Справа №705/3304/24
1-кп/705/1021/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2024 Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умань кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Умань Черкаської області, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, працюючого сторожем у ПАТ Уманський «Агрошляхбуд», зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», є військовозобов`язаним.

З моменту видання Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», на території України з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 почав діяти воєнний стан, строком на 30 діб, який в подальшому продовжено Указом Президента № 133/2022 від 14.03.2022, затвердженим Законом України № 2119-ІХ від 15.03.2022, Указом Президента України № 259/2022 від 18.04.2022, затвердженим Законом України № 2212-ІХ від 21.04.2022, Указом Президента України № 341/2022 від 17.05.2022, затвердженим Законом України № 2263-ІХ від 22.05.2022, Указом Президента України № 573/2022 від 12.08.2022, затвердженим Законом України № 2500-ІХ від 15.08.2022, Указом Президента України № 757/2022 від 07.11.2022, затвердженим Законом України № 2738-ІХ від 16.11.2022, Указом Президента України № 58/2023 від 06.02.2023, затвердженим Законом України № 2915-ІХ від 07.02.2023, Указом Президента України № 254/2023 від 01.05.2023, затвердженим Законом України № 3057-ІХ від 02.05.2023, Указом Президента України № 451/2023 від 26.07.2023, затвердженим Законом України № 3275-ІХ від 27.07.2023, Указом Президента України № 734/2023 від 06.11.2023, затвердженим Законом України № 3429-ІХ від 08.11.2023, Указом Президента України № 49/2024 від 05.02.2024, затвердженим Законом України № 3564-ІХ від 06.02.2024.

Також Указом Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 03.03.2022 року № 2105-ІХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, оголошено проведення загальної мобілізації протягом 90 діб. Строки загальної мобілізації продовжено, зокрема востаннє Указом Президента України № 50/2024 від 05.02.2024 на 90 діб, який затверджено Законом України від 06.02.2024 № 3565-ІХ «Про затвердження Указу Президенту України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оборону України» № 1932-XII від 06.12.1991, особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Таким чином, в Україні діє особливий період, у тому числі станом на 26 квітня 2024 року.

Відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є військовозобов`язаним, тобто особою, яка перебуває у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» - громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

З метою якісної підготовки та організаційного проведення призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, ОСОБА_4 , перебуваючи на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 , підлягав призову на військову службу під час мобілізації на особливий період.

Військовозобов`язаний ОСОБА_4 пройшов медичний огляд та згідно довідки № 1268 від 23.04.2024 військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 визнаний придатним за станом здоров`я для проходження військової служби.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» - під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки).

При цьому, 23 квітня 2024 року, ОСОБА_4 перебуваючи на території ІНФОРМАЦІЯ_4 , що за адресою: АДРЕСА_2 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ухилення від призову на військову службу під час мобілізації в особливий період, відмовився від особистого підпису та отримання повістки від працівників ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка зобов`язувала його з`явитись 26.04.2024 о 07 год. 45 хв. до ІНФОРМАЦІЯ_4 , що за адресою: АДРЕСА_2 , для подальшого відправлення до військової частини № НОМЕР_1 , для проходження військової служби під час мобілізації, на особливий період, мотивуючи це тим, що він згоден проходити військову службу лише по місцю проживання, а саме в АДРЕСА_1 .

В подальшому ОСОБА_4 , будучи обізнаним від працівників ІНФОРМАЦІЯ_4 , що йому необхідно з`явитись 26.04.2024 о 07 год. 45 хв. у ІНФОРМАЦІЯ_5 для подальшого проходження військової служби під час мобілізації, на особливий період, діючи умисно, всупереч вимогам ст. 65 Конституції України, Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 № 69/2022, з подальшими змінами та доповненнями, ч. 9 ст. 1, ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ, ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», за відсутності передбачених ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» правових підстав для відстрочки від призову та підстав, які застосовуються до осіб, які не підлягають призову, усвідомлюючи значення та протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, не з`явився без поважних причин у визначений термін та час, у пункт збору до ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_2 , перед відправленням до військової частини № НОМЕР_1 для проходження військової служби за мобілізацією, чим порушив процес комплектування Збройних Сил України під час мобілізації і тим самим ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та про обставини неприбуття не повідомив.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення за наведених вище обставин визнав у повному обсязі та надав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним обставинам вчинення кримінальних правопорушень. Пояснив, що він є військовозобов`язаним та підлягав призову на військову службу через введення воєнного стану в України в зв`язку з військовою агресією РФ. На виконання такого обов`язку за відповідним направленням він пройшов медичний огляд та був визнаний придатним до військової служби, про що отримав відповідну довідку військово-лікарської комісії.

23 квітня 2024 року, перебуваючи на території ІНФОРМАЦІЯ_6 в АДРЕСА_1 , він відмовився від особистого підпису та отримання повістки від працівників ІНФОРМАЦІЯ_4 , при тому, що дійсно раніше був попереджений про наслідки такої відмови, а саме притягнення до кримінальної відповідальності. Представник Уманського РТЦК повідомив його про обов`язок з`явитися 26.04.2024 о 07 годині 45 хвилин до ІНФОРМАЦІЯ_4 для подальшого відправлення до військової частини для проходження військової служби під час мобілізації. При цьому він зазначив, що не відмовляється від мобілізації, але погоджується на проходження військової служби лише за місцем проживання, тобто в межах АДРЕСА_1 . Оскільки йому повідомили, що проходження військової служби у м. Умані не можливе, то в установлений час, а саме 26.04.2024 він без будь-якої поважної причини не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_4 та самостійно не вжив будь-яких заходів щодо його мобілізації за місцем проживання за допомогою рекрутингового центру. Розуміє тяжкість вчиненого та кається, в зв`язку з чим просить суд суворо його не карати та не позбавляти волі.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, його покази відповідають суті обвинувачення, суд за згодою учасників судового провадження, які правильно розуміють та не оспорюють зміст обставин вчинених кримінальних правопорушень, переконавшись у добровільності їх позицій, роз`яснивши їм про позбавлення в подальшому права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Крім повного визнання своєї вини ОСОБА_4 його вина у вчиненні кримінального правопорушення, повністю підтверджується доказами, добутими на досудовому розслідуванні та перевіреними в суді у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Ухвалюючи вирок на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами, що перевірені та оцінені судом у відповідності до вимог КПК України, суд приходить до висновку про доведеність поза розумним сумнівом вини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ст. 336 КК України, як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи вид та розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є нетяжким злочином, дані, що характеризують особу винного, обставини, які пом`якшують та які обтяжують покарання.

Суд бере до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_4 має вік 56 років, осудний, не одружений, працевлаштований, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався та не має судимості.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Беручи до уваги вказані обставини в їх сукупності, враховуючи дані про особу обвинуваченого, а також інші обставини справи, виходячи з принципів розумності та невідворотності покарання, суд вважає за необхідне в даному випадку призначити ОСОБА_4 мінімальне покарання, передбачене санкцією статті 336 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки, що є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, оскільки інші види покарання не будуть мати впливу на виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

Під час судового розгляду запобіжний захід щодо ОСОБА_4 судом не обирався та сторонами кримінального провадження відповідні клопотання не заявлялись, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для обрання стосовно ОСОБА_4 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Процесуальні витрати та цивільний позов у кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 100, 349, 368-370, 373, 374, 393 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Строк відбування покарання рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_4 на виконання вироку.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 не обирався.

Цивільний позов та процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази:

- оптичний диск із відеозаписами з нагрудного відеореєстратора залишити при матеріалах кримінального провадження;

- повістку на відправку та розписку на ім`я ОСОБА_4 , а також довідку ВЛК № 1268 на ім`я ОСОБА_4 залишити на зберіганні в ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги через Уманський міськрайонний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду, при цьому, вирок не може бути оскаржено з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано недоцільним відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1