пр. № 1-кп/759/723/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2024 року Святошинський районний суд міста Києва в складі головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві в кримінальному провадженні № 0001155 за обвинувальним актом відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Хобі, Грузія, громадянина Грузії, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України,

клопотання прокурора про обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_3 відповідно до положень ч. 6 ст. 193 КПК України запобіжного заходу у виді тримання під вартою,

сторони кримінального провадження - прокурор ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Святошинського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження № 0001155 за обвинувальним актом відносно ОСОБА_3 (судова справа № 759/23695/23).

Дане кримінальне провадження ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 27.11.2023 виділено з матеріалів судової справи № 759/11016/21 у зв`язку з неявкою обвинуваченого у судові засідання та ухиленням його від суду.

23.05.2024 прокурор у даному кримінальному провадженні - прокурор Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_3 відповідно до положень ч. 6 ст. 193 КПК України запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з мотивів переховування останнього від суду, оскільки обвинувачений ОСОБА_3 11.03.2022 о 20 год. 15 хв. здійснив перетин кордону України на пункті перетину Ягодин, ділянка кордону Польська на автомобілі Автобус з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 . Станом на 22.05.2024 державний кордон у напрямку України не перетинав та оголошений у міжнародний розшук.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обвинувачується у тому, що він 02.08.2020, близько 23 години 50 хвилин, перебуваючи неподалік АЗС «БРСМ», за адресою: м. Київ, вул. Велика Кільцева дорога, 4-Б, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, та бажаючи настання суспільно небезпечних їх наслідків, незаконно позбавив волі ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що супроводжувалося заподіянням йому фізичних страждань.

Так, 02.08.2020, протягом дня ОСОБА_5 , з мобільного телефону дружини ОСОБА_10 , листувався від імені останньої через соціальну мережу «Вайбер» з ОСОБА_9 , під час чого домовився з ним про зустріч біля місця проживання ОСОБА_10 , що за адресою: АДРЕСА_2 , переслідуючи при цьому мету спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .

Цього ж дня, близько 21.20 год., ОСОБА_9 на автомобілі марки «ВАЗ-2107», д.р.н. НОМЕР_2 , приїхав до м. Коростишів, де неподалік АЗС «КЛО» зустрівся з ОСОБА_10 та почав з нею розмову, коли в цей час до вказаного місця підійшов ОСОБА_5 , та ОСОБА_9 , побачивши останнього, сів до автомобіля «ВАЗ-2107», д.р.н. НОМЕР_3 , та з метою уникнення конфліктної ситуації попрямував до м. Києва. Після цього, ОСОБА_5 , з метою реалізації свого злочинного умислу на спричинення ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, зателефонував до свого знайомого ОСОБА_3 та попрохав останнього наздогнати автомобіль, в якому рухався ОСОБА_9 . На дану пропозицію ОСОБА_3 погодився та через декілька хвилин під?їхав на своєму автомобілі марки «ВАЗ-21013», д.р. НОМЕР_4 , до ОСОБА_5 та, забравши останнього неподалік АЗС «КЛО» в м. Коростишів, поїхали за автомобілем, на якому рухався ОСОБА_9 до м. Києва.

Під час переслідування автомобілю, на якому рухався ОСОБА_9 , ОСОБА_3 зателефонував ОСОБА_6 , щоб останній зібрав групу осіб, в тому числі і ОСОБА_7 , та поїхав допомагати йому і ОСОБА_5 до м. Києва, на що ОСОБА_6 надав свою згоду та виконав всі від нього залежні дії.

Перебуваючи на території АЗС «БРСМ», що за адресою: м. Київ, вул. Велика Кільцева дорога, 4-Б, ОСОБА_3 разом з ОСОБА_5 побачили ОСОБА_9 та, вийшовши з автомобіля, підійшли до останнього. В цей час, на територію вказаної АЗС «БРСМ» приїхав мікроавтобус «Мітсубісі Л400», д.р.н. НОМЕР_5 , в якому знаходились ОСОБА_6 , який був за кермом, а також ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , яких ОСОБА_6 привіз на виконання вказівки ОСОБА_3 .

Під час розмови, що відбувалась на території АЗС «БРСМ» між ОСОБА_5 та ОСОБА_9 виник словесний конфлікт, в ході якого, ОСОБА_5 , діючи умисно, з метою спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, кулаком своєї руки наніс один удар в область обличчя останнього, після чого між ними почалась штовханина, яка припинилась через декілька хвилин за втручання очевидців події.

В подальшому ОСОБА_9 , з метою припинення протиправних дій ОСОБА_5 , почав тікати в сторону стоянки далекобійників, що знаходиться поряд АЗС «БРСМ», в свою чергу ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , відчуваючи до останнього особисту неприязнь, наздогнав ОСОБА_9 та вдарив його по ногах, в результаті чого останній впав на асфальтоване покриття. Продовжуючи свої протиправні дії, направлені на умисне спричинення, тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, руками зігнутими в кулак та ногами наніс близько 10 ударів в область голови та тулуба ОСОБА_9 .

Після нанесення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, ОСОБА_3 разом з ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, з метою провчити ОСОБА_9 , шляхом позбавлення волі, почали вести останнього, при цьому подавляючи його опір фізичним примусом, до автомобіля марки «ВА3-21013», д.р. НОМЕР_4 .

В свою чергу, ОСОБА_3 , реалізуючи злочинний умисел направлений на незаконне позбавлення волі ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою та узгоджено між собою, погодився надати автомобіль, яким він користується, а саме «ВА3-21013», д.р. НОМЕР_4 , в подальшому застосовуючи фізичну силу, декілька разів штовхнув потерпілого в спину, в напрямку автомобіля, тим самим позбавляючи останнього здатності вчиняти дії на власний розсуд, а також чинити опір протиправним діям останніх.

Далі, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_5 сіли з ліва та з права від потерпілого в салоні автомобіля і шляхом застосування фізичної сили, та блокування потерпілого з двох сторін, позбавили можливості ОСОБА_9 вільно пересуватись, залишити вказаний автомобіль, та чинити опір протиправним діям вказаних осіб. В свою чергу ОСОБА_6 та ОСОБА_8 сіли до автомобіля «Мітсубісі Л400», д.р.н. НОМЕР_5 , з метою подальшого слідування за автомобілем марки «ВАЗ-21013», д.р. НОМЕР_4 , де перебував ОСОБА_9 . Після чого, за кермо автомобіля марки «ВА3-21013», д.р. НОМЕР_4 сів ОСОБА_3 , який діючи за попередньою змовою з ОСОБА_14 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , відповідно до спільного злочинного умислу, спрямованого на незаконне позбавлення волі людини, та розпочав рух в напрямку Жулянського мосту, тим самим в супереч волі потерпілого перемістили останнього до безлюдного місця, а саме до Жулянського мосту, який розташований поблизу вул. Якова Качури в м. Києві, чим незаконно позбавили волі ОСОБА_9 .

Таким чином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується в незаконному позбавленні волі людини, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалося заподіянням потерпілому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 фізичних страждань, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України.

Крім того, прокурор у своєму клопотанні послався на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, а також зазначив наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Дослідивши обставини, викладені в клопотанні та в матеріалах судового провадження, заслухавши прокурора, суд приходить висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора з огляду на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Запобіжні заходи відносяться до заходів забезпечення кримінального провадження (п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України), які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження (ч. 2 ст. 131 цього кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Згідно із частинами 1, 2 статті 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити такі дії: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення, 2) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

Ч. 6 ст. 193 КПК України передбачає, що суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

З огляду на зазначені положення закону під час вирішення клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності обвинуваченого, з метою визначення, чи є законні підстави для обрання стосовно ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, необхідно в межах доводів відповідного клопотання розкрити питання: 1) кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 ; 2) наявності обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; 3) наявності та достатності доказів того, що обвинувачений оголошений у міжнародний розшук; 4) наявності ризиків, які були заявлені стороною обвинувачення, та їх обґрунтованість; 5) чи є інші більш м`які запобіжні заходи, які зможуть запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК.

Щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується в незаконному позбавленні волі людини, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалося заподіянням потерпілому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 фізичних страждань, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, що згідно ст. 12 КК України є не тяжким злочином, за яке можливе призначення покарання у виді обмеження волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк, є особою раніше не судимою, однак, перебуваючи на волі, ухилився від явки до суду, у зв`язку з чим кримінальне провадження відносно нього було виділено в окреме провадження, що відповідає законодавчо передбаченим підставам (п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України) для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Щодо обґрунтованості підозри

На даному етапі кримінального провадження - на стадії підготовчого судового провадження - суд не вправі давати оцінку обґрунтованості підозри та пред`явленого ОСОБА_3 обвинувачення, оскільки вказані обставини будуть досліджуватися судом в ході судового розгляду та за результатами чого буде прийнято остаточне рішення у справі. Разом з тим, оцінці судом під час розгляду клопотання підлягають характер, тяжкість та наслідки кримінального правопорушення, а також наявність наведеного прокурором ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме - ризику переховування обвинуваченого від суду.

Щодо оголошення обвинуваченого ОСОБА_3 у міжнародний розшук

Після отримання обвинувального акту у даному кримінальному провадженні та під час судового провадження суд встановив, що обвинувачений ОСОБА_3 11.03.2022 о 20 год. 15 хв. здійснив перетин кордону України на пункті перетину Ягодин, ділянка кордону Польська на автомобілі Автобус з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 . Станом на 22.05.2024 державний кордон у напрямку України не перетинав.

У зв`язку з цим, ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 23.05.2024 ОСОБА_3 оголошено у міжнародний розшук.

Отже, з огляду на те, що під час розгляду клопотання прокурора та судового розгляду в цілому знайшла своє підтвердження та обставина, що ОСОБА_3 оголошений у міжнародний розшук, судом встановлено достатні підстави для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу за відсутності обвинуваченого, відповідно до приписів ч. 6 ст. 193 КПК України.

Щодо наявності ризику переховування обвинуваченого ОСОБА_3 від суду

ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії не тяжкого злочину, і за яке, згідно санкції ч. 2 ст. 146 КК України, можливе призначення покарання у виді обмеження волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк, тобто, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання судом його винуватим вже обґрунтовує ризик того, що з метою уникнення покарання він може вчинити спробу переховування.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Разом з тим, самої лише тяжкості інкримінованого злочину недостатньо для висновку про можливі спроби обвинуваченого переховуватися, тому її необхідно оцінювати також у світлі таких факторів, як характер людини, її моральні принципи, місце проживання, робота, засоби до існування, сімейні зв`язки, а також будь-які зв`язки з країною, в якій особу притягнуто до кримінальної відповідальності (рішення у справі «Becciev v. Moldova»,п. 58).

При цьому, суд враховує факт того, що обвинувачений ОСОБА_3 був присутній у судових засіданнях, призначених з моменту отримання судом обвинувального акту, останній раз 21.12.2021 та повідомлений про наступні дати судових засідань, зокрема, на 14.01.2022, 22.02.2022, однак у подальшому до суду він не з`явився і до теперішнього часу ухиляється від суду, підтвердженням чому є той факт, що він 11.03.2022 виїхав за кордон і вже тривалий проміжок часу - більше двох років перебуває за межами території України. При цьому обвинувачений ОСОБА_3 добре обізнаний про свій статус у даному кримінальному провадженні, що також підтверджується матеріалами досудового розслідування, зазначеними в реєстрі матеріалів досудового розслідування, а також в журналах судового засідання.

Станом на 22.05.2024, згідно інформації наданої прокурором, до України не повертався, місце знаходження його на теперішній час не відомо.

Вказані обставини свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_3 переховується від судового розгляду.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України як під час досудового слідства на момент застосування і продовження запобіжного заходу, так і на сьогоднішній день судом також встановлено наявність ризиків, передбачених у п. 3 та п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати, а саме - обвинувачений ОСОБА_3 у випадку не обрання до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою також може вчинити спроби: незаконно впливати на потерпілу та свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Щодо наявності ризику незаконного впливу обвинуваченого ОСОБА_3 на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні

Згідно реєстру матеріалів досудового розслідування даного кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_3 відповідно до ст. 290 КПК України, перед направленням обвинувального акту до суду, ознайомлений з матеріалами кримінального провадження, тому обвинувачений ОСОБА_3 має анкетні дані свідків та потерпілої в даному кримінальному провадженні.

Разом з обвинувальним актом обвинуваченому ОСОБА_3 вручено реєстр матеріалів кримінального провадження, в якому зазначено ПІБ та адреси проживання потерпілої та свідків по провадженню, що також свідчить про можливість впливати обвинуваченого на потерпілу та свідків з метою уникнення покарання за кримінальне правопорушення, в якому останній обвинувачується.

При встановленні наявності ризику впливу на потерпілу та свідків слід враховувати визначену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками у кримінальному провадженні, а саме - спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового провадження - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на потерпілу та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від потерпілої та свідків та дослідження їх судом.

Вказане свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме - можливості незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Отже, у результаті обізнаності ОСОБА_3 про осіб, які давали показання у кримінальному провадженні, він може шляхом погроз, підкупу або іншим чином впливати на потерпілу та свідків з метою примушування їх до зміни раніше наданих показань та таким же способом впливати на свідків, які раніше ще не давали показань, що у подальшому виключить їх можливість давати правдиві, послідовні показання у ході судового розгляду.

Враховуючи наведене та констатуючи відсутність з боку обвинуваченого ініціативи щодо повідомлення суду про можливість участі в судовому розгляді, суд обґрунтовано припускає, що останній може переховуватись від суду.

Щодо винятковості обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та доведеності, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України

У ст. 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R (80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Кримінальний процесуальний закон розрізняє обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке здійснюється за відсутності підозрюваного у разі оголошення його в міжнародний розшук, і застосування цього запобіжного заходу, що здійснюється за участю підозрюваного після його затримання і доставки до місця кримінального провадження.

За своєю правовою природою така ухвала є дозволом на затримання обвинуваченого з метою приводу, що передбачено ч.3 ст.187 КПК України, і відрізняється від останнього тільки тим, що обвинувачений знаходиться за межами України.

Отже, розглядаючи клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на підставі ч. 6 ст. 193 КПК України, суд позбавлений можливості застосувати щодо обвинуваченого більш м`який запобіжний захід, оскільки таке питання буде розглядатися судом після затримання обвинуваченого. На підставі такого рішення до підозрюваного не застосовується запобіжний захід, він не може утримуватися під вартою. Відповідне клопотання розглядається судом в закритому судовому засіданні за участю прокурора.

Згідно ч. 4 ст. 183 КПК України при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, розмір застави не визначається.

Будь-яке інше тлумачення положень ч.6 ст.193 КПК України суперечитиме завданням кримінального провадження, зокрема, швидкому, повному та неупередженому розгляду судом кримінальних проваджень, оскільки унеможливить забезпечення прибуття особи, яка переховується від суду за межами України, для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Аналогічної позиції дотримується і ККС ВС у своїй ухвалі від 21.09.2021 у справі № 991/5913/21.

Відповідно до ч. 4 ст. 197 КПК України, у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного на підставі ч. 6 ст. 193 КПК України строк дії такої ухвали не зазначається.

Крім того, відповідно до ст. 309 КПК України ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою апеляційному оскарженню не підлягає.

Отже, з метою досягнення дієвості кримінального провадження, з урахуванням доведення стороною обвинувачення наявності існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, змісту та обсягу обвинувачення, тяжкості злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , достовірної обізнаності щодо здійснення відносно нього кримінального переслідування, можливості пересуватись в межах різних населених пунктів та країн та оголошення обвинуваченого ОСОБА_3 у міжнародний розшук, суд вважає, що ці обставини можуть спонукати ОСОБА_3 до вчинення спроби ухилитися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, а, отже, клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 315, 131, 176-177, 183-184, 193, 194, 197, 372 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора у даному кримінальному провадженні - прокурора Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 про обрання обвинуваченому у кримінальному провадженні № 0001155 ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Обрати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м.Хобі, Грузія, громадянину Грузії, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Після затримання ОСОБА_3 не пізніш як через сорок вісім годин з часу його доставки до місця кримінального провадження суд за участю обвинуваченого має розглянути питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановити ухвалу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали може бути включено до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Суддя ОСОБА_1