується й до розгляду скарг, клопотань, територіальна підсудність щодо яких прямо не визначена процесуальним законом (зокрема ч. 1 ст. 306 КПК України).

Як встановлено колегією суддів, досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001288 від 04.08.2023 року, за підозрою, у тому числі ОСОБА_6 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110-2 КК України, здійснюється Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань.

Враховуючи те, що юридична адреса Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань - м. Київ, 01011, вул. Панаса Мирного, 28, яке територіально знаходяться у Печерському районі м. Києва, тому клопотання слідчим подано в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування.

Всі інші обставини, згідно вимог КПК України будуть встановлюватись під час судового розгляду по суті.

Рішення слідчого судді є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки постановлено згідно норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, та ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження захисників, колегія суддів вважає - безпідставними, у зв`язку з чим приходить до висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді місцевого суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції - не встановлено.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 184, 194, 376 404, 405, 418, 422 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 10 липня 2024 року відносно ОСОБА_6 , - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Єдиний унікальний № 757/30542/24-к Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_17

Провадженя № 11сс/824/5033/2024 Доповідач: ОСОБА_1

Категорія ст.183 КПК України