Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

18 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0002177 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Мелітополя Запорізької області, громадянина України,

що зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 , проживає за адресою:

АДРЕСА_2 , судимого:

1) вироком Мелітопольського міського суду Запорізької області

від 11.03.2016 за ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі,

на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання

з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;

2) вироком Мелітопольського міського суду Запорізької області

від 30.11.2016 за ч.3 ст.185 КК України на підставі ст.71 КК України

на 5 років позбавлення волі, звільненого 01.03.2021 по відбуттю строку покарання,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

уродженця м. Запоріжжя, громадянина України,

що зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_3 , судимого:

1) вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.06.2003

за ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі,

на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання

з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, постановою

Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.02.2004

направленого для відбування покарання у виді позбавлення волі

на 2 роки 6 місяців 6 днів;

2) вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03.06.2004

за ч.2 ст.186, ч.3 ст.186, ч.2 ст.187 КК України на підставі ст.71 КК України

на 4 роки 6 місяців позбавлення волі;

01.03.2021 року звільнений по відбуттю строку покарання.

3) вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09.02.2012

за ч.2 ст.185 КК України на 1 рік позбавлення волі;

4) вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя

від 12.11.2012 з урахуванням змін, внесених ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 28.01.2023, за ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України

на підставі ч.4 ст.70 КК України на 4 роки позбавлення волі;

5) вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27.05.2016

за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі

ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням

з іспитовим строком 1 рік;

6) вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя

від 15.05.2020 за ч.2 ст.185 КК України на 1 рік позбавлення волі,

на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання

з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;

7) вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22.02.2021

за ч.2 ст.185 КК України на підставі ст.71 КК України на 1 рік 1 місяць позбавлення волі;

8) вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09.11.2022

за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2. ст.150 КК України на підставі

ч.4 ст.70 КК України на 3 роки позбавлення волі, звільненого з-під варти

в залі суду по відбуттю строку покарання,

які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_8 і ОСОБА_7 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 15 травня 2024 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 15.05.2024 ОСОБА_9 і ОСОБА_8 визнані винуватими у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст.185 КК України і кожному з обвинувачених призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати і закрити кримінальне провадження на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з тим, що не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.

Апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 містить аналогічні вимоги.

До початку апеляційного розгляду обвинувачені направили клопотання про закриття кримінального провадження на підставі п.41 ч.1 ст.284 КК України, які по суті є змінами до апеляційних скарг. Обґрунтовуючи свої вимоги, зазначають, що 09.08.2024 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" № 3886-ІХ від 18.07.2024, яким декриміналізовано крадіжки майна на суму меншу ніж 3 028 грн. Оскільки за приписами ст.5 КК України і ст.58 Конституції України закон про кримінальну відповідальність, який поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, просять закрити кримінальне провадження у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Аналогічне клопотання подано захисником обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_6 .

Заслухавши суддю-доповідача; доводи обвинувачених і захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційній скарги та клопотання і просили закрити кримінальне провадження; доводи прокурора, яка заперечувала проти закриття кримінального провадження, оскільки дії обвинувачених були кваліфіковані як крадіжка, поєднана з проникненням; провівши судові дебати, надавши обвинуваченим останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарги та клопотання, колегія суддів вважає, що їх належить задовольнити частково, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що 19 липня 2023 року близько 12 години ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , перебуваючи біля будинку АДРЕСА_4 , переслідуючи корисливу мету, за попередньою змовою між собою, зайшли у під`їзд № 2 вказаного будинку, піднялись на 5-ий поверх, після чого усвідомлюючи, що за їх діями ніхто не спостерігає, шляхом підбору ключа відчинили вхідні двері підсобного приміщення, тим самим проникли у сховище, звідки повторно, в умовах воєнного стану, таємно викрали майно загальною вартістю 2 569 грн. 37 коп., яке належало ОСОБА_10 , а саме: болгарку "Makita 9558HN" вартістю 1 482 грн., дриль "В1ED-E710MX" вартістю 584 грн. 33 коп., напильник плоский вартістю 106 грн. 67 коп., напильник тригранний вартістю 101 грн. 67 коп., молоток вартістю 191 грн. 37 коп., плоскогубці вартістю 103 грн. 33 коп., дві викрутки, сумку для ноутбука "Nike", які для потерпілого матеріальної цінності не представляють після чого залишили місце вчинення злочину, а викраденим розпорядились на власний розсуд.

Законом України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" № 3886-IX від 18.07.2024, який набрав чинності 09.08.2024, статтю 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення ("Дрібне викрадення чужого майна") викладено у новій редакції. За змістом диспозицій частин першої та другої адміністративна відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки настає у разі, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Кримінальна відповідальність за відповідною частиною ст.185 КК України настає за вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка) у тому разі, якщо крадіжка майна не є дрібною.

Згідно з п.5 Підрозділу 1 Перехідних положень Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

У відповідності з п.п.169.1.1 п.169.1 ст.169 Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" установлено у 2023 році прожитковий мінімум для працездатної особи з 1 січня - 2 684 гривні.

Отже, з урахуванням змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та встановленого у 2023 році прожиткового мінімуму для працездатних осіб кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна, вчинене у 2023 році, настає у разі, якщо його вартість становить 2 684 гривні і більше (2 684 : 100 х 50 = 1 342 грн. (50 % прожиткового мінімуму для працездатної особи) х 2 = 2 684 грн.).

У той же час, до набрання чинності Законом України № 3886-IX викрадення чужого майна вважалось дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що у 2023 році дорівнювало 268 гривням 40 копійкам (2 684 : 100 х 50 х 0,2 = 268,4 грн.).

Згідно з ч.1 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

За приписами ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Закон України № 3886-IX в частині визначення вартості майна, за викрадення якого передбачена адміністративна відповідальність, як наслідок, вплинув на вартість майна, за викрадення якого передбачена кримінальна відповідальність, а тому має зворотну силу в часі і підлягає застосуванню у даному кримінальному провадженні.

Як вбачається з вироку, вартість майна, крадіжку якого вчинили ОСОБА_7 і ОСОБА_8 19 липня 2023 року, становить 2 569 грн. 37 коп. Тобто ця сума є меншою за розмір, з якого відповідно до Закону № 3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність.

Водночас, дії ОСОБА_7 і ОСОБА_8 суд кваліфікував за ч.4 ст.185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у сховище, в умовах воєнного стану.

Згідно з ч.3 ст.337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Зважаючи на спосіб вчинення крадіжки, а саме, вчинення її за попередньою змовою групою осіб, з проникненням у сховище, колегія суддів уважає, що дії ОСОБА_7 і ОСОБА_8 належить кваліфікувати за ч.2 ст.28 ч.1 ст.162 КК України, тобто за нормою, яка встановлює кримінальну відповідальність за вчинення кримінального проступку і в порівнянні з ч.4 ст.185 КК України покращує становище обвинувачених.

При цьому колегія суддів виходить з фактичних обставин кримінального провадження, встановлених судом першої інстанції, не вдаючись до оцінки доказів.

Так, з даних у протоколі прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 19.07.2023 та показань потерпілого ОСОБА_10 вбачається, що було вчинено крадіжку належного йому майна з комори, двері якої зачинялися на ключ (т.1 а.с.75).

Об`єктивна сторона ст.162 КК України ("Порушення недоторканості житла") полягає, зокрема, в незаконному проникненні до житла чи іншого володіння особи.

Під незаконним проникненням до житла чи іншого володіння особи потрібно розуміти будь-яке вторгнення, здійснене всупереч волі законного володільця, за відсутності визначених законом підстав чи з порушенням у встановленому законом порядку.

В контексті цієї статті володіння особи - це земельні ділянки, гаражі, погреби, інші будівлі господарського, в тому числі виробничого призначення, відокремлені від житлових будівель, будь-які інші об`єкти, щодо яких особа здійснює право володіння.

З формулювання обвинувачення, визнаного судом першої інстанції доведеним, ОСОБА_7 і ОСОБА_8 з метою вчинення крадіжки, усвідомлюючи, що за їх діями ніхто не спостерігає, шляхом підбору ключа відчинили вхідні двері підсобного приміщення, тим самим проникли у сховище, в якому ОСОБА_10 зберігав майно, тобто розуміли, що приміщення, до якого вони проникли, перебуває у володінні іншої особи.

На підставі наведеного колегія суддів вважає за необхідне змінити правову кваліфікацію дій ОСОБА_7 і ОСОБА_8 з ч.4 ст.185 КК України на ч.2 ст.28 ч.1 ст.162 КК України і кваліфікує дії кожного з обвинувачених як незаконне проникнення до іншого володіння особи, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Призначаючи покарання за цією нормою, колегія суддів відповідно до вимог ст.65 КК України враховує, що обвинувачені вчинили кримінальний проступок, їх відношення до вчиненого, дані про особу ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , які неодноразово судимі, не працюють і не займаються суспільно корисною роботою, не мають джерела постійного доходу, власних сімей та утриманців, а також відсутність обставин, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Колегія суддів вважає, що обвинуваченим необхідно призначити покарання у виді обмеження волі, оскільки таке покарання, яке полягає у триманні особи в кримінально-виконавчій установі відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за нею нагляду з обов`язковим залученням засудженого до праці, буде відповідати меті покарання, тобто виправленню засуджених та запобіганні вчиненню нових кримінальних правопорушень як ними, так і іншими особами.

Враховуючи те, що суд апеляційної інстанції частково погодився з доводами в апеляційних скаргах та клопотанні захисника, вони задовольняються частково.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 15 травня 2024 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч.4 ст.185 КК України на ч.2 ст.28 ч.1 ст.162 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 3 /три/ роки.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч.4 ст.185 КК України на ч.2 ст.28 ч.1 ст.162 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 3 /три/ роки.

Зарахувати ОСОБА_7 і ОСОБА_8 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення дорівнюють два дні обмеження волі, з 19 липня 2023 року по 18 вересня 2024 року включно.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Повний текст ухвали відповідно до вимог ст.376 КПК України буде оголошено о 10 годині 40 хвилин 23 вересня 2024 року.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3