Справа № 953/8025/24
н/п 1-кс/953/6918/24
"18" вересня 2024 р. Київський районний суд м. Харкова в складі :
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
захисника - адвоката ОСОБА_4 ,
законного представника - ОСОБА_5 ,
підозрюваного - ОСОБА_6 ,
неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , учня НОМЕР_1 класу комунального закладу «Харківський ліцей № 157 Харківської міської ради», раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 113 КК України,
17.09.2023 старший слідчий 1 відділення слідчого відділу Управління СБ України в Харківській області старший лейтенант юстиції ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 113 КК України.
В ході проведення досудового розслідування встановлено, що у громадянина України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 10.07.2024 виник кримінально-протиправний умисел, спрямований на пошкодження об`єктів залізниці, які мають важливе народногосподарське та оборонне значення, а саме знищення шляхом підпалу трансформатору КТП № 20, який підключений до резервної лінії живлення пристроїв автоблокування, які використовують для забезпечення безпечного руху поїздів по сигналам світлофорів на перегоні ОСОБА_8 .
Реалізуючи свій злочинний умисел на вчинення підпалів, спрямованих на пошкодження об`єктів, які мають важливе народногосподарське та оборонне значення, з метою ослаблення держави, ОСОБА_6 , 10.07.2024 у період час з 18 год. 17 хв. по 23 год. 58 хв., усвідомлюючи про наслідки вчинення таких підпалів, а саме неможливість використання лінії резервного живлення пристроїв автоблокування, що може призвести до негативних наслідків залучення майна залізниці до виконання логістичних завдань держави під час надання відсічі збройній агресії рф, та те що вказані дії спрямовані на ослаблення держави та те, що вказані дії спрямовані на пошкодження об`єктів, які мають важливе народногосподарське та оборонне значення, прийшов до трансформатору КТП № 20, який знаходиться на перегоні Лосева Рогань поблизу зупинного пункту 25 км (зупиночний пункт «Обрій») за координатами 49.92118611, 36.4173333, який розташована неподалік АДРЕСА_2 .
В подальшому, у період час з 18 год. 17 хв. по 23 год. 58 хв. 10.07.2024, ОСОБА_6 , керуючись злочинним умислом, перебуваючи на вищевказаній місцевості, підійшов до трансформатору КТП № 20, який попередньо обрав предметом свого злочинного посягання. Після чого, діючи умисно та реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків, останній відігнув верхню частину залізної двері трансформатору КТП № 20, та за допомогою принесених сірників здійснив підпал вищезазначеного трансформатору, в результаті чого всередині трансформатору КТП №20 було пошкоджено кабельні провідники, ізоляцію.
Враховуючи викладене, ОСОБА_6 у період дії воєнного стану, діючи умисно, з метою ослаблення держави вчинив дії спрямовані на підпал трансформатору КТП № 20, який знаходиться на перегоні Лосева Рогань поблизу зупиночного пункту 25 км (зупиночний пункт «Обрій») за координатами 49.92118611, 36.4173333, яка розташована неподалік АДРЕСА_2 , чим вчинив пошкодження об`єкту, який має важливе народногосподарське та оборонне значення.
У судовому засіданні прокурор клопотання підтримала, просила про його задоволення
Підозрюваний, його захисник та законний представник заперечували проти застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на відсутність ризиків, які слідчий та прокурор вважають достатніми для тримання підозрюваного під вартою та просили застосувати стосовно підозрюваного цілодобовий домашній арешт.
Слідчий суддя, заслухавши думку прокурора, захисника, законного представника, пояснення підозрюваного та вивчивши письмові матеріали, надані на підтвердження заявленого клопотання, встановив наступне.
17.09.2024 о 09:00 годин ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні з метою ослаблення держави підпалу, спрямованого на пошкодження об`єкту, який має важливе народногосподарське та оборонне значення, вчиненого в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 113 КК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Метою запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється особа.
Під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу чи його продовження має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, так як це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування.
Слідчий суддя вважає встановленим існування ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість запобігання спробам підозрюваного: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; вчинити інше кримінальне правопорушення.
Висновок суду щодо необхідності застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою неповнолітньому ОСОБА_6 ґрунтується на вищевикладених обставинах, що свідчать про існування заявлених ризиків та виправдовує тримання особи під вартою.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ("Рішення Лательє проти Франції").
Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що вказане кримінальне провадження відповідно до повідомленої підозри вчинено проти основ національної безпеки України, що свідчить про підвищену соціальну небезпеку підозрюваного, слідчий суддя приходить до висновку, що у цьому провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони інтересів суспільства та держави.
Слідчий суддя вважає, що оскільки ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення у сфері злочинів проти основ національної безпеки України, за яке передбачене законом покарання 15 років позбавлення волі або довічне позбавлення волі, слідчий судді застосовує до неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування на 60 днів, тобто до 17.11.2024 (включно).
Відповідно до п. 5 ст. 176 КПК України, тримання під вартою є запобіжним заходом.
Відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.
При цьому, відповідно до рішення Конституційного Суду України № 3-111/2023 (207/23, 315/23) від 19.06.2024 № 7-р (ІІ)/2024 Конституційний Суд України, перевіривши частину шосту статті 176 Кодексу на відповідність вимозі домірності, звертає увагу, що під час обмеження права на свободу та особисту недоторканність потрібними є не будь-які менш обтяжливі для прав і свобод осіб заходи, а лише ті, які здатні досягти правомірної мети на якісному рівні.
Відповідно до Кодексу „завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необгрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (стаття 2); „під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом (частина перша статті 12).
Конституційний Суд України з урахуванням наведеного та з огляду на приписи статті 131, частин першої, третьої статті 176, статті 177, частини першої статті 183 Кодексу наголошує, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні використовують для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного або обвинуваченого, тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим серед таких запобіжних заходів, як особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, оскільки під час його застосування особу позбавляють свободи. Водночас такий запобіжний захід порівняно з указаними більш м`якими запобіжними заходами за певних умов може стати єдиним дійсно дієвим й обґрунтованим запобіжним заходом для виконання завдань кримінального провадження, зокрема, в умовах воєнного стану, коли забезпечення правопорядку в державі ускладнено, а масові загрози життю і здоров`ю людей, іншим їхнім засадничим правам і свободам надвисокі. За таких умов без тримання особи під вартою, особливо якщо така потреба зумовлена тяжкістю й характером злочинів, у яких підозрюють або обвинувачують особу, наявністю ризиків, визначених статтею 177 Кодексу, практично неможливо буде забезпечити виконання цією особою процесуальних обов`язків, запобігти її спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, іншій неналежній процесуальній поведінці, що перешкоджатиме здійсненню кримінального провадження або й зовсім унеможливить його й створюватиме у зв`язку із цим загрози низці публічних інтересів.
Конституційний Суд України зауважує, що застосування за частиною шостою статті 176 Кодексу під час дії воєнного стану запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до особи, яку підозрюють або обвинувачують у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, громадської безпеки, миру, безпеки, людства та міжнародного правопорядку, за наявності ризиків, визначених статтею 177 Кодексу, є потрібним засобом для забезпечення ефективності розслідування цих злочинів і виконання завдань кримінального провадження в умовах воєнного стану, що обумовлено потребою посиленого захисту суверенітету, територіальної цілісності, недоторканності, обороноздатності, державної, економічної й інформаційної безпеки України.
Конституційний Суд України наголошує, що шкода для прав і свобод особи від застосування за частиною шостою статті 176 Кодексу запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинна бути надмірною, що є потрібною умовою збереження обґрунтованого балансу між вимогами публічних інтересів і захистом права на свободу та особисту недоторканність особи.
Згідно з КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, належать верховенство права (правовладдя), забезпечення права на свободу та особисту недоторканність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень (пункти 1, 5, 10, 14 частини першої статті 7).
Досліджуючи частину шосту статті 176 Кодексу, Конституційний Суд України зазначив, що за цією нормою Кодексу застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залежить не лише від тяжкості злочину, у якому її підозрюють або обвинувачують, а й від наявності ризиків, що їх визначено статтею 177 КПК України.
За статтею 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; учинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому його підозрюють, обвинувачують (частина перша); підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, що їх визначено частиною першою статті 177 Кодексу (частина друга). До того ж під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за частиною шостою статті 176 КПК України не встановлено винятків щодо дотримання приписів статей 178, 194 КПК України, які визначають обставини, з`ясування яких є обов`язком слідчого судді як для застосування цього запобіжного заходу, так і для його продовження.
Конституційний Суд України в рішенні від 19.06.2024 наголошує, що, визначивши такі критерії для застосування слідчим суддею до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, законодавець дотримав міжнародних стандартів щодо застосування тримання під вартою, збалансував потребу між забезпеченням ефективного здійснення кримінального провадження та правом особи на свободу та особисту недоторканність, щодо якої його відкрито, й установив тримання такої особи під вартою лише на підставі вмотивованого судового рішення. Законодавець відтворив ці ж критерії для застосування слідчим суддею до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, визначивши в частині шостій статті 176 КПК України, що цей запобіжний захід під час воєнного стану застосовують не лише залежно від тяжкості злочину, а й за наявності ризиків, що їх визначено статтею 177 КПК України. Водночас без наявності таких ризиків цей запобіжний захід за частиною шостою статті 176 КПК України не мають застосовувати. Згідно з частиною другою статті 177 КПК України, зокрема, слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, що їх установлено Кодексом.
Аналізуючи частину першу статті 183 КПК України, Конституційний Суд України звертає увагу, що законодавець визначив застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за частиною шостою статті 176 КПК України без доведення прокурором, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, визначеним статтею 177 КПК України. Однак це не позбавляє можливості слідчого суддю, суд застосувати інший, більш м`який, запобіжний захід, визначений КПК України.
Відповідно до КПК України можливість застосування застави до особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді у випадках, визначених частиною третьою або четвертою статті 183 КПК України (друге речення частини першої статті 182); „під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України (абзац восьмий частини четвертої статті 183). Тобто із наведених приписів Кодексу випливає, що законодавець закріпив дискрецію слідчого судді під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за частиною шостою статті 176 КПК України не визначати або визначати розмір застави з урахуванням підстав та обставин, установлених статтями 177, 178 КПК України.
Таким чином, відповідно до вимог ст. 182 КПК України, з урахуванням викладених обставин кримінального правопорушення, його неповнолітнього віку, наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя вважає, що застава в розмірах, визначених в п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, здатна забезпечити виконання підозрюваному у вчиненні особливо тяжкого злочину покладених на нього обов`язків, передбачених КПК України, та призначає заставу в розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто в сумі 302 800 грн. (3028 грн. х 100= 302 800 гр.).
Відповідно до ч. 6 ст. 182 КПК України, підозрюваний, який не тримається під вартою, не пізніше п`яти днів з дня обрання запобіжного заходу у вигляді застави зобов`язаний внести кошти на відповідний рахунок або забезпечити їх внесення заставодавцем та надати документ, що це підтверджує, слідчому, прокурору, суду. З моменту обрання запобіжного заходу у вигляді застави щодо особи, яка не тримається під вартою, в тому числі до фактичного внесення коштів на відповідний рахунок, а також з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної слідчим суддею в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підозрюваний, заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.
Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 193, 194, 197, 199, 492 КПК України, слідчий суддя, -
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» в межах строку досудового розслідування на 60 днів, тобто до 17 листопада 2024 року (включно).
Визначити суму застави у розмірі 302 800 грн. (триста дві тисячі вісімсот) гр, які необхідно внести на депозитний рахунок ТУДСА України у Харківській області (код одержувача: 26281249, банк одержувач: ДКСУ м. Київ, МФО банку: 820172, рахунок отримувача НОМЕР_2 , до сплину терміну тримання під вартою.)
У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_6 обов`язки: 1) прибувати до слідчого, прокурора за першою вимогою; 2) не відлучатися з м. Харкова без дозволу слідчого, прокурора ; 3) повідомляти слідчого, прокурора про зміну свого місця проживання в м. Харкові; 4) здати на зберігання до Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Відповідно до вимог ст. 182 КПК України роз`яснити підозрюваному, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, застава буде звернена в дохід держави та зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України.
Роз`яснити заставодавцю, що підозрюваний ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачене законом покарання 15 років позбавлення волі або довічне позбавлення волі, та попередити його про обов`язки із забезпечення належної поведінки підозрюваного та його явки за викликом до слідчого, прокурора, а також про наслідки не виконання цих обов`язків.
Покласти на заставодавця наступні обов`язки: забезпечувати належну поведінку підозрюваного; забезпечувати явку, належно повідомленого підозрюваного до слідчого, прокурора, суду; повідомлення слідчого, прокурора, та суд про причини неявки підозрюваного.
Зобов`язати заставодавця забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків щодо повідомлення слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання або перебування, обов`язку не відлучатися з м. Харкова без дозволу слідчого, прокурора або суду.
Попередити заставодавця, що в разі невиконання покладених на нього та самого підозрюваного обов`язків, застава буде звернена в дохід держави та зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України.
Зобов`язати старшого слідчого 1 відділення слідчого відділу Управління СБ України в Харківській області старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_7 негайно повідомити близького родича підозрюваного ОСОБА_9 про застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до ч. 6 ст. 182 КПК України, підозрюваний, який не тримається під вартою, не пізніше п`яти днів з дня обрання запобіжного заходу у вигляді застави зобов`язаний внести кошти на відповідний рахунок або забезпечити їх внесення заставодавцем та надати документ, що це підтверджує, слідчому, прокурору, суду. З моменту обрання запобіжного заходу у вигляді застави щодо особи, яка не тримається під вартою, в тому числі до фактичного внесення коштів на відповідний рахунок, а також з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної слідчим суддею в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підозрюваний, заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.
Встановити строк дії ухвали до 17 листопада 2024 року (включно).
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1