УХВАЛА

02 серпня 2024 року

м. Київ

справа № 206/4265/23

провадження № 51 - 3733 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженої ОСОБА_5 , на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 30 квітня 2024 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000206 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дніпропетровська, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

встановив:

За вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2023 року ОСОБА_5 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки. На підставі статей 75, 76 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання у виді обмеження волі з іспитовим строком на 2 роки з покладенням на неї обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1, ст. 76 КК України. Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

За обставин, детально наведених у вироку місцевого суду, 10 квітня 2023 року приблизно о 13:00 год ОСОБА_5 перебувала на вул. Староігренській у м. Дніпро поблизу власного домоволодіння, де побачила свою сусідку ОСОБА_6 . У цей час, керуючись раптово виниклим умислом на спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень на ґрунті існуючої неприязні, пов`язаної з межами суміжного землекористування, ОСОБА_5 швидко наблизилась до неї та, знаходячись позаду у положенні безпосередньої близькості, з силою, достатньою для спричинення тілесних ушкоджень, обома руками штовхнула ОСОБА_6 у верхню частину тулуба з права, унаслідок чого потерпіла з висоти власного зросту впала на землю. Від зазначених дій потерпілій ОСОБА_6 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді переломів лівої руки. Продовжуючи реалізовувати вищевказаний злочинний умисел, скориставшись ситуацією, ОСОБА_5 усією вагою свого тіла притиснула ОСОБА_6 до землі, унаслідок чого потерпілій були спричинені тілесні ушкодження у вигляді перелому правої руки. Після цього, почувши крик з боку чоловіка потерпілої, який вийшов з двору свого домоволодіння, ОСОБА_5 припинила свої протиправні дії та прослідувала у напрямку буд. АДРЕСА_1 , залишивши місце вчинення кримінального правопорушення. Унаслідок вищевказаних умисних протиправних дій ОСОБА_5 , потерпілій ОСОБА_6 заподіяно тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 30 квітня 2024 року апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_5 залишив без задоволення, а вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2023 року - без змін.

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга захисника ОСОБА_4 , в якій він порушує питання про скасування оскаржуваного судового рішення та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Не погоджуючись з наданою судами оцінкою доказам, захисник вказує на неповноту та невідповідність висновків судів фактичним обставинам кримінального провадження.

На обґрунтування доводів поданої касаційної скарги зазначає, що в апеляційній скарзі сторона захисту вказувала, зокрема на те, що:

? сторона обвинувачення не надала жодного доказу на підтвердження факту тривалих неприязних стосунків між засудженою та потерпілою. Стверджує, що жодний доказ, наданий стороною обвинувачення не є достатнім, достовірним та не підтверджує той факт, що саме ОСОБА_5 у зазначений день та час, у спосіб і за таких обставин, як вказує сторона обвинувачення, вчинила інкриміноване кримінальне правопорушення;

? місцевий суд не допитав усіх свідків, заявлених стороною обвинувачення, інші свідки надали суду суперечливі показання. Наголошувала, що свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є родичами потерпілої

? експертні висновки складені одним експертом, у яких останній посилається на одні й ті самі діагнози та пошкодження здоров`я;

? суд повинен був провести додаткову судово-медичну експертизу за участю іншого експерта та додаткові слідчі експерименти зі свідками, яких не викликав у судове засідання.

Крім того, касатор вказує, що апеляційний суд відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про обов`язкову участь потерпілої під час апеляційного розгляду, проігнорував клопотання ОСОБА_5 про виклик та допит свідків, а також залишив поза увагою клопотання про призначення додаткової судово-медичної експертизи щодо тілесних ушкоджень потерпілої.

Отже, на думку захисника, ухвала суду апеляційної інстанції є не вмотивованою та не відповідає вимогам статей 370, 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України).

Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Так, згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Доводи, викладені в касаційній скарзі захисника, якими він обґрунтовує заявлені вимоги, аналогічні доводам апеляційної скарги сторони захисту, яким апеляційний суд дав належну оцінку під час апеляційного розгляду.

Щодо доводів касаційної скарги захисника, що жодний доказ, наданий стороною обвинувачення не є достатнім, достовірним та не підтверджує той факт, що саме ОСОБА_5 у зазначений день та час, у спосіб і за таких обставин, як вказує сторона обвинувачення, вчинила інкриміноване кримінальне правопорушення

Так, за результатами апеляційного розгляду, суд апеляційної інстанції, дійшов переконання, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_5 у спричиненні ОСОБА_6 тілесних ушкоджень середньої тяжкості встановлений на підставі сукупності прямих доказів, таких як показання потерпілої та свідків, які вказують на ОСОБА_5 як на особу, яка вчинила 10 квітня 2023 року кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України, стосовно ОСОБА_6 , так і на підставі сукупності інших належних і допустимих непрямих доказів, які з урахуванням обставин цього кримінального провадження дозволили місцевому суду встановити винуватість ОСОБА_5 відповідно до стандарту доказування «поза розумним сумнівом».

Зі змісту вироку суду першої інстанції вбачається, що у суді першої інстанції обвинувачена ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, не визнала та, на підставі ст. 63 Конституції України, відмовилася надавати показання.

Втім, суди встановили, що позиція обвинуваченої про невизнання винуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення спростовується сукупністю належних та допустимих доказів, безпосередньо досліджених у судовому засіданні та оцінених судом у їх взаємозв`язку, відповідно до приписів ст. 94 КПК України.

У судовому засіданні безпосередньо у встановленому законом порядку суд першої інстанції допитав потерпілу ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та експерта ОСОБА_11 , зміст показань яких детально викладений у вироку. Як встановлено судами показання потерпілої та свідків, які були очевидцями події нанесення обвинуваченою ОСОБА_5 тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_6 , є послідовними та об`єктивно підтверджені наявними у матеріалах кримінального провадження письмовими доказами.

Крім того, суди встановили, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується іншими дослідженими в ході судового розгляду доказами, зокрема, даними протоколу огляду місця події з фото таблицею від 10 квітня 2023 року, відповідно до якого у період часу з 18:10 год. по 18:20 год. за участю ОСОБА_8 було оглянуто земельну ділянку біля буд. АДРЕСА_2 ; висновком спеціаліста судово-медичного експерта № 966 від 11 квітня 2023 року, на основі судово-медичного дослідження (обстеження) гр. ОСОБА_6 у неї виявлені тілесні ушкодження у вигляді: закритого вколоченого перелому лівої променевої кістки в нижній третині, відриву шилоподібного відростку лівої ліктьової кістки, внутрішньо-суглобового перелому правої променевої кістки у ліктьовому суглобі, що спричинені від травмуючої дії спрямованої на вісі кінцівок, в термін, на який вказує обстежена, тобто 10 квітня 2023 року. Виявлені тілесні ушкодження відносяться до середнього ступеня тяжкості, що призвели до тривалого розладу здоров`я понад 21 добу; даними протоколу огляду місця події з фототаблицею від 06 травня 2023 рогку, відповідно до якого у період часу з 10:25 год. по 10:39 год. проведено огляд місця події, ділянка місцевості за адресою: АДРЕСА_2 ; даними протоколів проведення слідчого експерименту за участю потерпілої з фототаблицями та відеозаписом від 06 травня 2023 року та 19 червня 2023 року, в ході яких потерпіла ОСОБА_6 у присутності експерта розповіла та показала на місцевості обставини, що мали місце 10 квітня 2023 року за адресою: АДРЕСА_2 та механізм спричинення їй тілесних ушкоджень саме ОСОБА_5 ; висновком експерта № 1856е відповідно до якого встановлено, що у потерпілої ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження, що відносяться до середнього ступеню тяжкості, що призвели до тривалого розладу здоров`я понад 21 добу; даними протоколу проведення слідчого експерименту за участю малолітнього свідка ОСОБА_7 від 06 липня 2023 року з фототаблицями, згідно якого свідок вказав як він бачив механізм спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 та показав, як саме ОСОБА_5 штовхнула ОСОБА_6 , після чого остання впала на землю на лівий бік. Також свідок показав, як саме ОСОБА_5 обома руками вдавлювала потерпілу ОСОБА_6 ; даними протоколу проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_12 з фототаблицями від 06 липня 2023 року, під час якого свідок повідомив обставини спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 саме громадянкою ОСОБА_5 , що мали місце 10 квітня 2023 року за адресою АДРЕСА_2 . У ході цього слідчого експерименту свідок розмістив манекен перед собою та показав як ОСОБА_5 обома руками штовхнула ОСОБА_6 . Далі свідок розмістив манекен лежачі на землі та вказав, як ОСОБА_5 притиснула ОСОБА_6 до землі.

Переглянувши в апеляційному порядку кримінальне провадження, суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив, що оцінюючи докази в сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку, провівши у повному обсязі судовий розгляд, місцевий суд дійшов правильного висновку, що ці докази доводять вчинення обвинуваченою інкримінованого їй кримінального правопорушення.

Варто зауважити, що у разі перевірки правильності застосування судами нижчого рівня норм права Верховний Суд не має компетенції оцінювати докази з точки зору їх достовірності, однак може оцінювати з погляду належності, допустимості та достатності їх сукупності для прийняття відповідного процесуального рішення.

Щодо доводів касаційної скарги захисника, що свідки надали суду суперечливі показання

Так, апеляційний суд у своєму рішенні зазначив, що під час вивчення матеріалів кримінального провадження будь-яких даних, які б давали підстави вважати, що потерпіла або свідки обмовили чи могли обмовити обвинувачену, не виявлено і такі твердження ОСОБА_5 є безпідставними, необґрунтованими та не підтверджуються жодними допустимими доказами.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок місцевого суду, встановив, що показання потерпілої та свідків по справі були послідовними щодо обставин, які мали істотне значення для правильного вирішення справи, а саме: часу, місця, способу вчинення кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

У той же час, суд апеляційної інстанції зауважив, що потерпіла та свідки вказали саме на ОСОБА_5 як на особу, яка 10 квітня 2023 року спричинила тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_6 , а їх показання об`єктивно підтверджені наявними у матеріалах провадження письмовими доказами.

Водночас апеляційний суд під час розгляду кримінального провадження встановив, що істотні суперечності, які б впливали на правильність установлення фактичних обставин провадження, у показаннях свідків відсутні та дійшов до переконання, що деякі розбіжності у показаннях свідків лише свідчать про індивідуальне сприйняття кожною особою подій, учасником яких вони були, проте це не впливає на висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 .

Крім того, апеляційний суд також зауважив, що відповідно до матеріалів кримінального провадження та технічного запису судового процесу, свідки перед допитом попереджалися про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, приводилися до присяги та обставин, які б ставили під сумнів достовірність їх показань, цим судом не встановлено.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що та обставина, що потерпіла та свідки є родичами не може бути беззаперечним доказом їх упередженості.

Варто зауважити, що доводи захисника про те, що сторона обвинувачення не надала жодного доказу на підтвердження факту тривалих неприязних стосунків між ОСОБА_5 та потерпілою також не знайшли свого підтвердження, оскільки, як зазначив суд апеляційної інстанції, це спростовується поясненнями потерпілої ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_8 , які під час допиту у суді першої інстанції повідомили про наявність між ними та обвинуваченою тривалих неприязних відносин.

Так, за змістом п. 15 ч. 1 ст. 7, частин 1-3 ст. 22 КПК України кримінальне провадження, що здійснюється на основі змагальності, передбачає самостійне обстоювання сторонами їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, встановленими цим Кодексом, і вони мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав.

Натомість суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків.

Суд апеляційної інстанції, спростовуючи твердження сторони захисту про те, що місцевим судом не було допитано усіх свідків сторони обвинувачення, зазначив, що вказане не спростовує висновки суду щодо винуватості ОСОБА_5 у інкримінованому їй кримінальному правопорушенні. Апеляційний суд зауважив, що відповідно до матеріалів кримінального провадження судом було допитано усіх заявлених стороною обвинувачення свідків, крім свідка ОСОБА_13 , який є особою похилого віку та не був очевидцем подій, до того ж прокурор відмовився від допиту вказаного свідка та сторона захисту не заперечувала щодо закінчення судового слідства та переходу до судових дебатів.

Апеляційний суд також обґрунтовано визнав такими, що не заслуговують на увагу доводи сторони захисту про те, що місцевий суд повинен був провести додаткові слідчі експерименти за участю свідків, які були допитані під час досудового розслідування.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК України вирішення питання про проведення слідчого експерименту віднесено до дискредиційних повноважень слідчого та прокурора. Суд за приписами ч. 2 ст. 26 КПК України у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень кримінальним процесуальним законом.

Водночас апеляційний суд зауважив, що відповідно до наявних матеріалів провадження під час досудового розслідування обвинуваченою та захисником не заявлялось клопотань про проведення слідчих експериментів за участю цих свідків. Крім того, суд зазначив, що обвинувачена хоча і заявляла в апеляційній скарзі про необхідність проведення додаткових слідчих експериментів, проте жодним чином не обґрунтовувала на спростування або підтвердження яких обставин справи, які мають істотне значення для кримінального провадження, необхідно провести такі слідчі дії.

Щодо доводів касаційної скарги захисника, що експертні висновки складені одним експертом, який в кожному висновку послався на одні й ті самі діагнози та пошкодження здоров`я потерпілої

Розглянувши доводи апеляційної скарги в цій частині суд апеляційної інстанції зазначив, що органами досудового розслідування у встановленому законом порядку були вжиті та проведені всі належні заходи щодо визначення як механізму нанесення тілесних ушкоджень, так і обставин, які передували цій події.

Заразом, цей суд встановив, що усі наявні у матеріалах провадження висновки судово-медичних експертиз були складені із дотриманням вимог статей 101, 102 КПК України кваліфікованим експертом із відповідною освітою та стажем роботи, згідно вимог Закону України «Про судову експертизу», ст. 69 КПК України, який внесений до реєстру атестованих судових експертів Міністерства юстиції України та був попереджений про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК України.

Суд апеляційної інстанції у своєму рішенні зазначив, що посилання обвинуваченої в апеляційній скарзі на необхідність призначення додаткової судово-медичної експертизи за участю іншого експерта, крім ОСОБА_11 , яка б засвідчила наявність чи відсутність тілесних ушкоджень на тілі потерпілої, нанесених саме 10 квітня 2023 року, є безпідставними, оскільки наявними у матеріалах справи експертизами, які не викликають у суду апеляційної інстанції сумніву щодо їх допустимості, вже встановлено факт наявності на тілі потерпілої тілесних ушкоджень, нанесених саме 10 квітня 2023 року.

Більш того, апеляційний суд також слушно зауважив, що вказане жодним чином не свідчить про недопустимість зазначених захисником висновків судово-медичних експертиз, оскільки вимогами КПК України не встановлено заборони проведення в одному провадженні експертиз одним експертом.

Щодо доводів касаційної скарги захисника, що апеляційний суд відмовив у задоволенні клопотання про обов`язкову участь потерпілої під час апеляційного розгляду

Частиною 1 ст. 412 КПК України визначено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 405 КПК України, неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. Якщо для участі в розгляді в судове засідання не прибули учасники кримінального провадження, участь яких згідно з вимогами цього Кодексу або рішенням суду апеляційної інстанції є обов`язковою, апеляційний розгляд відкладається.

У частині 3 ст. 56 КПК України закріплено право потерпілого під час судового провадження в будь-якій інстанції бути завчасно поінформованим про час та місце судового розгляду, брати участь у судовому провадженні. Кримінальний процесуальний закон покладає на суд обов`язок забезпечити реалізацію потерпілим указаних прав (ч. 6 ст. 22 КПК України). До того ж такі гарантії перш за все стосуються прав самого потерпілого, тому законодавець передбачив процесуальну санкцію, що застосовується судами вищого рівня в разі порушення цих прав потерпілого, яка закріплена в п. 5 ч. 2 ст. 412 КПК України.

Водночас захисник, посилаючись у своїй касаційній скарзі на те, що судовий розгляд у суді апеляційної інстанції здійснювався за відсутності потерпілої (на обов`язковій участі якої наполягала сторона захисту), не зазначає, як це стосується інтересів засудженої, та яким чином вказане вплинуло на законність прийнятого рішення, з урахуванням того, що сама потерпіла на цих підставах касаційну скаргу не подавала і відсутні дані про те, що вона уповноважувала на це сторону захисту.

Більш того, як убачається із оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, потерпіла ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилася, проте була належним чином повідомлена про дату та час розгляду провадження і надала суду клопотання про розгляд апеляційної скарги за її відсутності.

Варто зауважити, що доводи касаційної скарги захисника не містять будь-яких обґрунтувань про те, яким чином відсутність потерпілої в ході апеляційного розгляду перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Отже, доводи касаційної скарги захисника в цій частині є необґрунтованими, оскільки за таких обставин, відсутні підстави для висновку про те, що в цій частині судом апеляційної інстанції допущено істотні порушення вимог КПК України.

Щодо доводів касаційної скарги захисника про те, що суд апеляційної інстанції не задовільнив клопотання ОСОБА_5 про виклик та допит свідків, які не були допитані під час судового розгляду в суді першої інстанції

Так, згідно з ч. 3 ст. 404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Норми ч. 3 ст. 404 КПК України зобов`язують суд апеляційної інстанції провести повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, лише коли суд першої інстанції дослідив ці обставини неповно або з порушеннями. Сама по собі незгода захисника із висновками суду, зробленим на підставі досліджених доказів, не може бути безумовною підставою для повторного дослідження тих самих доказів апеляційним судом за відсутності обставин, передбачених ч. 3 ст. 404 КПК України.

Тобто для повторного дослідження судом апеляційної інстанції обставин, встановлених під час кримінального провадження, кримінальний процесуальний закон визнає обов`язковою наявність (сукупність) як відповідного процесуального приводу (клопотання учасника судового провадження), так і однієї із закріплених у законі умов (неповнота дослідження зазначених обставин або наявність певних порушень у ході їх дослідження), які можна розглядати як фактичну підставу для такого дослідження.

Водночас апеляційний суд зазначив, що судовий розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_5 проведено з дотриманням норм КПК України, місцевий суд дослідив у повному об`ємі та без порушень і дав оцінку як окремо кожному доказу, так і усім зібраним у кримінальному провадженні доказам у їх сукупності та взаємозв`язку щодо їх допустимості, достатності та достовірності, на що вказує наведений у вироку аналіз доказів.

З огляду на що апеляційний суд погодився з наданою оцінкою доказам та з висновками суду першої інстанції в цілому, а тому підстав для повторного безпосереднього дослідження доказів у цього суду не було.

Відмова ж у задоволенні клопотання за відсутності аргументованих доводів щодо необхідності повторного дослідження доказів у справі не свідчить про порушення судом апеляційної інстанції вимог кримінального процесуального закону або неповноту судового розгляду.

Отже, відсутність належного обґрунтування клопотання сторони кримінального провадження про дослідження доказів, на неправильну оцінку яких посилається сторона на стадії апеляційного оскарження вироку, не зумовлює обов`язку апеляційного суду повторно досліджувати обставини, встановлені під час кримінального провадження, та не створює передумов для використання апеляційним судом свого права дослідити нові докази за наявності підстав, регламентованих положеннями ч. 3 ст. 404 КПК України.

Решта доводів касаційної скарги захисника висновків суду апеляційної інстанції також не спростовує та фактично зводиться до переоцінки доказів і встановлених по справі обставин, що в силу вимог статті 433 КПК України не може бути предметом оцінки суду касаційної інстанції.

Апеляційний суд, переглядаючи вирок врахував, що докази по справі були належним чином досліджені під час розгляду в суді першої інстанції, є належними та допустимими відповідно до вимог статей 84-86 КПК України, оцінені судом згідно із ст. 94 КПК України, та в своїй сукупності спростовують доводи захисника про не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Ухвала суду апеляційної інстанції є вмотивованою та відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.

В той же час, касаційна скарга захисника ОСОБА_4 не містить конкретного обґрунтування істотного порушення вимог кримінального процесуального закону яке перешкодило чи могло перешкодити суду апеляційної інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення при розгляді кримінального провадження з огляду на положення ст. 412 КПК України, а відтак й необхідності скасування судового рішення на підставах, передбачених ч.1 ст. 438 КПК України.

Оскільки з касаційної скарги захисника, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою.

На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 30 квітня 2024 року стосовно ОСОБА_5 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3