Справа № 743/651/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/786/24
Категорія - ч. 1 ст. 121 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за № 0000055 від 28.03.2024, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 12 липня 2024 року стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Прилуки Чернігівської області, громадянина України, із середньою освітою, розлученого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 13.10.2010 Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення волі на строк 5 років 25 днів, звільнився 29.07.2014 на підставі ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21.07.2014 (звільнено від подальшого відбування покарання на підставі ст. 2 Закону України "Про амністію у 2014 році"),

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України,

У С Т А Н О В И Л А:

Вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 12 липня 2024 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Міру запобіжного заходу, обрану ОСОБА_8 у виді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили, залишено без змін.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 постановлено відраховувати з часу затримання, а саме з 28 березня 2024 року.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 11 квітня 2024 року на речові докази, після набрання вироком законної сили скасовано.

Задоволено позов прокурора про відшкодування витрат закладу охорони здоров"я на лікування потерпілої від кримінального правопорушення.

Стягнуто з ОСОБА_8 в дохід бюджету на наступний рахунок: отримувач: ГУК у м. Києві /Шевченківський р-н/ 24060300; код одержувача 37993783; банк одержувача Казначейство України (ЕАП) p/p:UA0026011; ККД:24060300 «Інші надходження») - 23 258 грн 57 коп у рахунок відшкодування витрат закладу охорони здоров`я на лікування потерпілої ОСОБА_9 .

Питання про долю речових доказів і документів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Місцевим судом ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що 28 березня 2024 року, близько 08 години 00 хвилин, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в будинку за місцем свого проживання по АДРЕСА_2 , де він проживає разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_9 однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, під час конфлікту, що трапився у них з мотивів раптово виниклих неприязних відносин, з метою заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно наніс руками та підсвічником невстановлену органом досудового розслідування кількість ударів, але не менше двох, по голові ОСОБА_9 , спричинивши тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми з множинними забійними ранами тім`яної області голови ліворуч, вдавленим переломом тім`яної кістки зліва, які в сукупності як одне багатокомпонентне ушкодження відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

Не оскаржуючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та правильності кваліфікації дій, захисник подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду стосовно ОСОБА_8 змінити в частині призначеного покарання, а саме, призначити йому покарання із застосуванням ст. ст. 69, 75 КК України, звільнивши від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік. В іншій частині вирок суду залишити без змін. Вважає призначене покарання занадто суворим та таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого. На думку захисту, місцевим судом надано неправильної оцінки характеризуючим даним особи обвинуваченого ОСОБА_8 . Зазначає, що суд може визнати пом`якшуючими і інші обставини, не зазначені в ч. 1 ст. 66 КК України, зокрема, ОСОБА_8 вибачився перед потерпілою ОСОБА_9 , яка прийняла вибачення, щиро розкаявся, має постійне місце проживання. Вважає, що судом не в повній мірі враховано те, що він може виправитися, і призначення покарання нижче за найнижчої межі санкції, передбаченої ч. 1 ст. 121 КК України, буде достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, адже має постійне місце проживання, щиро розкаявся, вибачився перед потерпілою.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду без змін, захисника, який наполягав на задоволенні апеляційної скарги з викладених в ній підстав, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні зазначених у вироку протиправних діянь, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_8 місцевий суд зробив на підставі належно досліджених доказів у встановленому законом порядку і, згідно із ст. ст. 370, 374 КПК України, у вироку навів докладні мотиви прийнятого рішення.

Що стосується доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, при зазначених у вироку обставинах, за яке його засуджено, то такі відповідають фактичним обставинам і підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, наданими стороною обвинувачення, які судом всебічно і повно досліджені і правильно оцінені.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 121 КК України в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Що стосується покарання, призначеного обвинуваченому, то воно визначене судом з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних щодо особи обвинуваченого, наявності обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Зі змісту закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 50 КК України, вбачається, що покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

Вказаний висновок узгоджується з нормами ст. 65 КК України, в якій зазначено, що суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочини, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для їх виправлення та попередження нових злочинів.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд повинен виходити із класифікації злочинів, критерії якої передбачені ст. 12 КК України, а також із особливостей конкретного злочину та обставин його вчинення.

Норми зазначеного Кодексу наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним й достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_8 виду та міри покарання, місцевий суд правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, його вік, стан здоров`я, сімейний стан, соціальне становище, те, що на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, за медичною допомогою до лікаря-психіатра не звертався, з 2018 року знаходився на диспансерному обліку у Прилуцькому наркологічному диспансерному відділенні з діагнозом: «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності», раніше судимий, неодноразово притягався до адміністративної відповідальності, відсутність заяв та скарг за місцем реєстрації та фактичним проживанням, думку потерпілої, яка просила його суворо не карати, врахував обставину, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 - активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, обставини, що обтяжують покарання - вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, вчинення кримінального правопорушення щодо іншої особи, з якою винуватий перебуває у сімейних відносинах, рецидив злочинів, та обґрунтовано дійшов висновку про призначення покарання у виді позбавлення волі у мінімальних розмірах, визначених санкцією ч. 1 ст.121 КК України.

Оскаржуючи вирок суду апелянт вважає, що існують підстави для призначення йому покарання із застосуванням ст. ст. 69, 75 КК України, однак колегія суддів вважає такі доводи необґрунтованими.

Відповідно до ч.1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, ... , суд умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, ... , призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК. Тож головною ознакою застосування положень ч.1 ст. 69 КК України окрім корупційних кримінальних правопорушень, або кримінальних правопорушень пов`язаних з корупцією є не просто наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання, а саме істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Доводи захисту про те, що ОСОБА_8 вибачився перед потерпілою ОСОБА_9 , яка прийняла вибачення, щиро розкаявся, має постійне місце проживання, а тому йому необхідно призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України є необґрунтованими.

Верховний Суд в своїх рішеннях (Постанова від 27.04.2021 року по справі № 712/4384/20) неодноразово зазначав, що підставами для застосування ст.69 КК України є встановлення не лише наявності кількох пом`якшуючих обставин, а й того факту, що їх наявність істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Колегія суддів вважає, що ці обставини, а також дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення злочинів проти власності, неодноразово притягався до адміністративної відповідальності, у своїй сукупності та співвідношенні істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та не свідчать про можливість застосування вимог ч.1 ст. 69 КК України

Що стосується прохання сторони захисту про застосування до ОСОБА_8 статті 75 КК України та звільнення його від відбування покарання з іспитовим строком, адже, обвинувачений може виправитись, має постійне місце проживання, щиро розкаюється, то слід зазначити таке.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 75 КК України суд, звільняючи засудженого від відбування покарання з випробуванням, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, особу винного, належним чином дослідити та оцінити всі обставини, які мають значення для справи й застосовувати вказаний кримінальний закон лише в тому разі, коли для цього є умови та підстави, про що в судовому рішенні мають бути викладені докладні мотиви.

Перевіривши вирок, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги про невідповідність покарання тяжкості та особі обвинуваченого є необґрунтованими, висновків суду не спростовують, оскільки місцевим судом в повній мірі установлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання, та призначив покарання у виді позбавлення волі у мінімальних розмірах.

Апеляційний суд вважає, що таке покарання є законним, справедливим, буде відповідати тяжкості правопорушень, сприятиме виправленню винуватого та попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Надавши правову оцінку зазначеним судом відомостям та доказам на їх підтвердження, що містяться в матеріалах кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку про те, що призначене ОСОБА_8 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України і є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а тому апеляційні вимоги не підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, колегія суддів не знаходить підстав для зміни вироку у зв`язку з суворістю призначеного покарання, як про те зазначено в апеляційній скарзі, оскільки ступінь тяжкості та суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого та наявність обставини, що пом`якшує покарання місцевим судом враховані і підстав для застосування ст. ст. 69, 75 КК України та пом`якшення призначеного ОСОБА_8 покарання також не вбачає.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Залишити без задоволення апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , а вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 12 липня 2024 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення апеляційної інстанції, а засудженим, які утримуються під вартою - в той самий строк, з моменту вручення копії даної ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4