Провадження №11-кп/801/704/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

25 листопада 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого (доповідача) судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження зі сторони обвинувачення:

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 і її представника адвоката ОСОБА_8 ,

зі сторони захисту: обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄДРСР за номером 00000198 про обвинувачення

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Вінниці, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , із середньою спеціальною освітою, розлученого, непрацюючого, який має на утриманні неповнолітню дитину, громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, що передбачений частиною 2 статті 121 КК України, -

за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_12 ,

на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 14 березня 2024 року, -

встановив:

Встановлені судом першої інстанції обставини і зміст оскаржуваного рішення

Суд першої інстанції визнав доведеним, що ОСОБА_9 23.05.2020 приблизно о 23 год. 36 хв., повертаючись додому з місця тимчасових підробітків, проходив повз житловий будинок АДРЕСА_3 , де зустрів раніше незнайомого йому ОСОБА_13 , який в цей час перебував на вулиці біля вказаного будинку та розмовляв по мобільному телефону зі своєю знайомою ОСОБА_14 . Під час зустрічі між ОСОБА_13 та ОСОБА_9 розпочався словесний конфлікт, під час якого у ОСОБА_9 виник злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_13 .

Діючи умисно, з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_13 , ОСОБА_9 із свого наплічного рюкзака, якого мав при собі, дістав ніж та, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, застосовуючи насильство небезпечне для життя потерпілого, наніс ним один удар ОСОБА_13 в область нижньої лівої частини живота, спричинивши йому тілесне ушкодження, від якого ОСОБА_13 в подальшому помер.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 494 від 26.05.2020 при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_13 виявлено колото-різане поранення черевної порожнини та заочеревинного простору з ушкодженням чепця, 12 - палої та тонкої кишки, черевного відділу аорти. Колото-різане поранення утворилось ймовірніше за все, від дії гострого плоского предмету з колюче ріжучими властивостями, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження небезпечного для життя в момент спричинення і стоїть в причинному зв`язку зі смертю. Смерть ОСОБА_13 виникла від колото-різаного поранення черевної порожнини та заочеревинного простору з ушкодженнями чепця, 12-палої та тонкої кишки, черевного відділу аорти, яке викликало гостру масивну крововтрату та розвиток геморагічного шоку важкого ступеня.

Суд визнав ОСОБА_9 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахував ОСОБА_9 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з дня затримання 28.05.2020 по 22.07.2021 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Початок строк відбування покарання ОСОБА_9 постановив рахувати з дня затримання на виконання даного вироку.

Обрав ОСОБА_9 запобіжний захід у виді домашнього арешту, а також стягнув з нього на користь держави процесуальні витрати в сумі 20 975 грн 68 коп.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_9 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданих злочином, та витрат на правову допомогу суд задовольнив частково. Стягнув з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 66 446 грн 10 коп. майнової шкоди, 700 000 грн моральної шкоди, завданих злочином, та витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн.

Суд також скасував арешти майна, накладені по справі, а також вирішив долю речових доказів.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, які її подала

Захисник адвокат ОСОБА_15 подала апеляційну скаргу в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , в якій просила вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 14 березня 2024 року скасувати через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, та ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 121 КК України.

Так, на думку захисника версія сторони обвинувачення, яка викладена в обвинувальному акті за ч. 2 ст. 121 КК України, фактично не підтверджена беззаперечними доказами винуватості ОСОБА_9 , стороною обвинувачення та судом не встановлено форму умислу особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, мотив та мету вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, яке йому інкримінують.

Звертає увагу на суперечливі відомості у відеозаписах камер зовнішнього спостереження, де зафіксовано час прибуття (приїзду) потерпілого до місця події, рух автомобілів та пішоходів поблизу місця події тощо.

Крім того, поза увагою суду першої інстанції залишилися ряд доказів по справі, зокрема, висновки одорологічних, а також судово-біологічних експертиз, які можуть вказувати на непричетність ОСОБА_9 до інкримінованого йому злочину.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 і його захисники адвокат ОСОБА_15 , а після розірвання договору з нею адвокат ОСОБА_10 вимоги апеляційної скарги підтримали на умовах, викладених у ній, і просили задовольнити.

Позиція інших учасників судового розгляду

Прокурор ОСОБА_6 проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив залишити в силі вирок суду першої інстанції, так як вина ОСОБА_9 в інкримінованому йому злочині була однозначно доведена дослідженими в суді першої інстанції доказами.

Потерпіла ОСОБА_7 проти вимог апеляційної скарги заперечувала. Пояснила, що відразу після події і затримання ОСОБА_9 визнавав свою вину у скоєному і повідомив особисто їй, що між ним і її сином відбувся «словесний конфлікт» і він не розуміє, як так сталося, що ОСОБА_13 загинув. В подальшому він змінив своє ставлення і всіляко затягував розгляд справи.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_8 проти вимог апеляційної скарги заперечував, вважає доводи апеляційної скарги такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.

Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався

Відповідно до частини 1 статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК; ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК; в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з вироку, суд повно і правильно встановив фактичні обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Даний висновок ґрунтується на зібраних в установленому законом порядку та належним чином перевірених судом доказах, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Щодо доводів апеляційної скарги про невизначеність у вироку суду і недоведеність умислу обвинуваченого, його мотивів і мети, перебування ОСОБА_9 в стані захисту від нападу невідомої особи.

Згідно з статтею 24 КК України умисел поділяється на прямий і непрямий. Прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання. Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.

Дії ОСОБА_9 кваліфіковано за ч. 2 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Суб`єктивна сторона даного злочину характеризується умислом до діяння і наслідків (за винятком психічного ставлення до наслідків у виді смерті воно є необережним).

Завдаючи удару ножом в живіт потерпілого обвинувачений усвідомлював, що такий удар знаряддям, що об`єктивно здатне заподіяти різної тяжкості тілесні ушкодження, в тому числі і тяжкі, може в цілому спричинити тяжку шкоду потерпілому. Отже засуджений при цьому діяв умисно, він якщо і не бажав, то свідомо припускав, що наслідком таких його дій є проникаюче поранення черевної порожнини, пошкодження життєво важливих органів і спричинення тяжкої шкоди здоров`ю потерпілого.

У такому випадку є всі підстави констатувати наявність непрямого умислу в діях засудженого щодо спричинення потерпілому тяжкого тілесного ушкодження, що є достатнім для кваліфікації його дій за цією статтею, оскільки суб`єктивна сторона умисного тяжкого тілесного ушкодження обов`язково характеризується прямим умислом лише у двох випадках тоді, коли воно має характер мучення, і при заподіянні його з метою залякування потерпілого або інших осіб. В інших випадках умисел може бути як прямим, так і непрямим.

Мета умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження впливає на кваліфікацію цього діяння лише в одному випадку коли нею є залякування потерпілого або інших осіб (ч. 2 ст. 121 КК України). Також установлення мотиву і мети при заподіянні тяжкого тілесного ушкодження є обов`язковим, коли наявність певних мотиву чи мети є підставою для кваліфікації такого діяння за іншими статтями КК (ч. 3 ст. 345, ч. 1 ст. 442, ч. 3 ст. 350, ч. 3 ст. 377, ч. 3 ст. 398 тощо).

В діях ОСОБА_9 зазначені ознаки відсутні, а його дії кваліфіковано за ч. 2 ст. 121 КК України за ознакою спричинення смерті потерпілого. При цьому особливістю цього кваліфікованого виду умисного тяжкого тілесного ушкодження є те, що у ньому присутні два суспільно небезпечні наслідки (первинний тяжкі тілесні ушкодження і похідний смерть), психічне ставлення до яких з боку винного є різним. До заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження він ставиться умисно, а до настання смерті потерпілого від такого ушкодження необережно. При цьому винний усвідомлює можливість настання похідного наслідку в результаті настання первинного.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_9 своєї вини в інкримінованому йому діянні, вона доведена зібраними по справі доказами, які повно й в установленому законом порядку досліджені судом першої інстанції.

Так, в частині обставин, механізму, давності і тяжкості заподіяних ОСОБА_13 тілесних ушкоджень, суд першої інстанції обґрунтовано послався на висновок експерта № 494 від 26.05.2020-01.07.2020, згідно якого при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_13 , крім слідів надання медичної допомоги, виявлено колото-різане поранення черевної порожнини та зоачеревинного простору з ушкодженнями чепця, 12-палої та тонкої кишки, черевного відділу аорти. При цьому колото-різане поранення утворилось, ймовірніше за все, від дії гострого плаского предмету з колюче-ріжучими властивостями, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент спричинення і стоїть в причинному зв`язку зі смертю. Виявлені в ОСОБА_13 садна на тильних поверхнях обох кистей, на обох колінах та на передній поверхні лівої гомілки утворились від дії тупих твердих предметів в межах 1-2 діб до настання смерті, мають ознаки легких тілесних ушкоджень та в причинному зв`язку з настанням смерті не стоять.

Зазначений висновок експерта в сукупності з іншими доказами спростовує посилання захисту на те, що ОСОБА_9 нібито перебував в стані необхідної оборони від суспільно-небезпечного посягання з боку невідомої особи.

Відповідно до положень ст. 36 КК, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони. Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна. Для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

При цьому, щоб установити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, суди повинні враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини. У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.

Під час допиту в суді першої інстанції, а також під час проведення слідчого експерименту ОСОБА_9 посилався і показував на те, що прямуючи з роботи додому в нічний час зазнав несподіваного нападу з боку невідомої особи, отримав удар в потилицю, в область щелепи, від яких впав на коліна, а далі відступаючи, отримав удар в область плеча, а також в область нижньої губи. З метою відлякати і відірватися від нападника витягнув ножа з рюкзака, проте нападника це не зупинило й він ще раз наніс йому удар по обличчю, від якого втратив свідомість. Застосування ним ножа для відбиття нападу, нанесення удару ним, ОСОБА_9 взагалі заперечував посилаючись на втрату свідомості.

Проте в ході судово-медичної експертизи в ОСОБА_9 не було виявлено тілесних ушкоджень, характерних для отримання всіх тих ударів, про які він стверджував, так само як в ОСОБА_13 не було виявлено тілесних ушкоджень, характерних для здійснення ним нападу, які б по давності відповідали події. Зазначені обставини підтвердив й допитаний судом експерт ОСОБА_16 .

Тому суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що ОСОБА_13 не застосовував таку фізичну силу або інші активні агресивні дії, які могли б становити реальну загрозу життю або здоров`ю ОСОБА_9 , та які могли б викликати в обвинуваченого невідкладну необхідність у заподіянні тяжкої шкоди потерпілому.

Щодо суперечностей між відеозаписами камер зовнішнього спостереження, де зафіксовано час прибуття (приїзду) потерпілого до місця події, рух автомобілів та пішоходів поблизу місця події

Суд першої інстанції дослідив відеозаписи із зовнішніх камер відеоспостереження з салону-магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований по АДРЕСА_4 , а також ТРЦ « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що розташований по АДРЕСА_5 , на яких зафіксована особа, яка за зовнішнім виглядом, одягом, взуттям схожа на ОСОБА_9 і прямує повз зазначені об`єкти, зокрема, будинок АДРЕСА_6 .

Проте перебування обвинуваченого ОСОБА_9 , а також потерпілого ОСОБА_13 в районі вчинення злочину підтверджується не лише відеозаписами з камер зовнішнього спостереження, а й аналітичною довідкою про опрацювання інформації, отриманої від операторів телекомунікацій ПрАТ «Лайфсел» та ПрАТ «Київстар», відповідно до якої абонентські номери НОМЕР_2 і НОМЕР_3 , які перебували в користуванні ОСОБА_9 і абонентський номер НОМЕР_4 , який перебував в користуванні ОСОБА_13 фіксувалися в межах азимутів базових станцій в районі вчинення злочину та встановлено перебування абонентів в контрольованому районі. Як потерпілий, так і обвинувачений в час, наближений до події, використовували телефони для розмов з близькими, що відображено в даних про з`єднання та підтверджується показами свідків ОСОБА_17 (спеціаліста оперативно-технічного підрозділу), ОСОБА_14 (подруги ОСОБА_13 ), ОСОБА_18 (цивільної дружини ОСОБА_9 ).

Ті обставини, що на відеозаписах видно, що після ймовірного конфлікту між ОСОБА_9 і ОСОБА_13 і заподіяння тілесних ушкоджень останньому, поряд з місцем події проїхало сім автомобілів та пройшло більше шести осіб-пішоходів, жоден з яких не бачив ані конфлікту потерпілого, ні бійки, ні самого потерпілого, який лежав з тілесними ушкодженнями біля будинку АДРЕСА_3 не спростовують висновків суду першої інстанції щодо доведеності часу вчинення і місця злочину.

Так, відповідно до висновку експерта № 494 від 26.05.2020-01.07.2020 після спричинення колото-різаного поранення живота він міг здійснювати активні дії (пересуватися, кликати про допомогу, тощо) протягом нетривалого періоду часу, який міг вимірюватись секундами-декількома хвилинами), а за показами свідка ОСОБА_19 , який виявив потерпілого, він лежав на узбіччі (біля бордюру) проїжджої частини біля будинку по АДРЕСА_3 . Місце, де лежав потерпілий, хоча і не було приховане, але не освітлювалося, для огляду потерпілого використовували ліхтар.

Щодо доводів апеляційної скарги про неврахування висновків судово-біологічних, судово-одорологічних експертиз та інших доказів, які на думку захисту виправдовують обвинуваченого

Згідно з актом про застосування службового собаки від 27.05.2020, від запахового сліду, отриманого з рукоятки ножа, вилученого при огляді місці події 24.05.2020, було застосовано службову собаку на пошук запахового сліду під`їзду № 2 з 1 по 9 поверх, під час перевірки службовий собака вказав своєю поведінкою на кв. № 79, 5 поверху.

При огляді місця події 27.05.2020 за допомогою фланелевих серветок було відібрано запахові сліди з дверей квартир 77 та 79.

Це було повторне, на третій день після події застосування службової собаки, так як перше застосування службової собаки 24.05.2020 року позитивного результату не дало.

В подальшому зазначені запахові сліди експерт порівнював із зразком запаху, що вилучений з поверхні предмету, схожого на ніж, вилученого 24.05.2020 під час повторного огляду місця події за адресою: АДРЕСА_3 , й встановлено, що вони мають спільне джерело.

Разом з тим, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що ніж, який було виявлено та вилучено при огляді місця події ділянки території, яка розташована за адресою: м. Вінниця, біля п`ятиповерхового будинку АДРЕСА_3 , у металевій вентиляційній трубі за 10-15 метрів від місця виявлення потерпілого ОСОБА_13 , належав ОСОБА_9 , який носив його з собою, застосував під час конфлікту з ОСОБА_13 , а потім з метою приховання своєї причетності до злочину, заховав в місці, де його в подальшому було виявлено.

Обвинувачений ОСОБА_9 показав, що під час події в нього в рюкзаку був ніж, який він купив в інтернеті і використовував на роботі, за описом відповідає виявленому, який він витягнув з метою самозахисту, але не пам`ятає, чи реально наносив ним удар, так як втратив свідомість. Незважаючи на те, що в подальшому він заперечував належність зазначеного ножа йому, вказуючи, що він лише схожий на його ніж, сукупність доказів по справі вказують на намагання ОСОБА_9 в такий спосіб уникнути від відповідальності.

На наявність в ОСОБА_9 до події відповідного ножа вказувала і свідок ОСОБА_20 (сестра ОСОБА_9 ), проте під час огляду місця події 28.05.2020 ОСОБА_9 видав ряд речей і одяг, в якому він був під час події, а також повідомив про те, що мав при собі ножа, але вказав, що не знає де він.

Між тим, зазначений ніж є знаряддям злочину, на що вказують ряд доказів по справі, що узгоджуються між собою: протокол огляду місця події, в ході якого ніж було виявлено прихованим у вентиляційній трубі за 10-15 метрів від місця виявлення потерпілого, сліди бурого кольору (крові) на самому ножі, характеристики ножа (довжина, ширина клинка тощо), які перебувають в межах значень характеристик знаряддя заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_13 згідно з висновком судово-медичної експертизи, а також відповідають пошкодженням на одязі, в якому він був вдягнутий під час події, виявлені на ножі клітини, що збігаються за генетичними ознаками зі зразками крові ОСОБА_13 .

Посилання захисту на те, що відсутність на ОСОБА_9 , його одязі та речах, які були при ньому, слідів крові потерпілого свідчить про його непричетність до заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_13 , так як у потерпілого була пошкоджена аорта, а тому кров з раневого каналу мала бити фонтаном при умові, що ніж з рани був витягнутий, спростовується наступним.

ОСОБА_9 показав і доказами по справі підтверджується, що в ході конфлікту з ОСОБА_13 , йому також були заподіянні тілесні ушкодження синець на слизовій оболонці нижньої губи зліва, а сам ОСОБА_9 вказував на розбиту губу і кровотечу з неї по приходу додому, зламаний зуб, тощо. Сліди крові людини з генетичними ознаками крові ОСОБА_9 були виявлені, зокрема, в кабіні ліфта будинку, проте на одязі ОСОБА_9 , в якому він був під час події, рюкзаку, що був при ньому, жодних слідів крові, в тому числі його власної, не виявлено, що зважаючи на вилучення одягу і особистих речей 28.05.2020, тобто на четвертий день після події може вказувати на те, що їх було випрано.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_13 довжина раневого каналу до пошкодження черевної аорти становила 8-10 см, проходив він через 12-палу та тонку кишку, масивне геморагічне просякання виявлене в заочеревинному просторі зліва, а тому нібито обов`язкове фонтанування крові з рани при витягнутому ножі є науково не підтвердженим припущенням захисту.

Так само помилковим є висновок захисту щодо того, що не виключене походження крові, знайденої в плямах на змиві речовини бурого кольору з пластикової труби під рукомийником, вилученій під час огляду місця події в квартирі за адресою: АДРЕСА_7 , від потерпілого ОСОБА_13 спростовує версію обвинувачення, і виправдовує ОСОБА_9 , так як вказує на вчинення злочину якоюсь іншою особою, пов`язаною з цією квартирою.

Згідно з висновком експерта № 235 від 28.05.2020 кров від трупа ОСОБА_13 відноситься до групи А з ізогемаглютенином анти-В за ізосерологічною системою АВО. В його крові виявлений супутній ОСОБА_21 плямах на змиві РБК з пластикової труби під рукомийником (об`єкт № 1), вилученій під час ОМП, знайдено кров людини, при серологічному дослідженні якої виявлені антигени А та Н, що не виключає походження цієї крові від потерпілого ОСОБА_13 .

Разом з тим, роз`яснюючи свій висновок в суді першої інстанції, експерт ОСОБА_22 показала, що їй надавався лише зразок крові ОСОБА_13 , інших зразків не було. Супутній антиген Н присутній у всіх групах крові, тому й зробила висновок, що в плямах на змиві РБК з пластикової труби під рукомийником, знайдено кров людини, при серологічному дослідженні якої виявлено антигени А та Н, що не виключає походження цієї крові від потерпілого ОСОБА_13 .

Отже зазначений слід крові міг належати будь-якій особі з кров`ю з антигенами А і Н (більшості людей), а не лише ОСОБА_13 .

Таким чином, порушення вимог кримінального чи кримінального процесуального закону, які б тягнули скасування чи зміну судового рішення, під час апеляційного перегляду не встановлено, а вирок суду першої інстанції слід залишити без змін.

На підставі викладеного вище, керуючись статтями 404, 405, 407, 419 КПК України, суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_12 залишити без задоволення.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 14 березня 2024 року щодо ОСОБА_9 за частиною 2 статті 121 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду впродовж трьох місяців, а засудженим в той же строк з дня отримання копії судового рішення.

Головуючий: ОСОБА_2 .

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4