Провадження №11-кп/801/625/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в режимі відеоконференції апеляційні скарги прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 18.03.2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР №0000146 від 23.02.2022 по обвинуваченню

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Затишня Котовського (Подільського) району Одеської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, із середньою освітою, одруженого, українця, громадянина України, раніше не судимого

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186, ч.4 ст.187,п.6 ч.2 ст.115 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Кіровоград, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , непрацюючого, із середньою освітою, неодруженого, українця, громадянина України, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186, ч.2 ст.187 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця смт. Білозерка Білозерського району Херсонської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , непрацюючого, із середньою освітою, неодруженого, українця, громадянина України, раніше не судимого

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186, ч.2 ст.187 КК України

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_13

захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11

обвинувачених: ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12

потерпілої: ОСОБА_14

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, просила вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 18 березня 2024 року щодо ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, КК України, ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, КК України змінити в частині вирішення питання щодо скасування арешту на майно у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Доповнити резолютивну частину вироку вказівкою про часткове скасування ухвали Вінницького міського суду від 17.03.2022, дію ухвали, якою накладено арешт на грошові кошти в сумі 485 гривень до моменту виконання додаткового покарання у виді конфіскації майна ОСОБА_12 залишити в силі.

В решті вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 18.03.2024 року залишити без змін.

Захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, просив змінити вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 18.03.2024 року в частині обвинувачення ОСОБА_10 за ч.2 ст. 187 КК України змінивши правову кваліфікацію кримінального правопорушення з ч.2 ст. 187 на ч.3 ст. 135 КК України, при визначенні міри покарання з урахуванням зміни правової кваліфікації визначити ОСОБА_10 покарання з можливістю звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Захисник ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 подав апеляційну скаргу просив вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 18.03.2024 року змінити відносно ОСОБА_12 пом`якшити йому міру покарання.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, просив вирок Іменем України Вінницького міського суду Вінницької області від 18 березня 2024 року, яким було визнано та засуджено ОСОБА_8 за вчинення кримінальних правопорушень (злочинів ), передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України змінити в частині призначеного покарання, а саме: - за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 (чотирьох ) років позбавлення волі - за ч. 2 ст. 187 КК України у виді 7 (семи ) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна належного на праві власності; На підставі ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_8 за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити остаточне покарання у виді 7 (семи ) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна належного на праві власності, а в решті вирок суду першої інстанції залишити в силі.

Обвинувачений ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, просив змінити вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 18.03.2024 року змінивши правову кваліфікацію кримінального правопорушення з ч.2 ст. 187 на ч.1 ст. 136 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, просив змінити вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 18.03.2024 року змінивши правову кваліфікацію кримінального правопорушення з ч.2 ст. 187 на ч.1 ст. 136 КК України.

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 18.03.2024 року ОСОБА_12 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України та призначено йому покарання:

?за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 6 (шести) років позбавлення волі;

?за ч. 4 ст. 187 КК України у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна належного на праві власності;

?за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна належного на праві власності.

ОСОБА_12 відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна належного на праві власності.

Початок строку відбування покарання рахувати з дня набрання вироку законної сили.

ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України та призначено йому покарання:

?за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 6 (шести) років позбавлення волі;

?за ч. 2 ст. 187 КК України у виді 10 (десяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна належного на праві власності.

ОСОБА_10 відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено остаточне покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна належного на праві власності.

Початок строку відбування покарання рахувати з дня набрання вироку законної сили.

ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України та призначено йому покарання:

?за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 6 (шести) років позбавлення волі;

?за ч. 2 ст. 187 КК України у виді 10 (десяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна належного на праві власності.

ОСОБА_8 відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено остаточне покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна належного на праві власності.

Початок строку відбування покарання рахувати з дня набрання вироку законної сили.

Стягнути з ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 у рівних долях на користь держави процесуальні витрати за проведені експертизи у сумі 23 850,37 грн.

Арешт накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17.03.2022 скасовано.

Арешт накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 21.03.2022 скасовано.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_12 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з моменту затримання, тобто з 23.02.2022 по день набрання вироку законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_10 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з моменту затримання, тобто з 23.02.2022 по день набрання вироку законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_8 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з моменту затримання, тобто з 23.02.2022 по день набрання вироку законної сили.

Вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку суду обвинувачені вчинили кримінальні правопорушення за наступних обставин.

22.02.2022 приблизно о 21:00 год. спільно ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, та, знаходячись на пл. Привокзальній м. Вінниці помітили ОСОБА_15 , який сидів на лавці. Після чого у ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 виник спільний злочинний умисел щодо відкритого викрадення майна ОСОБА_15 , шляхом застосування насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я.

Реалізуючи свій злочинний умисел за попередньою змовою ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 підійшли до ОСОБА_15 , та почали спілкуватись з останнім, відволікаючи його увагу від раптового нападу.

Діючи спільно, з метою заволодіння чужим майном, ОСОБА_10 раптово схопив ОСОБА_15 за руки, тим самим обмеживши йому можливість чинити опір, тоді як ОСОБА_8 , маючи при собі заздалегідь заготовлений предмет (знаряддя) для нанесення тілесних ушкоджень - газовий балон дратівливої дії «Перець -4», застосував його з метою нападу, вибризнувши вміст отруйних речовин в обличчя ОСОБА_15 та заподіявши останньому легкі тілесні ушкодження у вигляді хімічного опіку коньюктиви та рогівки обох очей І ступеню. В цей час ОСОБА_12 діючи спільно з ОСОБА_8 та ОСОБА_10 вихопив з рук ОСОБА_15 мобільний телефон марки «Samsung» серії «Galaxy J7» моделі «SM-J700H/DS» вартість якого складає 1320 грн., а також сумку, в якій знаходились грошові кошти в сумі 600 грн.

Після чого ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_12 місце вчинення злочину покинули та розпорядились викраденим майном на власний розсуд, чим завдали потерпілому ОСОБА_15 матеріальної шкоди на загальну суму 1 920 гривень.

Крім того, 22.02.2022 приблизно о 22:50 год. спільно ОСОБА_12 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, та, знаходячись у приміщенні кафе «12 стільців», що на пл. Привокзальній м. Вінниці помітили ОСОБА_16 , який сидів за одним із столиків та відпочивав. Після чого у ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 виник спільний злочинний умисел, щодо нападу з метою заволодіння майном ОСОБА_16 , шляхом застосування насильства, зокрема спільним задумом охоплювалось те, що у разі, якщо потерпілий ОСОБА_16 , виявить злочинні наміри та дії, вони застосують до нього насильство, щоб полегшити заволодіння майном, після чого втекти з ним, однак інтенсивність насильства, його можливі наслідки, в тому числі і умисне заподіяння потерпілому смерті, не обговорювались.

Вступивши у попередню змову, та реалізуючи свій вищевказаний злочинний умисел, ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 підійшли до ОСОБА_16 , та почали спілкуватись з останнім, відволікаючи його увагу від вчинення відносно нього подальших злочинних дій.

Діючи спільно, з метою нападу та заволодіння чужим майном шляхом застосуванням насильства, ОСОБА_12 запропонував ОСОБА_16 піти до нього додому та вжити спиртних напоїв. Після того як останній погодився, ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , супроводжуючи ОСОБА_16 направились у бік будинків по вул. Ю. Клена.

Перейшовши через колії, ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 довели ОСОБА_16 до безлюдного місця, після чого ОСОБА_10 , діючи спільно з ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , з метою нападу та заволодіння чужим майном, шляхом застосування насильства, зупинився поряд з ОСОБА_16 , щоб в разі опору останнього, застосувати до нього фізичну силу та припинити даний опір, крім цього при необхідності попередити ОСОБА_8 , та ОСОБА_12 в разі наближення сторонніх осіб. В свою чергу ОСОБА_8 діючи спільно з ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , з метою нападу та заволодіння чужим майном, шляхом застосування насильства, маючи при собі заздалегідь заготовлений предмет (знаряддя) для нанесення тілесних ушкоджень - газовий балон дратівливої дії «Перець-4», застосував його з метою припинення можливого опору, вибризнувши вміст отруйних речовин в обличчя ОСОБА_16 , в свою чергу ОСОБА_12 наніс удар кулаком в обличчя ОСОБА_16 для дезорієнтації останнього, після чого ОСОБА_12 , маючи при собі предмет (знаряддя) для нанесення тілесних ушкоджень - ніж, не дотримуючись заздалегідь розробленого плану, з метою незаконно заволодіти майном ОСОБА_16 , шляхом застосування до нього небезпечного для життя та здоров`я насильства, охоплюючи своєю свідомістю і можливість умисного позбавлення потерпілого життя, діючи в стані ексцесу виконавця, вийшовши за межі попередньої домовленості ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , з корисливих мотивів, дістав вищевказаний ніж, та почав наносити ним удари в область живота, грудної клітини та спини ОСОБА_16 , при цьому декілька ударів прийшлись у ліву руку останнього. Своїми умисними діями ОСОБА_12 завдав ОСОБА_16 множинні колото-різані рани грудей та живота з ушкодженням внутрішніх органів, а також колото-різані рани лівої руки, та синець в лівій очній ділянці. Множинні колото-різані поранення грудей та живота з ушкодженням внутрішніх органів мали ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент заподіяння. Колото-різані рани лівої руки, синець в лівій очній ділянці мали ознаки легких тілесних ушкоджень.

В подальшому унаслідок множинних колото-різаних поранень грудей та живота з ушкодженням внутрішніх органів, які ускладнились гострою масивною кровотечею, настала смерть ОСОБА_17 . Вказані тілесні ушкодження стоять в причинному зв`язку зі смертю, яка настала 25.02.2022 у лікарні.

Спричинивши потерпілому ОСОБА_17 вказані тілесні ушкодження, які позбавили його можливості чинити опір, та в подальшому потягли за собою смерть, діючи за попередньою змовою ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , та ОСОБА_10 , заволоділи мобільним телефоном марки «DOOGEE» моделі «S40» вартістю 975 грн.; затискачем для купюр з монетницею «Р.Т.К-1 Collection 1855» ТМ «РЕТЕК» вартістю 243,85 грн.; сім-картою оператора мобільного зв`язку «Київстар» вартістю 100 грн., а також банківською карткою «Ощадбанк».

Після чого ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 місце злочину покинули та розпорядились викраденим майном на власний розсуд, чим завдали потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 1318, 85 грн.

Вимоги апеляційної скарги прокурора мотивовано тим, що вирок підлягає зміні в частині вирішення питання щодо скасування арешту на майно, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 409, ст. ст. 412 КПК України.

Вироком суду скасовано ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 17.03.2022, якою, окрім іншого, було накладено арешт на грошові кошти в сумі 485 гривень, які згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 23.02.2022, ОСОБА_12 було вилучено.

У подальшому, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17.03.2022, окрім іншого, накладено арешт в тому числі на грошові кошти у сумі 485 гривень

Водночас, вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 18.03.2024 ухвалено рішення про конфіскацію грошових коштів в сумі 485 коштів, які згідно протоколу затримання були вилучені у ОСОБА_12 , при тим же вироком скасовано арешт накладений ухвалою Вінницького міського суду від 17.03.2022 на вказані грошові кошти, що може перешкодити подальшому виконанню додаткового покарання у виді конфіскації майна.

У зв`язку з чим виникає необхідність дію ухвали, якою накладено арешт на грошові кошти в сумі 485 гривень до моменту виконання додаткового покарання у виді конфіскації майна ОСОБА_12 - залишити в силі.

Вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 мотивовано тим, що в діях обвинуваченого ОСОБА_10 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

Сторона обвинувачення не довела, які дії та яку роль відігравав ОСОБА_10 як учасник злочину і яким чином відбувалася з ним попередня змова інших учасників злочину.

Сторона обвинувачення в обвинувальному акті стверджує, що ОСОБА_10 діяв за попередньою змовою з ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , однак не вказує у якій формі така змова проявляється та яку роль виконував обвинувачений у цій ніби-то змові.

Єдиними можливими діями, які вчинив ОСОБА_18 по відношенню до потерпілого ОСОБА_16 є залишення останнього в небезпеці , що кваліфікується за ч. 3 ст. 135 КК України .

Захисник просить суд, з урахуванням позиції обвинуваченого, досліджених доказів, встановлених обставин, а також недоведеністю складу злочину за ч.2 ст. 187 КК України, на підставі п.2 ч. 1 ст. 408 КПК України змінити правову кваліфікацію кримінального правопорушення з ч.2 ст.187 КК України і застосувати ч.3 ст.135 КК України.

При визначенні міри покарання суд першої інстанції безпідставно не врахував наступні обставини, що ОСОБА_10 визнав свою вину у вчинених злочинах, однак по одному з епізодів наполягав на правильності кваліфікації, просив вибачення в судовому засідання у потерпілої, каявся у заподіяних наслідках, відшкодувати шкоду в нього не було можливості через перебування під вартою.

Ці обставини також мали враховуватись при визначенні міри покарання, також мало місце в поведінці ОСОБА_10 активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, що виразилось у проведенні слідчого експерименту за участю ОСОБА_10 під час досудового розслідування, послідовність відтворення обставин події під час показів в суді першої інстанції.

Таким чином, при визначенні міри покарання за сукупністю злочинів з урахуванням зміни правової кваліфікації сторона захисту просила суд визначити покарання з можливістю звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_11 мотивовано тим, що призначене судом покарання не відповідає тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого ОСОБА_12 .

Суд першої інстанції не врахував в повній мірі особу обвинуваченого ОСОБА_12 , який раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, на момент скоєння злочинів ОСОБА_12 виповнилось тільки 18 років, щиро покаявся у вчинених злочинах, попросив вибачення у потерпілої.

Проте суд, прийшов до помилкового висновку, що він визнав вину частково, а не в повному обсягу.

Вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 мотивовано тим, що при призначені покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції не врахував, що за місцем реєстрації та проживання ОСОБА_8 характеризується позитивно, цивільний позов відносно обвинуваченого не подавався, вину у вчиненні злочинів визнав повністю, щиро розкаявся, вперше притягується до кримінальної відповідальності.

На думку сторони захисту та з урахуванням матеріалів кримінального провадження, особи обвинуваченого та скоєного, захисник вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 можливе з призначенням більш м`якого покарання передбачене санкцією ч. 2 ст. 187 КК України у виді 7 (семи) років позбавлення волі і на підставі ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_8 за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити остаточне покарання у виді 7 (семи ) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна належного на праві власності.

Дане покарання для обвинуваченого ОСОБА_8 , буде необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів і буде відповідати принципам законності та справедливості так як ОСОБА_8 завірив Суд, що в подальшому не буде скоювати злочинів, став на шлях виправлення бажає навчатися та працювати.

Вимоги апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 мотивовано тим, що суд при призначені міри покарання не врахував обставини, що пом`якшують покарання згідно ст. 66 КК Україн , визнання вини, щире каяття та, те, що він має на утриманні неповнолітню дитину віком до 2 років, раніше не судимий.

Просить також перекваліфікувати його дії з ч.2 ст. 187 КК України на ч.1 ст. 136 КК України.

Вимоги апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_10 мотивовано тим, що суд невірно кваліфікував його дії за ч.2 ст. 187 КК України, оскільки в ході судового розгляду були допитані обвинувачені, зокрема обвинувачений ОСОБА_8 , який повідомляв, що ОСОБА_10 спостерігав збоку та жодних дій не вчиняв, вказує, що за ч.2 ст. 186 КК України йому слід призначити мінімальне покарання, оскільки у вказаному злочині не приймав участі.

Просить перекваліфікувати його дії з ч.2 ст. 187 КК України на ч.1 ст. 136 КК України.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_13 , який просив задоволити апеляційну скаргу прокурора, відмовити в задоволенні апеляційних скарг захисників та обвинувачених, захисника ОСОБА_7 ,який просив задовлити апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_8 , який підтримав вимоги апеляційної скарги захисника та своєї апеляційної скарги, захисника ОСОБА_9 , який просив задоволити апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_10 ,який підтримав вимоги апеляційної скарги захисника та своєї апеляційної скарги, захисника ОСОБА_11 , який просив задоволити апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_12 , який підтримав думку свого захисника, потерпілу ОСОБА_19 , яка просила відмовити в задоволенні апеляційнихь скарг захисників та обвинувачених, наполягала на суворій мірі покарання, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд вважає, що слід відмовити в задоволенні апеляційних скарг захисників та обвинувачених, задоволити апеляційну скаргу прокурора, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження в дотримання ст. 94 КПК України, перевіривши та оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд дійшов до висновку щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186, ч.4 ст. 187, п.6 ч.2 ст. 115 КК України, щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 187 КК України, обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 187 КК України.

Доводи захисника ОСОБА_9 щодо наявності підстав для кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_10 за ч. 3. ст. 135 КК України, обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_8 викладені у апеляційних скаргах щодо наявності підстав для кваліфікації їх дій за ч.1 ст. 136 КК України є безпідставними.

Частиною 2 ст.187 КК України передбачено відповідальність за напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Головною рисою спільної дії (бездіяльності) співучасників є те, що дії (бездіяльність) кожного з них є складовою частиною загальної діяльності з вчинення злочину. Вони діють разом, роблячи свій внесок у вчинення злочину. Дії (бездіяльність) кожного із учасників за конкретних обставин є необхідною умовою для вчинення злочинних дій (бездіяльності) іншим співучасником та настання спільного злочинного результату.

Домовленістю групи осіб про спільне вчинення злочину є узгодження об`єкта злочину, його характеру, місця, часу, способу вчинення та змісту виконуваних функцій, яке може відбутися в будь-якій формі - усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій, що висловлені не у формі усної чи письмової пропозиції, а безпосередньо через поведінку, з якої можна зробити висновок про такий намір.

Суд першої інстанції, керуючись роз`ясненннями постанови Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду від 02.12.2021 року, вірно дійшов висновку, що, зважаючи на конклюдентний характер дій обвинувачених, які діяли узгоджено, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_12 разом із потерпілим ОСОБА_16 вийшли з кафе «12 стільців» та попрямували в сторону залізничних колій, обвинувачені ОСОБА_10 і ОСОБА_8 йшли поруч, прийшовши до безлюдного місця, користуючись тим, що за їх діями ніхто не спостерігає та об`єктивно не може спостерігати, розуміючи, що на вулиці орієнтовно 23:00 год., обвинувачений ОСОБА_10 став біля потерпілого ОСОБА_16 , щоб у разі вчинення опору потерпілим зупинити його дії, а також задля попередження появи сторонніх осіб, в свою чергу обвинувачений ОСОБА_8 діючи за попередньо обговореним планом, розпилив в обличчя потерпілого газовий балон, а обвинувачений ОСОБА_12 в цей час наніс удар кулаком в обличчя потерпілого ОСОБА_16 , а також те, що обвинувачений ОСОБА_12 дістав із кишені ніж типу «бабочка», який він перед цим постійно демонстрував під час відпочинку в кафе, та, відступивши від заздалегідь розробленого між обвинуваченими плану, розуміючи можливість умисного вбивства, почав наносити ним удари в область живота та тіла ОСОБА_16 , після чого, обвинувачені розуміючи, що потерпілий лежить на землі, не чинить жодного опору та не має можливості його чинити, викрали його речі (картки, грошові кошти, мобільний телефон).

У вироку суд навів належні і достатні мотиви та підстави ухвалення судового рішення щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_8 за ч.2 ст. 187 КК України.

Вирішуючи питання щодо доведеності вини за ч.2 ст. 187 КК України обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , суд першої інстанції безпосередньо допитав обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , дослідив докази.

При цьому судом дано оцінку показанням обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , які вину за ч.2 ст. 187 КК України не визнали, неодноразово змінювали свої показання в частині того, яким чином вчиняли злочин, та прийнято рішення на підставі сукупності доказів, які узгоджуються між собою.

Так, судом враховано показання свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , які являються працівниками поліції, пояснювали, що, перебуваючи на службі 22.02.2022 близько 23:00 год. та здійснюючи патрулювання на території залізничного вокзалу у м. Вінниці, почули крик особи чоловічої статі із проханням не бити, побігши на крик, помітили, що троє чоловіків втікають, а один лежить не землі, весь його одяг та все навколо було у крові. Потерпілий повідомив, що троє чоловіків нанесли йому тілесні ушкодження, потім викрали мобільний телефон, гаманець із грошима, банківські карти та втекли. Після чого, за кілька метрів, знайшли та затримали ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , які перебували у стані алкогольного спяніння, їх одяг був у крові та у них були речі потерпілого.

Свідок ОСОБА_23 під час судового розгляду пояснював, що 22.02.2022 року ввечері до кафе «12 стільців» зайшли раніше незнайомі йому ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_8 , які сиділи за столиком та розпивали алкогольні напої, потім слухали музику. За сусіднім столиком в кафе відпочивав хлопець у військовій формі. Обвинувачені попросили у нього телефон, щоб здійснити телефонний дзвінок та між ними почалась розмова. Потім ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_8 разом із чоловіком у військовій формі покинули приміщення кафе та пішли, розмовляючи в сторону перону на залізничному вокзалі, орієнтовно о 22:00 год.

Свідок ОСОБА_24 під час судового розгляду підтвердила, що 22.02.2022 року обвинувачені розпивали спиртні напої, потерпілий ОСОБА_16 їм показував мобільний телефон. Потім вони всі пішли в сторону перону залізничного вокзалу.

Також судом першої інстанції при прийнятті рішення, оцінено та проаналізовано докази, а саме:

- виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 5510 від 22.02.2022, відповідно до якої у ОСОБА_16 наявні численні ножові поранення живота, рук, геморагічний шок;

- протокол огляду місця події від 23.02.2022, відповідно до якого у присутності двох понятих та за участю інспектора-криміналіста проведено огляд ділянки місцевості неподалік залізничного вокзалу у м. Вінниці, що за адресою: площа Привокзальна, 1. В ході огляду виявлено та вилучено мобільний телефон, сліди речовини бурого кольору, гаманець в якому наявна сім-карта, предмет схожий на ніж зі слідами речовини бурого кольору. Із ілюстративною таблицею до протоколу, яку було оглянуто та досліджено у ході судового провадження;

- протокол пред`явлення для впізнання за фотознімками від 23.02.2022 відповідно до якого в присутності двох понятих свідок ОСОБА_24 впізнала ОСОБА_12 за зачіскою, формою очей та загальними рисами, як особу, яка перебувала 22.02.2022 об 22:00 год. у кафе «12 стільців», що в м. Вінниці у приміщенні залізничного вокзалу та разом із двома друзями одного з яких звали ОСОБА_25 розпивали спиртні напої, де ОСОБА_12 показував ніж типу « ОСОБА_26 »;

- протокол пред`явлення для впізнання за фотознімками від 23.02.2022, відповідно до якого в присутності двох понятих свідок ОСОБА_24 впізнала ОСОБА_8 за формою зачіски, світлим волоссям, формою брів, як особу, яка перебувала 22.02.2022 об 22:00 год. у кафе «12 стільців», що в м. Вінниці у приміщенні залізничного вокзалу та назвався ОСОБА_25 , де разом із двома друзями одного з яких звали ОСОБА_27 розпивали спиртні напої та в подальшому разом із ними та невідомим хлопцем вийшовши з приміщення кафе, перелізли через паркан залізничних колій попрямували в іншу сторону;

- протокол пред`явлення для впізнання за фотознімками від 23.02.2022, відповідно до якого в присутності двох понятих свідок ОСОБА_24 впізнала ОСОБА_10 за формою рота та носу як особу, яка перебувала 22.02.2022 об 22:00 год. у кафе «12 стільців», що в м. Вінниці у приміщенні залізничного вокзалу та назвався ОСОБА_25 де разом із двома друзями одного з яких звали ОСОБА_27 , а іншого ОСОБА_25 розпивали спиртні напої та в подальшому разом із ними та невідомим хлопцем вийшовши з приміщення кафе, перелізли через паркан залізничних колій попрямували в іншу сторону;

- протокол пред`явлення для впізнання за фотознімками від 23.02.2022, відповідно до якого в присутності двох понятих свідок ОСОБА_28 впізнав ОСОБА_12 за формою очей, брів, зачіски, як особу, яка перебувала 22.02.2022 об 22:00 год. у кафе «12 стільців», що в м. Вінниці у приміщенні залізничного вокзалу та разом із своїми друзями розпивали спиртні напої, де ОСОБА_12 вийняв із кишені розкладний ніж типу «бабочка»; протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками від 23.02.2022, відповідно до якого в присутності двох понятих свідок ОСОБА_28 впізнав ОСОБА_8 за загальними ознаками обличчя, формою носа та очей, як особу, яка перебувала 22.02.2022 об 22:00 год. у кафе «12 стільців», що в м. Вінниці у приміщенні залізничного вокзалу та під час того, як знаходились в середині, розпивали спиртні напої із своїми друзями та в подальшому разом із ними та невідомим хлопцем вийшовши з приміщення кафе, перелізли через паркан залізничних колій попрямували в іншу сторону;

- висновок експерта № 59 від 23.03.2022, відповідно до якого проведено судово-медичну експертизу зразків крові ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 . В результаті встановлено, що кров ОСОБА_12 відноситься до групи А з ізогемаглютинином анти-В за ізосерологічною системою АВО; Кров ОСОБА_8 відноситься до групи А з ізогемаглютинином анти-В за ізосерологічною системою АВО; кров ОСОБА_10 відноситься до групи О з ізогемаглютинином анти-А та анти-В за ізосерологічною системою АВО;

- висновк експерта № 1729/22-21 від 04.04.2022, відповідно до якого проведено дослідження мобільного телефону «DOOGEE S40 3/32Гб». В результаті встановлено, що ринкова вартість наданого на дослідження мобільного телефону марки «DOOGEE» моделі «S40» об`ємом пам`яті 3/32Гб в корпусі чорно-помаранчевого кольору, станом на момент вчинення злочину 22.02.2022 могла складати 975 грн., при умові робочого стану та виконанні всіх функцій, що відповідній даній моделі;

- висновк експерта № 1727/1728/22-21, відповідно до якого проведено дослідження затискача для купюр «РЕТЕК» та сім-карти «Київстар». В результаті встановлено, що ринкова вартість наданого на дослідження затискача для купюр з монетницею «Р.Т.К-1 Collection 1855» ТМ «РЕТЕК» з урахуванням зносу, станом на момент вчинення злочину 22.02.2022, могла складати 243,85 грн. Ринкова вартість наданої на дослідження сім-карти оператора мобільного зв`язку «Київстар», як стартового пакета, станом на момент вчинення злочину 22.02.202 складала 100 грн.;

- висновок експерта № 64 від 23.03.2022, відповідно до якого проведено судово-медичну експертизу двох марлевих тампонів зі змивами речовини бурого кольору. З вказаного висновку слідує, що кров трупа ОСОБА_16 відноситься до групи О з ізогемаглютининами анти-А та анти-В за ізосерологічною системою АВО. Кров ОСОБА_12 відноситься до групи А з ізогемаглютинином анти-В за ізосерологічною системою АВО. Кров ОСОБА_8 відноситься до групи А з ізогемаглютинином анти-В за ізосерологічною системою АВО. Кров ОСОБА_10 відноситься до групи О з ізогемаглютининами анти-А та анти-В за ізосерологічною системою АВО. В слідах на обох марлевих тампонах (об`єкти №1,2), представлених на дослідження, знайдено кров людини, при серологічному дослідженні якої виявлений лише антиген Н. Таким чином, дана кров може походити від будь якої людини з групою крові О з ізогемаглютининами анти-А та анти-В і походження її як від потерпілого ОСОБА_16 , так і від ОСОБА_10 ;

- протокол проведення слідчого експерименту від 11.07.2022, відповідно до якого в присутності двох понятих, підозрюваного ОСОБА_10 його захисника, проведено слідчий експеримент з ОСОБА_18 в ході якого останній на місці показав яким чином відбувались події 22.02.2022.

Суд першої інстанції дослідивши показання обвинувачених, свідків, матеріали провадження належним чином умотивував та обгрунтував своє рішення щодо кваліфікації дій ОСОБА_10 за ч.2 ст. 187 КК України та виклав доводи щодо відстуності підстав для кваліфікації дій ОСОБА_10 за ч. 3 ст. 135 КК України .

Апеляційний суд погоджується з тим, що попередня змова між обвинуваченими доведена, оскільки встановлені та перевірені обставини вказують на те, що попередня змова виникла до вчинення злочину відносно ОСОБА_16 , поведінка ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 була узгодженою, оперативною, послідовною, дії обвинувачених були конклюдентними.

Твердження захисника щодо невизначення ролі ОСОБА_10 спростовано судом.

Під час апеляційного розгляду досліджено протокол проведення слідчого експерименту від 11.07.2022 року за участі підозрюваного ОСОБА_10 з відтворенням відео слідчого експерименту, з якого убачається, що ОСОБА_10 чітко, послідовно давав показання щодо обставин вчинення кримінального правопорушення відносно ОСОБА_16 , чітко розмежовуючи родь кожного з обвинувачених.

З протоколу пред`явлення особи до впізнання за фотознімками від 23.02.2022 року за участі свідка ОСОБА_24 , дослідженого під час апеляційного розгляду убачається, що свідок впізнала ОСОБА_8 за формою зачіски, світлим волоссям, формою брів, як особу, яка перебувала 22.02.2022 об 22:00 год. у кафе «12 стільців», що в м. Вінниці у приміщенні залізничного вокзалу та назвався ОСОБА_25 , де разом із двома друзями одного з яких звали ОСОБА_27 розпивали спиртні напої та в подальшому разом із ними та невідомим хлопцем вийшовши з приміщення кафе, перелізли через паркан залізничних колій попрямували в іншу сторону;

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», що розбій як злочин проти власності (стаття 187 КК) - це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства. Під нападом за статтею 187 КК слід розуміти умисні дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного або психічного насильства, зазначеного в частині першій цієї статті. Розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, або з погрозою застосування такого насильства, незалежно від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні.

Проаналізувавши зібрані у даному кримінальному провадженні докази, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності в діях обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_10 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України.

Висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, зібраними у суворій відповідності з вимогами закону.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що судом першої інстанції надано належну оцінку доводам захисника ОСОБА_9 , який просив суд перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_10 з ч.2 ст. 187 КК України на ч.3 ст. 135 КК України.

З огляду на досліджені докази суд у вироку спростував доводи захисника ОСОБА_9 щодо наявності підстав для кваліфікації дій ОСОБА_10 за ч.3 ст. 135 КК України, посилаючись на те, що згідно положень ст. 135 КК України суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом: винний усвідомлює суспільно небезпечний характер своєї бездіяльності, а саме те, що він залишає без допомоги особу, яка перебуває у небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, або що він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, і бажає чинити саме так, що обвинувачений ОСОБА_10 умисно, маючи достатній вік для розуміння своїх дій, усвідомлюючи тяжкі наслідки, як вчинених ним дій, так і вчинених дій іншими обвинуваченими, мав реальну можливість зрозуміти, що потерпілий ОСОБА_16 від отриманих ОСОБА_12 ушкоджень, може померти, не вжив жодних заходів для ненастання смерті, тобто він та інші обвинувачені самі поставили потерпілого в небезпечний для життя стан, свідомо допускали можливість настання смерті ОСОБА_16 , і лише від їх дій залежало настання чи ненастання цих наслідків, що виключає кваліфікацію дій ОСОБА_10 за ч.3 ст. 135 КК України.

Судом також дано оцінку показанням обвинувачених, які змінювали неодноразово показання щодо обставин вчинення кримінальних правопорушень та розцінено їхню поведінку як спосіб захисту , спосіб уникнення кримінальної відповідальності.

З висовками суду погоджується суд апеляційної інстанції.

Що стосується доводів апеляційних скарг обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_10 щодо зміни кваліфікції їх дій з ч.2 ст. 187 КК України на ч. 1 ст.136 КК України,суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

За змістом положень ч. 1 ст. 136 КК України кримінальна відповідальність передбачена за ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, при можливості надати таку допомогу або неповідомлення про такий стан особи належним установам чи особам, якщо це спричинило тяжкі тілесні ушкодження.

Апеляційний суд, відкидаючи доводи апеляційних скарг обвинувачних, вказує на те, що поведінка обвинувачених, яка була зухвалою відносно потерпілого ОСОБА_16 не свідчила про бажання обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_10 надати потерпілому допомогу, вжити відповідних заходів та повідомити про стан потерпілого закладу охорони здоров`я.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для перекваліфікації дій на ч.1 ст. 136 КК України.

Доводи апеляційних скарг захисника ОСОБА_11 щодо невідповідності призначеного судом покарання ОСОБА_12 , захисника ОСОБА_7 щодо невідповідності призначеного судом покарання ОСОБА_8 та ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинувачених є безпідставними.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

За змістом ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню ним нових злочинів.

Згідно ст.65 КК України суд призначає покарання у межах установлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції в дотримання вимог ст. 65 КК України, керуючись роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7від 24.10.2003року «Про практику призначення судами кримінального покарання» врахував ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_12 кримінальних правопорушень, які згідно ст.12 КК України є тяжкими та особливо тяжким злочином, обставини їх вчинення, ставлення до вчиненого, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, відповідно до довідки комунального некомерційного підприємства «Центр терапії залежностей «Соціотерапія» Вінницької обласної ради» № 652 від 12.04.2022 на диспансерному наркологічному обліку у закладі не перебуває, згідно довідки комунального некомерційного підприємства «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка Вінницької обласної ради» № 29/1763 від 14.04.2022 ОСОБА_12 на обліку у закладі не перебуває, має на утриманні неповнолітню дитину 2022 року народження (зі слів останнього), відсутність обставин, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_12 , обставину, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_12 вчинення злочину особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння, думку потерпілої та дійшов висновку, що покарання у вигляді довічного позбавлення волі досягне мети покарання.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції в дотримання вимог ст. 65 КК України, керуючись роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7від 24.10.2003року «Про практику призначення судами кримінального покарання» врахував ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, які згідно ст.12 КК України є тяжкими злочинами, обставини їх вчинення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, відповідно до довідки комунального некомерційного підприємства «Центр терапії залежностей «Соціотерапія» Вінницької обласної ради № 651 від 12.04.2022 на диспансерному наркологічному обліку у закладі не перебуває, згідно довідки комунального некомерційного підприємства «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка Вінницької обласної ради» № 29/1762 від 14.04.2022 на обліку у закладі не перебуває, відсутність обставин, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , обставину, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 вчинення злочину особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння, ставлення до вчиненого, думку потерпілої та призначив покарання у виді позбавлення волі.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції в дотримання вимог ст. 65 КК України, керуючись роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7від 24.10.2003року «Про практику призначення судами кримінального покарання» врахував ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_10 кримінальних правопорушень, які згідно ст.12 КК України є тяжкими злочинами, обставини їх вчинення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, відповідно до довідки комунального підприємства «Одеський обласний медичний центр психологічного здоров`я Одеської обласної ради» № 237 від 16.05.2022 на обліку у закладі не перебуває, згідно довідки комунального некомерційного підприємства «Центр терапії залежностей «Соціотерапія» Вінницької обласної ради» № 653 від 12.04.2022. на диспансерному наркологічному обліку у закладі не перебуває, відповідно до довідки комунального некомерційного підприємства «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка Вінницької обласної ради» № 29/1761 від 14.04.2022 на обліку у закладі не перебуває, відсутність обставин, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, обставину, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання вчинення злочину особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння, думку потерпілої, його поведінку в ході судового провадження та визначив покарання у виді позбавлення волі.

Проаналізувавши обставини, які мають значення при призначенні покарання, перевіривши дотримання судом першої інстанції вимог ст. 50, ст. 65 КК України, приймаючи позицію потерпілої, яка наполягала на суворій мірі покарання, суд апеляційної інстанції вважає, що визначене судом першої інстанції покарання обвинуваченим ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 за своїм видом та розміром відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинувачених, а також принципам «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

При цьому суд апеляційної інстанції керується правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 09.10.2018 у справі № 756/4830/17-к, що визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що в апеляційних скаргах захисники, викладаючи свої доводи, посилаються на обставини, які були належним чином досліджені та враховані судом першої інстанції при прийнятті рішення щодо виду та розміру покарання, призначеного обвинуваченим.

Разом з тим наявні підстави для зміни судового рішення відповідно до вимог п.3 ч.1 ст. 409 КПК України.

Доводи апеляційної скарги прокурора в частині вирішення питання щодо скасування арешту на майно є обгрунтованими.

Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ постановлення вироку» та п.29 постанови Пленуму Верховного Суду України

№ 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» акцентовано увагу судів на необхідності точного виконання вимог закону про зміст резолютивної частини обвинувального вироку, яка повинна бути викладена чітко та ясно, щоб при виконанні вироку не виникало сумнівів щодо виду та розміру покарання, призначеного судом, та змісту інших рішень, викладених у цій частині вироку.

Наведені вимоги залишились поза увагою Вінницького міського суду Вінницької області у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_12 , ОСОБА_29 , ОСОБА_10 .

Вироком суду скасовано ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 17.03.2022, якою, окрім іншого, було накладено арешт на грошові кошти в сумі 485 гривень.

Згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 23.02.2022, під час особистого обшуку ОСОБА_12 виявлено та вилучено грошові кошти в сумі 485 гривень.

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 18.03.2024 ухвалено рішення про призначення додаткового покарання у виді конфіскації всього майна, належного на праві власності ОСОБА_12 .

Грошові кошти в сумі 485 грн. згідно протоколу затримання були вилучені у ОСОБА_12 .

Одночасно оскаржуваним вироком скасовано арешт накладений ухвалою Вінницького міського суду від 17.03.2022 року також на грошові кошти, які були вилучені у ОСОБА_12 під час затримання, що може перешкодити подальшому виконанню додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Враховуючи вищевикладене, слід доповнити резолютивну частину вироку вказівкою про часткове скасування ухвали Вінницького міського суду від 17.03.2022, дію ухвали, якою накладено арешт на грошові кошти в сумі 485 гривень до моменту виконання додаткового покарання у виді конфіскації майна ОСОБА_12 залишити в силі.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 409, 414, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції,-

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити в задоволенні апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_11 .

Апеляційну скаргу прокурора задоволити.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 18 березня 2024 року щодо ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, КК України, ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, КК України змінити в частині вирішення питання щодо скасування арешту на майно у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Доповнити резолютивну частину вироку вказівкою про часткове скасування ухвали Вінницького міського суду від 17.03.2022, дію ухвали, якою накладено арешт на грошові кошти в сумі 485 гривень до моменту виконання додаткового покарання у виді конфіскації майна ОСОБА_12 залишити в силі.

В решті вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 18.03.2024 року залишити без змін.

Судове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення до Верховного Суду, а засудженими, які тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення копії судового рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4