Провадження № 11-кп/824/4338/2024 Доповідач: ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

3 грудня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого в режимі ВКЗ з ДУ «Київський слідчий ізолятор» - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 27 травня 2024 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Даною ухвалою місцевого суду, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 на два місяці, тобто до 27.07.2024 року включно.

Згідно ухвали суду, зважаючи на тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_7 у випадку визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд дійшов висновку, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 іншого, більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, не може забезпечити його належної процесуальної поведінки, тобто є необхідним у цій конкретній справі, зокрема з метою попередження ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування обвинуваченого від суду, впливу на свідків, які ще не допитані в судовому засіданні, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу суду та змінити ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або особистого зобов`язання.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що висунуте ОСОБА_7 обвинувачення за ч. 4 ст. 187 КК України є необґрунтованим, оскільки дане кримінальне правопорушення він не вчиняв, вину не визнавав, проте надавав послідовні показання щодо вчинення кримінального правопорушення, яке має ознаки ст. 125 КК України або ст. 296 КК України.

Вважає, що заявлені прокурором ризики є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_7 має постійне місце проживання, соціальні зв`язки та враховуючи воєнний стан в державі не має можливості виїхати за межі України, що нівелює ризик переховування від органів досудового розслідування та суду. Крім того, стороною обвинувачення не надано доказів вчинення ОСОБА_7 будь-яких дій щодо незаконного впливу на потерпілого та свідків. Не надано також і доказів щодо можливості вчинення ОСОБА_7 іншого кримінального правопорушення.

Посилається на те, що лише тяжкість нібито вчиненого кримінального правопорушення не може бути єдиною підставою для продовження такого виключного запобіжного заходу як тримання під вартою.

Щодо підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження вказує на те, що станом на кінець строку, визначеного законом на апеляційне оскарження повний текст ухвали ним не отримано та зі змістом ухвали не ознайомлено, що є поважною підставою для поновлення пропущеного строку.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого, який підтримав подану апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

З метою дотримання права обвинуваченого ОСОБА_7 на захист, суд апеляційної інстанції вважає, що строк на апеляційне оскарження ухвали суду слід поновити.

Частиною 1 ст. 404 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Частиною 2 ст. 331 КПК України передбачено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Як вбачається матеріалів провадження, на розгляді Печерського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

У межах цього кримінального провадження ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27 травня 2024 року продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 на два місяці, тобто до 27.07.2024 року включно.

Підставами для продовження строку тримання під вартою стали достатні підстави вважати, що ОСОБА_7 може: переховуватися від суду, оскільки він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке у разі визнання його винним обвинуваченому загрожує покарання до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Крім цього, ОСОБА_7 може впливати на свідків, які ще не допитані в судовому засіданні, вчинити інше кримінальне правопорушення. Також враховано особу ОСОБА_7 , зокрема те, що він постійного місця проживання в м. Києві не має, зареєстрований у АДРЕСА_1 . При цьому, судом враховано воєнний стан оголошений на території України та небезпечну ситуацію, що склалася в державі. З огляду на вказане, суд вважав, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що з моменту взяття ОСОБА_7 під варту та до моменту вирішення клопотання прокурора, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого не зможе забезпечити більш м`який запобіжний захід.

Наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, станом на сьогодні не змінилися та не зменшилися.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, та вважає, що застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, про що просить сторона захисту, не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, в тому числі щодо належного виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків. Відомостей, які б свідчили про неможливість подальшого застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, сторонами не надано.

Доводи апеляційної скарги про те, що прокурор не довів існування ризиків є необґрунтованими, оскільки питання щодо застосування запобіжного заходу розглядалось судом в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, та з матеріалів провадження вбачається, що при продовженні ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою місцевий суд враховував не лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, а й існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання обвинуваченого під вартою.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Твердження апелянта про те, що для тримання особи під вартою необхідно з`ясувати, що саме ОСОБА_7 міг вчинити інкримінований йому злочин не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки питання доведеності чи недоведеності вини буде вирішуватись у нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку судом, який здійснює розгляд кримінального провадження по суті, а не під час вирішення питання про продовження строку запобіжного заходу чи на стадії перегляду цього рішення.

З огляду на викладене, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідивши належним чином всі матеріали провадження та навівши в ухвалі мотиви, на підставі яких прийняв відповідне рішення.

За сукупності таких обставин, колегія суддів вважає, що судом правильно продовжено ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, не пов`язані з триманням під вартою, про що просить сторона захисту, не можуть на цьому етапі судового провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду.

Інші підстави для відмови у задоволенні клопотання прокурора, зазначені захисником у поданій до суду апеляційній скарзі, також не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відтак, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких сторона захисту просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Ухвала місцевого суду відповідно до вимог статті 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування колегія суддів не знаходить.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, зі справи не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Поновити строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 27 травня 2024 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 на два місяці, тобто до 27.07.2024 року включно- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Суддя Суддя