КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6

підозрюваної ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 02 липня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 02.07.2024 задоволено частково клопотання слідчого ГСУ СБ України ОСОБА_10 , погоджене прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_11 , та продовжено строк тримання під вартою підозрюваної ОСОБА_7 до 09.08.2024 року, включно.

Цією ж ухвалою визначено ОСОБА_7 заставу в розмірі 2 000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 6 056 000 гривень.

У разі внесення застави покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки:

- не відлучатися із населеного пункту, в якому вона проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або роботи;

- здати на зберігання слідчому у кримінальному провадженні паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- утриматись від спілкування зі свідками та іншими підозрюваними у кримінальному провадженні;

_____________________________________________________________________________

Справа № 761/24057/24 Слідчий суддя - ОСОБА_12

Апеляційне провадження № 11-сс/824/4951/2024 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

Визначено 2-х місячний строк дії обов`язків, покладених судом у разі внесення застави, з дня внесення застави, але в межах строку досудового розслідування.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_8 в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу слідчого судді в частині визначення розміру застави та встановити підозрюваній заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 гривень.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначала, що в діях ОСОБА_7 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, оскільки жодній посадовій особі не передавались грошові кошти, натомість кошти передавались діючому адвокату. При цьому, ОСОБА_7 не передавала грошові кошти і не була обізнана про такі дії ОСОБА_13 , а тому попереднє узгодження таких дій не підтверджується жодними доказами.

Вчинення дій та прийняття рішень, про які йде мова у підозрі, не належить до повноважень першого заступника начальника ГСУ СБ України ОСОБА_14 , а перебуває у межах повноважень старшого слідчого в ОВС ГСУ СБ України ОСОБА_15 , який і зареєстрував заяву про злочин.

Єдина активна дія, яка була вчинена ОСОБА_7 , є подання заяви про злочин, що було спровоковано безпосередньо ОСОБА_14 .

При цьому, заява про злочин датована 18.04.2024, в той час як зустріч з ОСОБА_14 відбувалась 19.10.2023, тобто зі спливом 6 місяців, що чітко вказує на вимагання надати неправомірну вигоду зі сторони ОСОБА_14 .

Також апелянт зазначала, що у клопотанні органом досудового розслідування не обґрунтованого жодного ризику, передбаченого ч. 1 ст. 177 КПК України, та не надано доказів, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти вказаним ризикам.

На думку апелянта, немає жодних підстав вважати, що підозрювана буде переховуватися від органу досудового розслідування чи суду, що вона зможе знищити, сховати або спотворити речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Сама по собі тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення та абстрактна можливість перешкоджання кримінальному провадженню є недостатньою та не може бути підставою для застосування до особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Крім того, ОСОБА_7 раніше не судима, заміжня та має постійне місце проживання.

Слідчим суддею в ухвалі не обґрунтовано, чому менший розмір застави не здатен забезпечити виконання підозрюваною своїх процесуальних обов`язків, особливо з огляду на те, що майновий стан ОСОБА_7 не дозволяє їй внести таку суму, оскільки вона є безробітною та не має жодного майна.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваної ОСОБА_7 , яка приймала участь в режимі відеоконференцзв`язку з Державною установою «Київський слідчий ізолятор», та її захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурорів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається із матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням СБ України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001553 від 20.09.2023 за підозрою ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369, та за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 206 КК України.

Згідно даних клопотання, органом досудового розслідування встановлено, що 09.05.2024 перебуваючи в закладі «Belle-Vue», за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 7, ОСОБА_13 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, діючи за попереднім узгодженням із ОСОБА_7 , ОСОБА_16 та ОСОБА_18 , передав ОСОБА_19 першу частину озвученої ними раніше неправомірної вигоди в розмірі 5 000 доларів США, за виконання першим заступником начальника Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_14 дій, направлених на заволодіння злочинною групою корпоративними правами, рухомим та нерухомим майном ПрAT «Стрижавський кар`єр» та ТОВ «Стрижавський граніт», зокрема за реєстрацію в Єдиному реєстрі досудових розслідувань кримінального провадження, як частини загального злочинного плану з подальшим проведенням в рамках даного кримінального провадження необхідних слідчих (розшукових) дій, направлених на визначення всього наявного у вказаних підприємствах майна, через відповідний суд застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема накласти арешти на це майно, зверненні до суду, з метою передачі арештованого майна до Національного агентства з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів та реалізації арештованого майна третім особа, в інтересах яких діє дана злочинна група.

Згідно даних протоколу затримання від 09.05.2024, цього ж дня о 16 год. 04 хв. затримано ОСОБА_17 відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України.

09.05.2024 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у пропозиції, обіцянці надати та наданні неправомірної вигоди службовій особі, яка займає відповідальне становище, за вчинення цією службовою особою в інтересах того, хто пропонує чи надає таку вигоду та в інтересах третіх осіб, дії з використанням наданого їй службового становища, за попередньою змовою групою осіб, х правовою кваліфікацією таких дій ч. 3 ст. 369 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 10.05.2024 до підозрюваної ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 08.07.2024 із визначенням застави у розмірі 9 992 400 гривень.

Постановою заступника Генерального прокурора ОСОБА_20 від 27.06.2024 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001553 від 20.09.2023 продовжено до 3 місяців, тобто до 09.08.2024.

02.07.2024 старший слідчий в особливо важливих справах 1 відділу 4 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_10 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва із клопотанням, погодженим заступником начальника відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_21 , про продовження підозрюваній ОСОБА_7 строку тримання під вартою строком на 30 днів, із визначенням застави в розмірі 3 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 9 992 400 гривень.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 02.07.2024 задоволено частково клопотання слідчого та продовжено строк тримання під вартою підозрюваної ОСОБА_7 до 09.08.2024 року, включно.

Цією ж ухвалою визначено ОСОБА_7 заставу в розмірі 2 000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 6 056 000 гривень.

У разі внесення застави покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки:

- не відлучатися із населеного пункту, в якому вона проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або роботи;

- здати на зберігання слідчому у кримінальному провадженні паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- утриматись від спілкування зі свідками та іншими підозрюваними у кримінальному провадженні.

Визначено 2-х місячний строк дії обов`язків, покладених судом у разі внесення застави, з дня внесення застави, але в межах строку досудового розслідування.

З такими висновками слідчого судді, погоджується і колегія суддів, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання колегії суддів, при прийнятті рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , слідчий суддя дійшов вірного висновку про доведеність наявності обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри останньої у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, що підтверджується фактичним даними, наданими суду та наведеними у рішенні слідчого судді.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Як вважає колегія суддів, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, дійшов обґрунтованого висновку про наявність у кримінальному провадженні достатньої сукупності доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

На переконання колегії суддів, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність у провадженні достатньої сукупності доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй злочину.

Слідчим суддею досліджено доводи слідчого щодо обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення про тримання ОСОБА_7 під вартою та встановлено, що необхідно провести ряд слідчих (розшукових) та процесуальних дій, без проведення яких закінчення досудового розслідування є неможливим.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про продовження існування ризиків переховування від органу досудового розслідування та суду; знищення, приховування або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на свідків та інших учасників у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Такого висновку слідчий суддя дійшов з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання її винуватою у інкримінованому їй кримінальному правопорушенні, а також з огляду на характер та наслідки кримінального правопорушення, у вчиненні якого вона підозрюється.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, в сукупності із вищезазначеними обставинами, слідчий суддя врахував дані про особу підозрюваної, його вік та стан здоров`я, майновий та сімейний стан, репутацію, спосіб життя, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні слідчого.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про необхідність продовження на даній стадії досудового розслідування підозрюваній запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів може виявитися не достатнім для забезпечення існуючих ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

На переконання колегії суддів, таке обмеження права ОСОБА_7 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою, оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися з часу застосування щодо підозрюваній запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти таким ризикам.

Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , ніж тримання під вартою, колегією суддів не встановлено під час перегляду оскаржуваної ухвали.

Крім того, на переконання колегії суддів, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до ч. 3 ст. 183, ч. 5 ст. 182 КПК України, взявши до уваги дані, які характеризують особу підозрюваної, її майновий та сімейний стан, конкретні обставини кримінального правопорушення, дійшов висновку про визначення підозрюваній меншого розміру застави, ніж було визначено попередньою ухвалою слідчого судді про продовження запобіжного заходу та порушено питання в клопотанні слідчого, зокрема застави у виді 2 000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 6 056 000 гривень.

З таким висновком погоджується і колегія суддів, оскільки вказаний розмір застави є відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні. Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

На переконання колегії суддів, такий запобіжний захід буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваної ОСОБА_7 та підстав вважати його завідомо непомірним для підозрюваної колегія суддів не вбачає.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри колегія суддів вважає безпідставними, оскільки наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, на даному етапі досудового розслідування свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України.

Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на вищенаведені дані, у колегії суддів наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого їй кримінального правопорушення.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07- Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, у тому числі наявності або відсутності умислу в діях особи, належності та допустимості зібраних у справі доказів, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваною конкретних дій, доведеність їй винуватості, у тому числі правильність кваліфікації її дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

З наведених підстав, доводи захисника в апеляційній скарзі про відсутність у діях підозрюваної складу інкримінованого їй злочину, з посиланням на те, що жодній посадовій особі не передавались грошові кошти та ОСОБА_7 не була обізнана про дії інших осіб, а за сторони ОСОБА_14 наявні ознаки вимагання надання неправомірної вигоди та провокація до вчинення дій щодо подання заяви про злочин, є передчасними та такими, що підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження по суті.

Сукупність зібраних доказів та матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для продовження щодо підозрюваного запобіжного заходу.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про недоведеність продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

Так, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , характер та обставини інкримінованих їй дій, дані про особу підозрюваної у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим у клопотанні доведено продовження існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості підозрюваної переховуватися від органу досудового розслідування та суду; знищити, приховувати або спотворити будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризику можливості підозрюваної переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки достатніх стримуючих факторів, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.

Оцінюючи наявність ризику незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, колегія суддів виходить із встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України порядку отримання показань від свідків у кримінальному провадженні на різних його етапах, та вважає, що ризик такого впливу зберігається до отримання показань свідків безпосередньо судом під час розгляду справи по суті.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді щодо наявності ризику впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки він існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Колегія суддів погоджується із доводами сторони обвинувачення про існування інших вказаних у клопотанні слідчого ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваної, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, вірогідність настання яких, з огляду на характер та обставини інкримінованих їй дій, є досить високою.

Посилання захисника на дані про особу підозрюваної, яка раніше не судима, заміжня та має постійне місце проживання, були враховані слідчим суддею, проте не є достатньою підставою для застосування щодо підозрюваної більш м`якого запобіжного заходу.

Доводи захисника про непомірність визначеного слідчим суддею розміру застави, є безпідставними, оскільки з урахуванням обсягу повідомленої підозри, майнового та сімейного стану підозрюваної, загального розміру неправомірної вигоди у сумі 1 000 000 доларів США, пропозицію якого інкриміновано ОСОБА_7 за попередньою змовою групою осіб, колегія суддів приходить до висновку, що застава у розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 6 056 000 гривень є такою, що достатньою мірою гарантуватиме виконання покладених на підозрювану процесуальних обов`язків та спонукатиме до їх виконання належним чином. Інші доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин у їх сукупності, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 194, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 02 липня 2024 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3