ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/1888/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" вересня 2024 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

представника особи, щодо якої

вирішено питання про арешт майна ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

провівши в залі суду в м. Києві підготовче судове засідання у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000795, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 307 КК України та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України,

В С Т А Н О В И В:

До Дарницького районного суду м. Києва надійшло вказане кримінальне провадження.

Прокурор, думку якого підтримали учасники судового провадження, просив призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту.

Вислухавши думку учасників судового провадження, вивчивши матеріали обвинувального акту з додатками, з огляду на відсутність підстав для прийняття інших, передбачених пунктами 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України рішень, суд приходить до висновку про необхідність призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту виходячи з наступного.

Кримінальне провадження за територіальною підсудністю підлягає розгляду Дарницьким районним судом м. Києва, підстав для його закриття немає.

Обвинувальний акт та додатки до нього складено відповідно до вимог КПК України.

Кримінальне провадження має розглядатися у відкритому судовому засіданні судом одноособово, оскільки обвинувачені, яким роз`яснено положення ч. 2 ст. 31 КПК України, не заявили клопотання про розгляд кримінального провадження судом колегіально.

Крім того прокурор заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , посилаючись на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого останнім кримінального правопорушення, а також на продовження існування ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та вважаючи, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть в повній мірі забезпечити виконання завдань кримінального провадження та запобігти настанню вищевказаних ризиків.

Захисник ОСОБА_5 категорично заперечив проти задоволення клопотань. Вказав, що підозра є необґрунтованою, а ризики стороною захисту не доведені. За наведених обставин заявив клопотання про зміну запобіжного заходу на більш м`який - а саме домашній арешт в нічний час доби.

Обвинувачені підтримали позицію захисника.

Вислухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до наступного висновку.

З наявних в розпорядженні суду матеріалів кримінального провадження вбачається, що ухвалами слідчих суддів відносно обвинувачених застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, який продовжувався в ході досудового розслідування.

Статтею 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути арештованим або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

У рішенні ЄСПЛ від 26.06.1991 року у справі «Летельє проти Франції» суд вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою. Розглядаючи скаргу у справі «Мюрей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994 року ЄСПЛ підкреслив, що при визначенні «ступеня підозри» підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту може бути «більш низький поріг обґрунтованості підозри» при вчиненні особливої категорії злочинів». У справі «Мироненко і Мартенко проти України» від 10.12.2009 року ЄСПЛ зазначив, що компетентний суд повинен перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої здійснено затримання й подальше тримання під вартою.

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.-F. проти Німеччини, 27 листопада 1997 року, § 57).

На думку суду, відомості, викладені в обвинувальному акті та Реєстрі матеріалів досудового розслідування в своїй сукупності можуть свідчити про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 інкримінованих їм правопорушень.

При цьому судом встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів.

При цьому, приймаючи до уваги наявність підстав для розумної підозри щодо причетності обвинувачених до вчинення інкримінованого їм кримінального правопорушення в сукупності з даними, що характеризують особу останніх, а саме вік та стан здоров`я, з огляду на ступінь тяжкості правопорушення та вид і розмір покарання, яке може загрожувати в разі визнання обвинувачених винуватими, суд приходить до висновку про те, що наведені обставини збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не продовживши тримання обвинувачених під вартою, так як достатні стримуючі фактори, які би свідчили про протилежне, в матеріалах провадження відсутні.

Також, беручи до уваги відсутність доказів офіційного джерела доходу та наявності міцних соціальних і сімейних зав`язків обвинувачених суд вважає, що ризик вчинення іншого кримінального правопорушення є реальним.

Крім того, судовий розгляд не розпочато, і ризик впливу на свідків та обвинуваченими один на одного, а також перешкоджанню кримінальному провадженню продовжує існувати.

При цьому відомості, які б свідчили про неможливість тримання обвинувачених під вартою, зокрема за станом здоров`я, в матеріалах провадження також відсутні.

З урахуванням наведеного суд вважає, що обставини, які були підставами для застосування обвинуваченим найбільш суворого вигляду запобіжного заходу не змінились, а встановлені раніше ризики продовжують існувати.

З огляду на викладене, а також враховуючи те, що злочин, у якому обвинувачуються ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є особливо тяжким та вчинений у сфері обігу наркотичних засобів, суд вважає неможливим застосувати інші, більш м`які, запобіжні заходи, як такі, що не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених та виконання ними процесуальних обов`язків, і з наведених підстав не визначає розмір застави.

Також представником особи, щодо якої вирішено питання про арешт майна ОСОБА_8 - адвокатом ОСОБА_4 в судовому засіданні було заявлене клопотання про скасування арешту з автомобіля марки Toyota Camry, номер НОМЕР_1 . Вказане клопотання обґрунтоване тим, що вказаний автомобіль не відповідає жодному з критеріїв, передбачених ч. 1 ст. 98 КПК України, а тому на переконання представника власника майна, безпідставно визнаний слідчим речовим доказом.

Прокурор вважав заявлене клопотання передчасним.

Захисник ОСОБА_5 , думку якого підтримали обвинувачені, підтвердив, що вищенаведений автомобіль не належить обвинуваченим та не заперечував проти задоволення клопотання.

Вирішуючи клопотання про скасування арешту суд враховує те, що відповідно до положень ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, до яких, відповідно до розділу ІІ вказаного кодексу, відноситься і арешт майна.

Перевіривши наявні в розпорядженні суду матеріали кримінального провадження та доводи представника власника арештованого майна про те, що потреба в арешті автомобіля наразі відпала, суд приходить до наступного висновку.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

При цьому будь-яких даних про те, що ОСОБА_8 , як власник автомобіля, відмовився надати автомобіль стороні кримінального провадження з боку обвинувачення в цілях забезпечення виконання завдань кримінального провадження - немає. Крім того, з обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що в автомобілі, який визнаний речовим доказом по справі, проведено всі процесуальні та слідчі дії, вказаний транспортний засіб не підлягає спеціальній конфіскації у обвинувачених, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи та не може бути використаний для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що у даному випадку скасування арешту, накладеного на вказаний автомобіль, є можливим без шкоди для кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 314-316 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 307 КК України, та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Дарницького районного суду м. Києва /м. Київ, вул. Севастопольська, 7/13/ о 12 год. 10 хв. 18.09.2024 року.

Судовий розгляд у вказаному кримінальному провадженні здійснювати суддею одноособово.

Про час та місце судового розгляду повідомити учасників судового провадження, яких викликати в судове засідання.

Продовжити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 02 листопада 2024 року включно.

Продовжити ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 02 листопада 2024 року включно.

Скасувати арешт на автомобіль марки «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , та на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу - автомобіля марки «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , накладений ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30.04.2024 року, а автомобіль марки «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу - автомобіля марки «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_1 - повернути власнику ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвала в частині продовження дії запобіжного заходу може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення копії судового рішення.

Головуючий