Справа №:755/3734/22
Провадження №: 1-кс/755/3017/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" вересня 2024 р. слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , перевіривши клопотання потерпілої ОСОБА_2 про проведення огляду потерпілої та проведення комісійної судово-медичної експертизи в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.10.2020 року за №0006854, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України,

встановив:

До слідчого судді надійшло клопотання потерпілої ОСОБА_2 про проведення огляду потерпілої та проведення комісійної судово-медичної експертизи в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.10.2020 року за №0006854 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України.

Клопотання обґрунтовано тим, що постановами слідчого СВ Дніпровського УП ГУНП у м. Києві від 17 липня 2023 року та від 05 червня 2024 року було призначено комісійні судово-медичні експертизи, проведення яких було доручено експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи. Проте, вказані експертизи проведені не були, з огляду на те, що слідчим не було надано експертній установі достатній обсяг медичної документації для проведення відповідних експертних досліджень.

Слідчий суддя, вивчивши вказане клопотання та додані до нього докази, приходить до наступних висновків.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ст. 1 КПК України).

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження з тим, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 242 КПК України експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами, яких залучають сторони кримінального провадження або слідчий суддя за клопотанням сторони захисту у випадках та порядку, передбачених статтею 244 цього Кодексу, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання. Не допускається проведення експертизи для з`ясування питань права.

Статтею 243 КПК України регламентовано, що експерт залучається у разі наявності підстав для проведення експертизи за дорученням сторони кримінального провадження.

Сторона захисту має право самостійно залучати експертів на договірних умовах для проведення експертизи, у тому числі обов`язкової.

Експерт може бути залучений слідчим суддею за клопотанням сторони захисту у випадках та порядку, передбачених статтею 244 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 244 КПК України до слідчого судді з клопотанням про проведення експертизи має право звернутися сторона захисту.

При цьому, чинний кримінально процесуальний закон ч. 2 ст. 242 КПК України регламентує обов`язок прокурора та слідчого на забезпечення проведення експертизи стосовно визначеного переліку питань, обов`язкових до з`ясування.

Із аналізу вказаних положень, вбачається, що законодавцем хоч і надано право на звернення сторони захисту до слідчого судді із відповідним клопотанням про призначення експертизи, проте не урегульовано можливості такого звернення сторони обвинувачення.

Тобто, у вказаному випадку, суб`єктом звернення порушено процесуальний порядок ініціювання питання проведення експертизи, а слідчий суддя позбавлений можливості розглянути подане клопотання потерпілої, у зв`язку із відсутністю встановлених законом повноважень.

Суд звертає увагу суб`єкта звернення на те, що останній не позбавлений можливості ініціювати вказане питання у належному порядку, регламентованому ст. 220 КПК України.

Окрім того, суд звертає увагу на тому, що потерпілою не надано суду підтверджуючих документів про те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №0006854 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, триває. При цьому до клопотання потерпілою долучаються процесуальні документи органу досудового розслідування, котрі датовані червнем місяцем 2024 року, що об`єктивно позбавляє суд можливості встановити обсяг повноважень слідчого судді при розгляді вказаного клопотання.

Суд наголошує увагу суб`єкта звернення на тому, що аналізом системи документообігу суду КП «Д-3», встановлено, що ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 06.09.2024 року, вже вирішувалося ідентичне клопотання заявника, яке за наслідками попереднього розгляду було повернуто.

Суд констатує, що поза межами правового регулювання КПК України знаходиться інститут реагування на можливі зловживання процесуальними правами учасниками кримінального провадження, які стосуються відсутності встановлення обмежень у разі звернення суб`єктів із ідентичними клопотаннями.

У таких випадках КПК рекомендує застосовувати загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу. До них належить, зокрема, засада доступу до правосуддя, яка полягає в тому, що кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи у розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Так, принцип верховенства права у кримінальному провадженні, а також кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК). Виходячи з практики ЄСПЛ, одним з основоположних аспектів верховенства права є вимога щодо юридичної визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Юридична визначеність вимагає поваги до принципу res judicata, тобто остаточності рішення суду у спірних правовідносинах. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі (рішення у справі Brumarescu v. Romania, заява № 28342/95, 28.11.1999, § 61, 62).

Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Таким чином, оскільки питання ініційоване суб`єктом звернення у вказаному клопотанні не відноситься до повноважень слідчого судді, а відповідні дії суду при отриманні такого роду клопотань КПК України не врегульовані, суд вважає за доцільне застосувати аналогію закону, зокрема, враховуючи положення п. 2 ч. 2 ст. 304 КПК України.

Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя дослідивши матеріали клопотання, долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, в порядку ст. 94 КПК України, вважає, що клопотання слід повернути особі, яка його подала, роз`яснивши, що повернення клопотання, не позбавляє права повторного звернення до суду.

На підставі викладеного та, керуючись вимогами ст.ст. 1-29, 242, 243, 244, 304 КПК України, слідчий суддя, -

постановив :

Скаргу ОСОБА_2 про проведення огляду потерпілої та проведення комісійної судово-медичної експертизи в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.10.2020 року за №0006854 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України - повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали про повернення скарги надіслати особі, яка її подала, разом із скаргою та усіма доданими до неї документами.

Повернення скарги не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді, суду в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: