Справа № 191/1893/24
Провадження № 1-кп/191/180/24
У Х В А Л А

іменем України

02 жовтня 2024 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засідання в залі суду м. Синельникове Дніпропетровської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000255 від 02.04.2024, стосовно

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Іларіонове Синельниківського району Дніпропетровської області, громадянина України, з неповною середньо освітою, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст.89 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Приблизно о 23:00 год. 29.03.2024 ОСОБА_4 , реалізуючи прямий злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, вчиненого в умовах воєнного стану (введеного указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, продовженого указами Президента України: від 17.05.2022 J№341/2022 строком на 90 діб - до 22.08.2022, від 12.08.2022 №573/2022 строком на 90 діб - до 20.11.2022, №757/2022 строком на 90 діб - до 19.02.2023, №58/2023 строком на 90 діб - до 20.05.2023, №254/2023 строком на 90 діб - до 18.08.2023, продовженого указом Президента України №451/2023 строком на 90 діб - до 16.11.2023, продовженого указом Президента України №734/2023 строком на 90 діб - до 14.02.2024, продовженого указом Президента України №49/2024 строком на 90 діб - до 14.05.2024) таємно, керуючись корисливим мотивом, шляхом вільного доступу, в умовах воєнного стану, з тротуару між будинками 26 та АДРЕСА_2 викрав десять бордюрних каменів «бордюр БР - 100.20.10», вартість яких становить 1449 грн. 00 коп., та за допомогою сили рук погрузив вищевказане майно до багажника автомобіля «ЗАЗ 110217» д.р.н. НОМЕР_1 , який був в його користуванні.

Заволодівши викраденим майном, ОСОБА_4 з місця скоєння кримінального правопорушення поїхав, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши Іларіонівській селищній раді матеріальний збиток на загальну суму 1449 грн. 00 коп.

Умисні дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Між прокурором Синельниківської окружної прокуратури ОСОБА_3 , обвинуваченим ОСОБА_4 та його захисником ОСОБА_5 укладено угоду від 27 квітня 2024 року по кримінальному провадженню про визнання винуватості.

Сторони погодились на призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за ч.4 ст.184 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років, із застосуванням ст.75 КК України та звільнення від відбування покарання з іспитовим строком.

Захисник ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні просив не розглядати угоду про визнання винуватості та закрити кримінальне провадження у зв`язку з декриміналізацією.

Обвинувачений ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні клопотання захисника підтримав та просив задовольнити.

Представник потерпілого надала заяву про розгляд справи без їх участі.

Прокурор ОСОБА_3 проти задоволення клопотання захисника не заперечував.

Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов наступних висновків.

Відповідно до обвинувального акту по кримінальному провадженню за №0000255 від 02.04.2024 ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому в умовах воєнного стану. Вартість викраденого майна на момент вчинення кримінального правопорушення становить1449,00.

Частина 1 статті 2 КК України передбачає, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Станом на час вчинення кримінального правопорушення 29.03.2024, викрадення чужого майна вважалося дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищувало 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

09.08.2024 набрав чинності Закон України №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з пунктом 5 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до пп.169.1.1 п. 169.1 ст.169 Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Частина 7 статі 42 Закону України «Про правотворчу діяльність» передбачає, що у разі викладення структурного елемента нормативно-правового акта в новій редакції попередня його редакція втрачає чинність з дня набрання чинності новою редакцією цього структурного елемента.

Згідно зі ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч.1 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Станом на 01.01.2024 розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» становить 3028,00 грн.

Таким чином, з 09.08.2024 дрібною крадіжкою вважається адміністративне правопорушення, якщо вартість викраденого майна становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а отже суд вважає, що внаслідок прийняття Закону №3886-ІХ втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, у якому обвинувачується ОСОБА_4 , оскільки розмір викраденого майна становив 1499,00 грн. та не перевищував двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, встановлених законом на 1 січня звітного податкового року, у якому було вчинено кримінальне правопорушення.

Частина 3 ст.479-2 КПК України передбачає, що якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п.4-1 ч.1 ст.284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 проти закриття кримінального провадження на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України не заперечував, наслідки такого закриття йому роз`яснені та зрозумілі.

Таким чином, суд дійшов висновку, що клопотання захисника про закриття кримінального провадження підлягає задоволенню.

Цивільний позов не заявлявся.

Щодо розподілу процесуальних витрат суд враховує висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 червня 2020 року у провадженні № 13-47кс20 (справа №598/1781/17), відповідно до якого питання розподілу процесуальних витрат може вирішуватись не тільки у формі обвинувального вироку суду, а й ухвали.

Згідно з ч. 1 ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 118 КПК України встановлено, що процесуальні витрати складаються зокрема, із витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів.

Процесуальні витрати виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження.

Кримінальне провадження стосовно обвинуваченого закривається на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, що є нереабілітуючою підставою.

Нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається.

Отже, закриття кримінального провадження стосовно обвинуваченого з нереабілітуючих підставах і застосування до нього більш м`якої форми закінчення кримінального провадження, ніж обвинувальний вирок, не звільняє його від сплати процесуальних витрат, пов`язаних із проведенням судово-товарознавчих експертиз.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 29 вересня 2021 року (справа № 342/1560/20, провадження № 51-2331км21).

Тобто витрати на проведення судово-товарознавчої експертизи №2106/24 від 22.04.2024 в розмірі 260,00 грн. підлягають стягненню з обвинуваченого на користь експерта.

Запобіжний захід не обирався.

Питання речових доказів суд вирішує у відповідності до ст.100 КПК України.

Керуючись ст. 284, 369, 371, 372, 376, 479-2 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання захисника задовольнити.

Кримінальне провадження №0000255 від 02.04.2024 стосовно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України - закрити на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України.

Речові докази вилучені в ході огляду місця події десять бордюрних каменів (бордюр БР» 100.20.10) залишити потерпілому Іларіонівській селищній раді.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь експерта ОСОБА_6 (розрахунковий рахунок: НОМЕР_2 ) процесуальні витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи №2106/24 від 22.04.2024 в розмірі 260 (двісті шістдесят) грн. 00 коп.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1