Справа № 487/5354/24
Провадження № 1-кс/487/3823/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.07.2024 Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , власника майна ОСОБА_3 , представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_5 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000056 від 23.10.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 199, ч.3 ст. 28 ч.1 ст.204 КК України про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:

01.07.2024 прокурор Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням, в рамках здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 0000056 від 23.10.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 199, ч.3 ст. 28 ч.1 ст.204 КК України, в якому просив накласти арешт на вилучені в ході проведення обшуку транспортного засобу марки "Mazda 3" д/н НОМЕР_1 майно та речі, а саме: транспортний засіб марки "Mazda 3" д/н НОМЕР_1 , ключі від транспортного засобу, технічний паспорт НОМЕР_2 .

В обгрунтування клопотання прокурор зазначив, що в провадженні слідчого відділу Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області перебувають матеріали досудового розслідування за № 0000056 від 23.10.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 199, ч.3 ст. 28 ч.1 ст.204 КК України.

27.06.2024 в ході проведення санкціонованого обшуку транспортного засобу марки "Mazda 3" д/н НОМЕР_1 , було вилучено майно та речі, а саме: транспортний засіб марки "Mazda 3" д/н НОМЕР_1 , ключі від транспортного засобу, технічний паспорт НОМЕР_2 .

Підставою для внесення клопотання стало те, що вилучені речі, майно, є засобом вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди вчиненого кримінального правопорушення та будуть використані в якості речових доказів для встановлення істини по справі.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав у повному обсязі. Зазначав, що автомобіль марки "Mazda 3" д/н НОМЕР_1 , використовувався як знаряддя кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди, а тому буде використано в якості речового доказу для встановлено істини по справі.

Представник ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні зазначив, що з 23.07.2010 по 13.05.2021 ОСОБА_3 перебувала у законному шлюбі з ОСОБА_3 .

02.08.2021 ОСОБА_3 було укладено з АТ "А-Банк" Договір № АРНЕ403213АЯВА про надання послуг з фінансового лізингу. Відповідно до умов договору ОСОБА_3 отримала автомобіль марки "Mazda 3" д/н НОМЕР_1 , на умовах щомісячної оплати 14604,57 грн. З 07.11.2018 ОСОБА_3 здійснює свою підприємницьку діяльність, не пов`язану з реалізацією тютюнових виробів.

Отже, враховуючи, що ОСОБА_3 є належним користувачем (лізінгоотримувачем) транспортного засобу марки "Mazda 3" д/н НОМЕР_1 , та враховуючи що прокурором не доведено факту використання автомобіля як знаряддя кримінального правопорушення, зокрема перевезення тютюнових виробів, наявність на автомобілі слідів злочину, причетності ОСОБА_3 до кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_3 , просив відмовити у задоволенні клопотання.

В судовому засіданні ОСОБА_3 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, зазначала що перебувала з ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі. 13.05.2021 шлюб розірвано. З 2021 спільне господарство не ведуть. Жодного відношення до підприємницької діяльності ОСОБА_3 не має. Вона є належним користувачем (лізінгоотримувачем) транспортного засобу марки "Mazda 3" д/н НОМЕР_1 . Транспортний засіб використовується лише для забезпечення потреб сім`ї.

Заслухавши доводи учасників кримінального провадження, дослідивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що в провадженні слідчого відділу Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області перебувають матеріали досудового розслідування за № 0000056 від 23.10.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 199, ч.3 ст. 28 ч.1 ст.204 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_3 , організував вчинення злочинів пов`язаних з систематичним незаконним придбанням, перевезенням, зберіганням з метою використання при продажу тютюнових виробів підроблених марок акцизного податку та незаконним придбанням, зберіганням з метою збуту, а також збутом та транспортуванням з метою збуту незаконно виготовлених тютюнових виробів.

27.06.2024 в ході проведеного санкціонованого обшуку транспортного засобу марки "Mazda 3" д/н НОМЕР_1 , було вилучено майно та речі, а саме: транспортний засіб марки "Mazda 3" д/н НОМЕР_1 , ключі від транспортного засобу; технічний паспорт НОМЕР_2 .

Постановою слідчого СВ Миколаївського РУП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_6 від 27.06.2024 вищезгадані речі визнані речовими доказами.

В ході судового розгляду клопотання про накладення арешту, встановлено, що з 23.07.2010 по 13.05.2021 ОСОБА_3 перебувала у законному шлюбі з ОСОБА_3 .

02.08.2021 ОСОБА_3 було укладено з АТ "А-Банк" Договір № АРНЕ403213АЯВА договір про надання послуг з фінансового лізингу. Відповідно до умов договору ОСОБА_3 отримала автомобіль марки "Mazda 3" д/н НОМЕР_1 , на умовах щомісячної оплати 14604,57 грн.

У відповідності до п. п. 1, 2, 3 ч. 2, ч. 3-5 статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Згідно положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

За змістом ч. 1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органівта органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно частин 1 та 2 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен, у тому числі, враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою ( якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Статею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Окрім того, ч.2 ст. 328 ЦК України передбачає, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларації прав людини ( 1948) та Європейська конвенція про захист прав людини та основоположних свобод ( 1950), учасником яких є Україна.

Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини.

Конвенція про захист прав і основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є кремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення.

Згідно ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

За наслідками перевірки матеріалів, наданих прокурором до клопотання, а також під час розгляду, слідчий суддя вважає, що обставини та підстави для арешту транспортного засобу марки "Mazda 3" д/н НОМЕР_1 , ключів від транспортного засобу; технічного паспорту НОМЕР_2 , свого підтвердження не знайшли.

Так в клопотанні, та у судовому засіданні не зазначено, які саме сліди або інші відомості кримінального правопорушення можуть зберегти на собі вищевилучене майно та речі, яким чином вони можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Крім того, прокурором у клопотанні та у судовому засіданні не доведено, що транспортний засіб марки "Mazda 3" д/н НОМЕР_1 використовувався як засіб вчинення кримінального правопорушення.

Представником власника майна на підставі наданих документів доведено належність вилученого транспортного засобу ОСОБА_3 , яка не є фігурантом даного кримінального провадження, а також використання автомобіля останньою задля потреб сім`ї.

Таким чином, прокурором не надано суду доказів, які б вказували, що на даний час існує потреба в застосуванні арешту майна, та накладення арешту на майно виправдовує такий ступінь втручання у права власника майна і без застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження неможливо виконати завдання кримінального провадження.

Слідчий суддя вважає, що накладення арешту на майно належне ОСОБА_3 є втручанням у право власності, незаконним обмеженням у володінні, розпорядженні та користуванні своєю власністю. А тому, виходячи із п.2 ч.3 ст.132 КПК України, потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи ОСОБА_3 , як власника майна. При вказаних обставинах арешт майна порушує справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження, що, у свою чергу, нівелює накладення арешту на таке майно з метою забезпечення збереження речових доказів.

Таким чином клопотання прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 98, 131-132, 167, 168, 170-173 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання прокурора Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_5 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000056 від 23.10.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 199, ч.3 ст. 28 ч.1 ст.204 КК України про арешт майна - відмовити.

Вилучений транспортний засіб марки "Mazda 3" д/н НОМЕР_1 ; ключі від транспортного засобу; технічний паспорт НОМЕР_2 - негайно повернути власнику.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали оголошено 22.07.2024 о 13.10 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1