УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2024 року

м. Київ

справа № 522/10158/24

провадження № 51 - 4455 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 06 серпня 2024 року та Одеського апеляційного суду від 15 серпня 2024 року,

встановив:

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 06 серпня 2024 року відмовлено у задоволені скарги ОСОБА_4 на незаконне затримання, поданої в порядку ст. 206 КПК.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 15 серпня 2024 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на підставі ч. 4 ст. 399 КПК, оскільки апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Не погоджуючись із вищезазначеними судовими рішеннями ОСОБА_4 звернувся з касаційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувані ухвали.

Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів Касаційного суду вважає, що підстав для відкриття касаційного провадження з наведених у ній мотивів не вбачається, з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 206 КПК встановлено, що кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Як убачається з доданих до касаційної скарги копій судових рішень, ОСОБА_4 в порядку ст. 206 КПК звернувся до слідчого судді з скаргою на незаконне затримання.

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси розглянув цю скаргу по суті та відмовив в задоволені скарги, про що постановив ухвалу від 06 серпня 2024 року. Отже, слідчий суддя постановив судове рішення у межах процедури, передбаченої КПК.

Суддя апеляційного суду дійшов висновку, що така ухвала слідчого судді не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, з чим погоджується колегія суддів Верховного Суду з огляду на таке.

Відповідно до п. 8 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначені норми беззастережно гарантують право на апеляційне оскарження лише судового рішення, постановленого за наслідком розгляду справи (кримінального провадження в суді першої інстанції) по суті, а не всіх судових рішень у межах цієї справи (провадження).

У ст. 24 та ч. 3 ст. 392 КПК визначено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом, аналогічним чином гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищої інстанції; зокрема, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених зазначеним Кодексом.

Вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування в апеляційному порядку, визначено у частинах 1 та 2 ст. 309 КПК.

Отже, встановивши, що в апеляційному порядку оскаржується ухвала слідчого судді, постановлена в порядку ст. 206 КПК, яка за правилами КПК не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, суддя апеляційного суду правильно відмовив у відкритті провадження.

Така позиція відповідає висновку про застосування норми права у подібних правовідносинах, який викладено Об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 27 травня 2019 року (справа № 766/22242/17, провадження за касаційною скаргою № 51-7276 кмо 18).

Слід зауважити, що усталена практика Європейського суду з прав людини свідчить, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги.

За таких обставин, наявність визначених у законі вимог щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.

Отже, з урахуванням вищезазначеного висновку об`єднаної палати Верховного Суду, а також вимог процесуального закону щодо переліку ухвал слідчих суддів, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку, доводи касаційної скарги щодо порушення апеляційним судом вимог КПК є безпідставними.

Враховуючи викладене, з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 06 серпня 2024 року та Одеського апеляційного суду від 15 серпня 2024 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3