Житомирський апеляційний суд
Справа №279/2021/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/753/24
Категорія ч.4 ст.187 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2024 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 (дистанційно),

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000071 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 25 червня 2024 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Коростень Житомирської області, громадянина України, не одруженого, з освітою 9 класів, на утриманні осіб не має, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_2 раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1ст.122, ч.4 ст. 187 КК України,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 не оспорюючи фактичних обставин справи, правильність кваліфікації дій та доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України (по епізоду 07.02.2024 з потерпілим ОСОБА_10 ) просить вирок суду змінити в частині призначення покарання та призначити обвинуваченому покарання за ч.1 ст.122 КК України із застосуванням положень ст.ст.75, 76 КК України.

Також просить кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 за ч.4 ст.187 КК України закрити у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи. Вважає вирок суду у вказаній частині незаконним та необґрунтованим. Зазначає, що в ході судового розгляду стороною обвинувачення не було доведено поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, зокрема те, що ОСОБА_8 напав на ОСОБА_11 саме з корисливих мотивів. Вказує, що суд першої інстанції не надав належної оцінки поясненням обвинуваченого та потерпілого, а також залишив поза увагою той факт, що ОСОБА_8 являвся добровольцем добровольчого формування Коростенської міської територіальної громади №1 та намагався затримати потерпілого ОСОБА_11 , оскільки вважав, що останній робив закладки з наркотичними засобами. Посилається на те, що при призначенні покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції не врахував належним чином дані про особу ОСОБА_8 , який раніше не судимий, на спеціалізованих обліках не перебуває, за місцем роботи в добровільному формуванні територіальної громади характеризується позитивно, має відзнаки, просив вибачення у потерпілих, добровільно відшкодував завдану матеріальну шкоду та потерпілі не наполягали на суворому покаранні, а також має бажання вступити до лав ЗСУ.

Вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 25 червня 2024 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, ч. 1 ст. 122 КК України і призначено йому покарання:

-за ч.4 ст.187 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років з конфіскацією частини майна, яке є його власністю;

- за ч.1 ст.122 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ч.1 ст.70 КК України призначено ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років з конфіскацією 1/4 частини майна, яке є його власністю.

Запобіжний захід ОСОБА_8 у виді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу залишено незмінним, але не пізніше ніж до 23.08.2024 року включно.

Строк відбуття покарання встановлено обчислювати з 13.02.2024 року.

Зараховано у строк відбуття покарання перебування ОСОБА_8 під вартою з 03.02.2024 року по 05.02.2024 року.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день позбавлення волі за один день попереднього ув`язнення.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати за проведення товарознавчої експертизи, в розмірі 2271 гривень 84 копійки, згідно ч.2 ст.124 КПК України.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановлено судом та зазначено у вироку, ОСОБА_8 , достовірно знаючи про те, що на території України у зв`язку з військовою агресією рф проти України введено воєнний стан, 03.02.2024 року близько 01 години 20 хвилин, маючи умисел на скоєння нападу з метою заволодіння чужим майном, використовуючи свою собаку породи «кане-корсо» та предмет, що конструктивно схожий на зброю, з метою залякування, перебуваючи на ділянці місцевості дитячого майданчику, що розташований неподалік житлового п`ятиповерхового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , із застосуванням фізичного насильства, яке є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, скоїв напад на ОСОБА_11 , під час якого з метою залякування останнього надав собаці голосову команду «Взяти» та нацькував пса на потерпілого, в результаті чого останній був вимушений оборонятися та забратися на дах дитячого дерев`яного будинку, розташованого на дитячому майданчику за вищевказаною адресою. Після цього, використовуючи предмет, що конструктивно схожий на зброю, навів його на потерпілого, надавши команду спуститись на землю і стати в положення «на коліна». ОСОБА_11 , побоюючись за своє життя та здоров`я, підняв руки догори та став у положення «на коліна», при цьому, тримав в правій руці мобільний телефон торгівельної марки «Apple Iphone 13 Pro», блакитного кольору, вартістю 23166 гривень 67 копійок, який був у захисному чохлі вартістю 133 гривень 33 копійки. ОСОБА_8 , побачивши вказаний мобільний телефон у ОСОБА_11 , наказав останньому відкинути мобільний телефон у бік так, щоб мати вільний та безперешкодний доступ до вказаного мобільного телефону і щоб ОСОБА_11 не зміг його забрати. Після цього, ОСОБА_8 надав команду ОСОБА_11 встати з колін. В ході виконання останньої команди ОСОБА_8 наніс ОСОБА_11 один удар прикладом предмета, що конструктивно схожий на зброю, по потиличній ділянці голови потерпілого. Від вказаного удару ОСОБА_11 не встояв на ногах та впав на землю, а ОСОБА_8 знову надав команду «Взяти» своїй собаці, який відреагував на команду та почав гавкати і наближатися до ОСОБА_11 .. Останній, побоюючись за своє життя та здоров`я, знаходячись в положенні лежачи на землі, почав прикривати обличчя руками.

В цей момент ОСОБА_8 продовжив наносити тілесні ушкодження предметом, що конструктивно схожий на зброю, в область лівої частини голови потерпілого, а собака, в той час, почав кусати ОСОБА_11 за кисть лівої руки, в результаті чого ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді: рани по тильній поверхні лівої кисті в проекції п`ятого зап`ястного суглобу; точкового садна в проекції другого і першого п`ясних суглобів; ушитої рани в привушній ділянці на рівні кріплення верхнього краю вушної раковини; садна в тім`яній області волосистої частини голови по середній лінії (умовно) та подібного садна в лівій тім`яній області волосистої частини голови, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_8 наказав ОСОБА_11 підвестись із землі, при цьому, погрожуючи останньому предметом, що конструктивно схожий на зброю, підняв із землі мобільний телефон потерпілого та наказав останньому дістати вміст з кишень, що останній виконав та передав ОСОБА_8 зв`язку ключів у кількості 5 штук. Після цього, ОСОБА_8 надав команду ОСОБА_11 вийти на проїзну частину вулиці Сосновського, при цьому діставши з кишені куртки предмет, що зовні схожий на ніж, почав погрожувати ним ОСОБА_11 , який скориставшись можливістю втік від нападника.

07.02.2024 року близько 00 години 45 хвилин ОСОБА_8 , перебуваючи неподалік багатоквартирного будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , помітив потерпілого ОСОБА_10 , який перебував неподалік. При наближенні ОСОБА_8 , з хуліганських спонукань почав нацьковувати свого собаку породи «Кано-корсо» на ОСОБА_10 з метою заподіяння йому тілесних ушкоджень. Так, собака породи «Кано-корсо», яка належить ОСОБА_8 , почав кусати потерпілого ОСОБА_10 , внаслідок чого останній не втримавшись на ногах впав на дорогу, після чого ОСОБА_8 , тримаючи невстановлений предмет зовні схожий на пістолет, наніс близько шести ударів по голові ОСОБА_10 , внаслідок чого заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді: трьох саден в лобно-тім`яній ділянці волосистої частини голови ліворуч; трьох подібних саден в верхній і нижній третіх лівої щоки; п`ятнадцяти саден в правій скроневій і тім`яних ділянках волосистої частини голови; не ушитої рани в лівій тім`яній ділянці волосистої частини голови; шести саден в правій лобній і щічній ділянках; синця по задній поверхні правої вушної раковини і навколо вушній ділянці; чисельних дрібних саден по передній поверхні правої вушної раковини та завитком; двох саден в проекції третьої і четвертої плюснових кісток тильної поверхні правої стопи; садна по передній поверхні загальної фаланги першого пальця правої стопи; садна по тильні поверхні лівої стопи в проекції 2,3,4 передплюснових кісток, садна в середній частині спинки носа, два синця в проекції правої вилиці, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я та перелому суглобового відростку нижньої щелепи зліва, яке відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за критерієм тривалого розладу здоров`я.

Умисними діями, які виразились у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, та з погрозою застосування такого насильства, (розбій), вчиненими в умовах воєнного стану, ОСОБА_8 , вчинив злочин, передбачений ч.4 ст.187 КК України.

Умисними діями, які виразились у заподіянні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечними для життя і не потягли за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КПК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я потерпілого ОСОБА_10 , ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України.

Потерпілі, будучи повідомлені про час та місце апеляційного розгляду в судове засідання не з`явилися. Представник потерпілого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_9 повідомив, що останній перебуває на службі в ЗСУ, а тому просив проводити апеляційний розгляд у його відсутності.

Сторони провадження не заперечували про апеляційний розгляд у відсутності потерпілих.

Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора та представника потерпілого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_9 в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що дослідивши в судовому засіданні зібрані докази, які були оцінені судом у сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, та з погрозою застосування такого насильства, (розбій), вчиненими в умовах воєнного стану, а також у заподіянні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечними для життя і не потягли за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КПК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я потерпілого. Дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.4 ст. 187, ч.1 ст.122 КК України судом кваліфіковано вірно.

Вирок суду в частині визнання ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про недоведеність поза розумним сумнівом вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, то колегія суддів вважає їх безпідставними з огляду на таке.

Так, в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 вину у вчиненні злочину, передбаченого ст.187 ч.4 КК України визнав частково і показав, що потерпілого ОСОБА_11 сплутав з іншою особою, прийнявши його за особу, яка робить «закладки» в мікрорайоні де він проживає. Не заперечив, що наносив ОСОБА_11 удари та забрав у останнього мобільний телефон та ключі, які потім вилучили працівники поліції. Свої дії не пов`язує, ні з розбоєм, ні з грабежем, тому не визнає в цьому своєї вини. Про вчинене жалкує, має намір служити в ЗСУ.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_8 надав аналогічні покази. Уточнив, що з 03.02.2024 на 04.02.2024 перебував на чергуванні і повинен був наглядати за територією Коростенської райдержадміністрації, яка знаходиться за іншою адресою ніж АДРЕСА_3 , зброю йому не видавали.

Проте, вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України, підтверджується сукупністю доказів оцінених судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості, достовірності.

Зокрема, висновки суду ґрунтуються на:

- показах потерпілого ОСОБА_11 який в судовому засіданні суду першої інстанції показав, що він проживає в будинку АДРЕСА_4 і в той день він вийшов на вулицю у двір покурити та поспілкуватись по телефону зі своєю дівчиною, яка за кордоном. Оскільки зв`язок був поганий він відійшов трохи від свого будинку. Побачив патрульну поліцію, а потім почув крики, на які спочатку не звернув увагу, а потім почув команду "взяти". Було темно, але він побачив силует собаки, тому заліз на домик на дитячому майданчику, а коли підняв голову, побачив ОСОБА_8 , який тримав у руках предмет схожий на зброю. ОСОБА_8 наказав йому злізти та стати на коліна, а його собака сів справа від нього і почав гавкати. Коли він виконав вимоги ОСОБА_8 , останній наказав відштовхнути його телефон у сторону. Він попереджав ОСОБА_8 про те, що той його з кимось путає, однак ОСОБА_8 на це не реагував і почав наносити удари по голові. ОСОБА_12 після команди "взяти" почав гризти його за руку, а ОСОБА_8 в цей час бив його прикладом по голові. Скільки точно було нанесено ударів сказати не може. Коли він піднявся з землі за командою ОСОБА_8 , то був весь у крові. За вказівкою ОСОБА_13 він дістав з карману ключі, які останній також забрав, після чого наказав йти на дорогу на розстріл, при цьому дістав якогось великого ножа. Скориставшись моментом він почав тікати, чув команду собаці, однак встиг забігти в під`їзд де не було домофону і почав дзвонити у всі двері. Йому відчинила якась бабуся, в квартирі якої він втратив свідомість. З квартири цієї жінки було здійснено дзвінок мамі, яка вже викликала "швидку". В лікарні йому наклали шви. Після лікарні його батько телефонував ОСОБА_8 , який вимагав гроші на "общак". ОСОБА_8 повідомив, що якщо грошей не буде, телефон поїде в Київ. Заподіяна матеріальна шкода йому відшкодована, при призначенні покарання покладається на розсуд суду.

Клопотань про допит свідків під час розгляду справи в суді першої інстанції ні стороною обвинувачення, ні стороною захисту не заявлялось, їх явка в судове засідання не забезпечувалась.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України підтверджується наступними письмовими доказами:

- рапортами уповноваженої особи Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області, якими зафіксовано надходження 03.02.2024 року повідомлення від диспетчера ЕМД про надання медичної допомоги ОСОБА_11 з приводу отримання останнім тілесних ушкоджень, а також повідомлення від лікаря травмпункту з аналогічного питання;

- протоколом від 03.02.2024 року про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення у ОСОБА_11 , яким зафіксовано повідомлені заявником обставин про те, що 03.02.2024 року близько 01 години, перебуваючи у подвір`ї поряд з будинком АДРЕСА_3 , невідома особа чоловічої статі заподіяла тілесні ушкодження. Розмір матеріальної шкоди встановлюється;

- протоколом огляду місця події від 03.02.2024 року, яким зафіксовано місце події за вищевказаною адресою, виявлену та вилучену слідову інформацію, з фототаблицею до нього;

- протоколом огляду місця події від 03.02.2024 року, яким зафіксовано вилучення на робочому місці ОСОБА_8 в приміщенні Коростенської РДА за адресою АДРЕСА_5 предмету зовні схожого на пневматичну зброю, поясну систему, мобільний телефон, тактичні окуляри та рукавички, ніж, з фототаблицею до нього (а.п.102-111 т.1);

- постановою від 03.02.2024 року про визнання вилучених в ході огляду вищевказаних речей речовими доказами.

- протоколом затримання ОСОБА_8 від 03.02.2024, згідно якого під час обшуку останнього виявлено та вилучено мобільний телефон марки Айфон з трьома камерами на задній частині з чехлом комбінованим прозорий з чорними лініями, з двома боковими кнопками та кнопкою переключення звуку, зв`язка ключів в кількості 5 ключів з магнитом зеленого кольору для домофону, військова куртка піксельна (а.п.34-38 т.2) з відеозаписом затримання;

- заявою ОСОБА_11 про визнання потерпілим у кримінальному провадженні та постановою слідчого від 03.02.2024 року про залучення останнього в якості потерпілого у кримінальному провадженні №0000071;

- додатком до протоколу допиту потерпілого, а саме фото з зображенням пса;

- довідкою №606 Коростенського травмпункту з якої слідує, що 03.02.2024 року ОСОБА_11 надавалась медична допомога з приводу отриманої травми з встановленням попереднього діагнозу;

- постановою про визнання предметів речовими доказами, зокрема довідки травмпункту №606 від 03.02.2024 року;

- копіями документів на мобільний телефон марки «Apple Iphone 13 Pro», який належить потерпілому ОСОБА_11 ;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03.02.2024року, яким зафіксовано впізнання ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , як особи, яка вчинила на нього напад;

- протоколом проведення 03.02.2024 року слідчого експерименту за участю ОСОБА_11 , в ході якого останній розповів про обставини вчинення на нього нападу з застосуванням предметів небезпечних для життя та заволодіння його майном, з відеозаписом до нього;

- протоколом огляду предметів від 15.02.2024 року , а саме мобільного телефону , ключів, які належить потерпілому ОСОБА_11 ;

-протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03.02.2024 року , яким зафіксовано впізнання свідком ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ;

- протоколом огляду відеозапису з відеореєстратора патрульного автомобіля від 15.02.2024 року (а.п.159-162 т.1);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 04.02.2024 року, яким зафіксовано впізнання ОСОБА_16 особи, яку було виявлено під час патрулювання 03.02.2024 року, якою є ОСОБА_8 ;

- протокол огляду фрагментів відеозапису від 21.03.2024 року, яким зафіксовано розмову ОСОБА_8 від 03.02.2024 року, під час якої останній висуває вимогу отримання ним грошових коштів (а.п.172-173 т.1);

- постановою про визнання предметів речовими доказами та приєднання їх до матеріалів провадження, зокрема оптичного диску з відео файлами розмови ОСОБА_8 ;

- протоколом зняття показань технічних приладів та технічних засобів від 03.02.2024 року, а саме відеозапису з камер зовнішнього відеозапису за 03.02.2024 року, з диском до нього;

- протоколом огляду предметів від 14.02.2024 року , а саме фрагментів відеозапису, яким зафіксовано чоловіка, схожого на ОСОБА_8 поруч з яким біжить собака, яку він нацьковує та іншого чоловіка, яким являється ОСОБА_11 , на якого нападає собака, та розмову між ними, яку чути частково (а.п.180-183 т.1);

- постановою про визнання предметів речовими доказами та приєднання до матеріалів провадження від 14.02.2024 року;

- висновком експерта №31 від 12.02.2024 року, яким встановлено наявність у ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. Дані тілесні ушкодження утворилися внаслідок неодноразової дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею. Рана та содно по тильній поверхні лівої кисті могли утворитися від дії зубів тварини, що відповідає обставинам справи. Тілесні ушкодження в області обличча і волосистої частини голови виникли від не менш ніж 3-4 ударів тупим твердим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею, в деякій послідовності (а.п.189-190 т.1);

- висновком експерта №33 від 08.03.2023 року, яким зафіксовано відсутність у обстежуваного ОСОБА_8 тілесних ушкоджень (а.п.191-192 т.1);

- висновком експерта №45/ц від 08.03.2024 року яким виявлено на руків`ї ножа (об.2) слідів поту та їх належність особі, в крові якої міститься антиген АіН ізосерологічної системи АВО, тобто з групою крові А(ІІ) ;

- висновком експерта від 13.02.2024 року №СЕ-19/106-24/1985-ТВ, згідно якого встановлено вартість мобільного телефону марки " APPLE" модель iPHONE 13 Pro станом на 03.02.2024, яка складає 23 166,67 грн. та захисного чохла для нього, яка складає 133,33 грн., з ілюстративною таблицею до нього. Вказане майно належить ОСОБА_11 (а.п.199-207 т.1);

- висновком експерта від 06.03.2024 року №СЕ-19/106-24/3636-ХЗ , згідно якого наданий на дослідження ніж, вилучений 03.02.2024 року у ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_5 , є ножем виготовленим саморобним способом по типу мисливських ножів загального призначення та до холодної зброї не відноситься (а.п.209-214 т.1);

- висновком судово-психіатричної експертизи №123-2024 від 05.03.2024 яким встановлено, що ОСОБА_8 в період вчинення інкримінованих діянь міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.п.217-218 т.1);

- актом спеціальної медичної комісії з проведення медичних оглядів для направлення на примусове лікування від 05.03.2024 року, згідно якого ОСОБА_8 наркологічно здоровий та лікування не потребує (а.п.219 т.1);

Проаналізувавши сукупність зібраних доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, доведена повністю.

З висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції надав невірну оцінку поясненням обвинуваченого про те, що він не мав корисливих мотивів, а лише намагався затримати особу, яка на його думку робила закладки з наркотичними засобами, а також показам потерпілого, наданих в судовому засіданні суду першої інстанції, колегія суддів вважає непереконливими, оскільки вони вказують лише на незгоду захисника з висновками суду першої інстанції та такими, що спростовуються фактичними обставинами кримінального провадження, які були встановлені під час судового розгляду, з огляду на наступне.

Так, на спростування версії сторони захисту про те, що ОСОБА_8 не мав корисливих мотивів, судом першої інстанції досліджувались показання потерпілого ОСОБА_11 , який детально та послідовно розповів обставини події, зокрема і те, як було забрано його майно, з приводу повернення якого, як ним особисто, так і його батьком здійснювався дзвінок, на який ОСОБА_8 висловив вимогу про надання коштів в обмін на телефон.

Будь-яких запитань, зауважень, спростувань з приводу наданих потерпілим ОСОБА_11 показань, обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник під час розгляду справи в суді першої інстанції не висували.

Спростовуючи доводи сторони захисту про те, що єдиною метою ОСОБА_8 було затримання особи, яку обвинувачений сприймав, як особу, що робить "закладки" суд першої інстанції зазначив, що вони також не узгоджуються з дослідженими матеріалами справи.

Так, ОСОБА_8 не вказував потерпілому ким він являється, і які має повноваження, не затримував потерпілого, а відразу надавав команду собаці напасти на обрану ціль, та наносив удари потерпілому.

Крім того, добровольчі формування діють в координації з відповідними державними органами.

Згідно наявного у кримінальному провадженні наказу №34/24д про виконання заходів територіальної оборони, ОСОБА_8 був призначений днювальним по охороні будівлі Коростенської військової адміністрації, яка розташована за адресою : АДРЕСА_5 , з 08 год.00 хв 03.02.2024 по 08 год.00 хв. 04.02.2024 (т.2 а.п.30). При цьому зброя обвинуваченому 03.02.2024 не видавалася (т.2 а.п.29).

Водночас, подія кримінального правопорушення відбувалася у дворі будинку АДРЕСА_3 , тобто в іншому районі міста.

До того ж, наказів командира добровольчого формування, згідно яких ОСОБА_8 уповноважувався на виконання правоохоронної діяльності, не видавалося.

Отже, як для добровольця добровільного формування ОСОБА_8 перейняв на себе не властиву функцію по боротьбі з незаконним обігом наркотиків. Маючи підозри щодо потерпілого стосовно незаконного обігу ним наркотичних речовин до поліції про це не повідомляв та його доставку до правоохоронних органів не здійснював.

Окрім того, якщо б обвинувачений ОСОБА_8 не мав корисливого умислу щодо майна потерпілого ОСОБА_11 , він мав можливість віддати його працівникам поліції або повернути потерпілому. Проте, жодних дій для повернення майна обвинувачений не вживав та на прохання потерпілого повернути мобільний телефон не відреагував, утримуючи майно ОСОБА_11 доки воно не було вилучено працівниками поліції під час затримання ОСОБА_8 .

Згідно роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України №10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності» - розбій як злочин проти власності - це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства. Небезпечне для життя чи здоров`я насильство - це умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент заподіяння (насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, здушення шиї, скидання з висоти, застосування електроструму, зброї, спеціальних знарядь тощо).

Відповідно до п.65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, при оцінці доказів, як правило, суд застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Таким чином, установивши в порядку статті 91 КПК України обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, належність та допустимість доказів, з урахуванням доводів обвинуваченого, його захисника та наведенням мотивів на їх спростування, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про доведеність поза розумним сумнівом вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України.

Крім того, ні в апеляційній скарзі, ні під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 клопотань про повторне дослідження доказів, допит потерпілого ОСОБА_11 не заявляли, а колегія таких підстав не вбачала.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо належності і допустимості доказів та доведеності поза розумним сумнівом під час судового розгляду вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України. Колегія суддів звертає увагу на те, що коли ОСОБА_8 побачив потерпілого ОСОБА_11 у дворі будинку АДРЕСА_3 , де проживає потерпілий, останній розмовляв по мобільному телефону, тобто обвинувачений бачив в руках потерпілого вказане майно і свідомо надавав команду собаці «Взяти» та спричинив тілесні ушкодження потерпілому, що переконливо свідчить про умисел останнього та корисливий мотив.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що призначене ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.122 КК України є занадто суворим і відносно нього, можливо застосувати положення ст.ст.75, 76 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, то колегія судді вважає їх безпідставними виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції виходив із загальних засад призначення покарання - ст. 65 КК України, та врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які згідно ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином (ч.4 ст.187 КК України) та нетяжким злочином (ч.1 ст.122 КК України), дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , згідно ст.66 КК України, суд визнав добровільне відшкодування заподіяної матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_11 .

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Також судом враховано особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який являється особою працездатного віку, по місцю проживання характеризується посередньо, на спеціалізованих обліках не перебуває, раніше не судимий.

З урахуванням зазначених обставин та даних про особу обвинуваченого, суд першої інстанції прийшов до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства не можливе та призначив останньому покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розміру в межах санкцій ч.4 ст.187, ч.1 ст.122 КК України, та за ч.4 ст.187 КК України застосував додаткове покарання у виді конфіскації частини майна останнього, та дійшов висновку, що призначене покарання буде необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого і сприятиме запобіганню вчиненню нових правопорушень.

З наведеними висновками місцевого суду погоджується і колегія суддів та вважає, що з урахуванням тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, даних про особу обвинуваченого, наявності пом`якшуючих обставин та відсутності обставин, які обтяжують покарання, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про можливість призначення обвинуваченому покарання у мінімальному розмірі, передбаченому санкціями ч.4 ст.187, ч.1 ст.122 КК України.

Доводи апелянта про те, що суд не в повній мірі врахував дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше не судимий, на спеціалізованих обліках не перебуває, за місцем роботи в добровільному формуванні територіальної громади характеризується виключно позитивно, має відзнаки, те що він просив вибачення у потерпілого, добровільно відшкодував завдану матеріальну шкоду, а також має бажання вступити до лав ЗСУ, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказані обставини були враховані судом першої інстанції.

Таким чином, переконливих аргументів, які б ставили під сумнів законність рішення суду першої інстанції, вмотивованість його висновків при призначенні обвинуваченому покарання в апеляційній скарзі не наведено.

Відповідно до ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Проте, термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання, а відмінність у такий оцінці принципового характеру.

Також, колегія суддів звертає увагу, що виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Норми кримінального закону України наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави.

З врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з призначеним судом першої інстанції покаранням обвинуваченому ОСОБА_8 та вважає, що воно буде достатнім для перевиховання та виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів. Призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання не можна визнати таким, що не відповідає тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

Судом першої інстанції також вірно застосовано положення ч.1 ст. 70 КК України та визначено обвинуваченому ОСОБА_8 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Враховуючи наведені дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , та обставини вчинення кримінальних правопорушень, колегія суддів дійшла висновку про те, що підстав для застосування положень ст.75 КК України при призначенні покарання обвинуваченому не має.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду щодо ОСОБА_8 є законним та обґрунтованим, а тому підстав для його зміни немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 25 червня 2024 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_8 в той самий строк з дня отримання копії судового рішення.

Судді: