Справа № 455/1774/24
Провадження № 1-кп/455/216/2024
ВИРОК

Іменем України

21 серпня 2024 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у м.Старий Самбір кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000110 від 01.03.2024 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Бусовисько, Старосамбірського району Львівської області, жителя та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з професійно - технічною освітою, непрацюючого, особи з інвалідністю ІІІ групи, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 240 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_4 , не будучи зареєстрованим як суб`єкт підприємницької діяльності та не маючи будь-якого дозволу на користування ділянкою надр, діючи умисно, всупереч до вимог законодавства, а саме: ст.13 Конституції України, ст. 4 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст.19 Кодексу України про надра, п.4 Положення про порядок надання гірничих відводів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №59 від 27.01.1995 року, Порядку видачі дозволів на проведення робіт на землях водного фонду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 557 від 12.07.2005 року, тобто, не маючи дозвільних документів на проведення руслорегулюючих робіт та видобування корисних копалин, усвідомлюючи значення своїх протиправних дій, шляхом незаконного видобування корисних копалин загальнодержавного значення 28.12.2023 року близько 17:00 год. приїхав на берег річки Дністер, що в адміністративних межах с.Бусовисько Самбірського району Львівської області, умисно, із застосуванням лопати, шляхом зняття верхнього шару ґрунту, видобув та заготовив шляхом складування, для подальшого перевезення піщано-гравійну суміш в кількості 1,5 куб.м, яка відповідно до Переліків корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №827 від 12.12.1994 року відноситься до корисних копалин загальнодержавного значення, видобування яких без відповідних документів заборонено, чим заподіяв шкоду державі в особі Стрілківської сільської ради Самбірського району на суму 1688 грн. В подальшому, продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_4 01.03.2024 року приїхав на берег р.Дністер трактором Т-40 М, д.н.з. НОМЕР_1 , з причепом кустарного виробництва, без відповідних документів, фактичним власником яких є ОСОБА_6 , та завантажив, раніше заготовлену піщано-гравійну суміш на вказаний причіп, однак при перевезенні піщано-гравійної суміші цього ж дня о 15.13 год. в АДРЕСА_1 його було виявлено та зупинено працівниками відділення поліції №1 Самбірського РВП ГУ НП у Львівській області.

Такими своїми діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.240 КК України, тобто незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні визнав повністю та підтвердив обставини викладені в обвинувальному акті. Зазначив, що розуміє і не оспорює формулювання та характер пред`явленого йому обвинувачення, правову кваліфікацію його дій за ч.2 ст.240 КК України, всі докази, зібрані на досудовому слідстві, вважає достовірними і дослідження їх в судовому засіданні недоцільним.

Під час допиту в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 показав, що 28.12.2023року він поїхав на берег річки Дністер, на території с.Бусовисько Самбірського району Львівської області, де за допомогою лопати видобув та заготовив шляхом складування, для подальшого перевезення піщано-гравійну суміш в кількості 1,5 куб.м. В подальшому, 01.03.2024 року приїхав на вказане місце трактором, який належить його батькові ОСОБА_6 , щоб забрати видобутий пісок, однак дорогою при перевезенні його було зупинено працівниками поліції. Зазначає, що вказана піщано-гравійна суміш йому була необхідна для облаштування могили рідного брата, який загинув на війні. Щиро розкаюється у вчиненому, просить суд суворо його не карати.

Представник потерпілого Стрілківської сільської ради Самбірського району Львівської області ОСОБА_7 у судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву, в якій просить суд розгляд справи проводити у його відсутності, зазначає, що обвинувачений повністю відшкодував матеріальні збитки, претензій до нього не має, просить суд обвинуваченого суворо не карати.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, він та інші учасники судового провадження не оспорюють обставини, викладені в обвинувальному акті, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про наслідки застосування обмеженого дослідження доказів, а саме про позбавлення їх у такому випадку права подальшого оспорювання цих обставин в апеляційному порядку, суд за згодою учасників судового розгляду обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого, та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого та щодо речових доказів, та визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі відносно тих обставин, які ніким не оспорюються.

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів у суду щодо правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення у суду немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вищевказаного відсутні, жодних клопотань з цього приводу стороною захисту не заявлялося.

За таких обставин, суд знаходить винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення доведеною поза розумним сумнівом та вважає, що його дії вірно кваліфіковано за ч. 2 ст. 240 КК України як незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.66 КК України судом визнається щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до ст.67 КК України судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд керується загальними засадами, які визначені у ст.65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При цьому, суд також виходить із положень ст.50 КК України відповідно до яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами , покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003року із змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Так, обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 судом враховується, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до класифікації кримінальних правопорушень, наведеної у ст.12 КК України, є нетяжким злочином.

Також судом враховуються дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 зокрема те, що він раніше не судимий, враховується його сімейний та матеріальний стан, зокрема, те, що він має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується позитивно, офіційно не працевлаштований, також враховується його стан здоров`я, у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога на обліку не перебуває.

Що стосується питання осудності обвинуваченого ОСОБА_4 , то суд враховує те, що поведінка обвинуваченого в судовому засіданні була адекватною, свої показання він надавав послідовно та змістовно, а тому на стійке переконання суду обвинувачений є осудною особою.

Суд також враховує обставини, які відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому (щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку), та відсутність обставин, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання.

Також, суд враховує позицію прокурора, який в судовому засіданні просив призначити покарання для обвинуваченого у виді штрафу та думку представника потерпілого, який у своїй заяві зазначив, що жодних претензій до обвинуваченого не має та просить суд його суворо не карати.

Таким чином, беручи до уваги наведені обставини в сукупності, керуючись принципом законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання у виді штрафу в мінімальному розмірі в межах санкції ч.2 ст.240 КК України, що на думку суду є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами.

Підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 ст.69 КК України, суд не вбачає.

Накладений ухвалою слідчого судді Старосамбірського районного суду Львівської області від 06.03.2024 арешт на майно відповідно до ст.174 КПК України слід скасувати.

Питання про долю речових доказів суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

Положенням ч. 9 ст. 100 КПК встановлено, що питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, наданих суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Так, пунктом 1 ч. 9 ст. 100 КПК України передбачено, що гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертається власнику (законному володільцю).

Пунктом 4 ч. 9 ст. 100 КПК України передбачено, що майно, яке немає ніякої цінності і не може бути використане, знищується.

Пунктом 5 ч. 9 ст. 100 КПК України встановлено, що гроші, цінності та інше майно, що були предметом кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю), а якщо його не встановлено - переходять у власність держави в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

У відповідності до вимог ч.10 ст.100 КПК, під час вирішення питання щодо спеціальної конфіскації, насамперед має бути вирішене питання про повернення грошей, цінностей та іншого майна власнику (законному володільцю) та/або про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Частиною 1 ст. 96-1 визначено, що спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.

Згідно до п. 4 ч. 1 ст. 96-2 КК спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані, як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Враховуючи вищенаведені положення, суд вважає, що речові докази, а саме: піщано-гравійну суміш кубомасою 1,5 м3, яка є предметом кримінального правопорушення, слід конфіскувати, взірці піщано гравійної суміші - знищити, три лопати, які є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, - конфіскувати.

Щодо речових доказів - колісного трактора, марки Т-40 М, реєстраційний номер НОМЕР_1 , синього кольору, який згідно свідоцтва про реєстрацію машини, серія НОМЕР_2 належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителю АДРЕСА_1 та одноосного причепа без документів та номерних знаків, кустарного виробництва фактичним власником якого є також ОСОБА_6 , то такі речові докази слід повернути власнику (законному володільцю), що також відповідає позиції прокурора, з огляду на наступне.

Так, у матеріалах кримінального провадження відсутні дані про причетність власника до скоєного даного злочину, а також із матеріалів кримінального провадження не встановлено, що такий (власник) знав і міг знати про використання даного транспортного засобу, та підтверджується наданими в судовому засіданні показами обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що даний транспортний засіб він взяв для власних побутових потреб у свого батька, який є його власником.

Крім того, Верховний Суд у справі № 723/1280/20, провадження № 51-4613км20 прийшов до висновку, що склад злочину, передбаченого ч.2 ст. 240 КК України, не передбачає кримінальну відповідальність за перевезення незаконно видобутих корисних копалин, тому трактор та причіп, яким обвинувачений їх перевозив, не є знаряддям вчиненого злочину у зв`язку із чим посилання прокурора на ч. 9 ст. 100 КПК України, як на підставу для конфіскації автомобіля, визнані такими, що не ґрунтуються на законі.

За таких обставин, зважаючи на те, що трактор марки Т-40 М з причепом у даному випадку не був використаний для виконання об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, не є знаряддям його вчинення, а був використаний лише для перевезення вже видобутих корисних копалин, а тому не підлягає конфіскації згідно ст. 96-2 КК України та ст. 100 ч. 9 КПК України та підлягає поверненню власнику (законному володільцю).

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено. Матеріальна шкода на суму 1688 гривень обвинуваченим відшкодована добровільно, що підтверджується копією квитанції до платіжної інструкції ТВБВ №10013/030 АТ «ОЩАДБАНК» №88 від 22.07.2024.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався. Підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Керуючись ст.100, 174, 349, 368-371, 373-376 КПК України суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.240 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 3000 (три тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 (п`ятдесят одну тисячу) гривень.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Старосамбірського районного суду Львівської області від 06.03.2024 на наступне майно: колісний трактор марки Т-40 М, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; одноосний причіп без документів та номерних знаків, кустарного виробництва власником якого є ОСОБА_6 ; три лопати; піщано-гравійну суміш загальним об`ємом 1,5 м. куб.

Речові докази, а саме:

- піщано-гравійну суміш загальним об`ємом 1,5 м. куб., яка знаходиться на одноосному причепі без документів та номерних знаків, та зберігається на території, що належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою АДРЕСА_2 конфіскувати;

- три лопати, які знаходяться на території, що належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою АДРЕСА_2 конфіскувати;

- взірці піщано-гравійної суміші, відібрані з одноосного причіпу, які упаковано полімерний спецпакет з надписом «3492609», та взірці піщано-гравійної суміші, відібрані з місця забору піщано-гравійної суміші, які упаковано полімерний спецпакет з надписом «7265452», які здані в кімнату зберігання речових доказів відділення поліції №1 Самбірського РВП ГУНП у Львівській області, що знаходиться в АДРЕСА_3 , згідно квитанції №1340 знищити;

- трактор колісний, марки Т-40 М, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію машини серія НОМЕР_2 належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителю АДРЕСА_1 , що зберігається на території, що належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_2 повернути власнику (законному володільцю);

- одноосний причіп без документів та номерних знаків, кустарного виробництва власником якого є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_1 , що зберігається на території, що належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою АДРЕСА_2 повернути власнику (законному володільцю).

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Старосамбірський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. При цьому, вирок відповідно до ч.2 ст.394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1