Номер провадження: 11-кп/813/110/24
Справа № 515/331/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинувачених - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_10 на вирок Татарбунарського районного суду Одеської області від 14.02.2018 року у кримінальному провадженні №0000024, внесеному до ЄРДР 13.12.2013 року, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в селі Дмитрівка, Татарбунарського району, Одеської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, має неповнолітню дитину, не судимого, працює провідним інженером Татарбунарського міжрайонного управління водного господарства, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка народилася в селі Перегінськ, Рожнятівського району Івано-Франківської області, українку, громадянку України, з вищою освітою, розлучену, не судиму, працює директором приватного підприємства «Арцизький відділ капітального будівництва» зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 366, ч. 4 ст. 191 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Вироком Татарбунарського районного суду Одеської області від 14.02.2018 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винними у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України та кожному із них призначено покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн. з позбавленням права обіймати посади: для ОСОБА_7 - пов`язані зі здійсненням функцій представника влади чи місцевого самоврядування; для ОСОБА_8 - пов`язані із виконанням адміністративно-розпорядчих функцій, на строк 1 рік для кожного.

Звільнено ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України - у зв`язку із закінченням строків давності.

Закрито кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Визнано ОСОБА_7 і ОСОБА_8 невинуватими у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 191 КК України та виправдано їх за недоведеністю у їх діях складу зазначеного кримінального правопорушення.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді від 07.03.2017 на майно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Вирішено питання стосовно судових витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.

Вироком суду ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винуватими у тому, що 12 грудня 2011 року між Приватним підприємством «Арцизький відділ капітального будівництва» (далі - ПП «Арцизький відділ капітального будівництва») в особі директора ОСОБА_8 та Дмитрівською сільською радою Татарбунарського району Одеської області в особі її голови ОСОБА_7 було укладено договір №16 про надання послуг на виготовлення проектно-кошторисної документації на капітальний ремонт Будинку культури в с. Дмитрівка.

Того ж дня ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , діючи умисно, остання з метою отримання грошових коштів, а ОСОБА_7 - з метою освоєння грошових коштів, попередньо домовившись між собою, достовірно знаючи, що робіт за згаданим договором не виконано, внесли до акта приймання виконаних послуг на виготовлення проектно-кошторисної документації від указаної дати завідомо неправдиві відомості про виконання вказаних робіт у повному обсязі, завірили його підписами та печатками.

Також орган досудового розслідування обвинувачував ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у тому, що голова місцевої ради ОСОБА_7 на підставі вищезазначеного акта підписав платіжне доручення від 22 лютого 2012 року №1, згідно з яким Дмитрівська сільська рада перерахувала на розрахунковий рахунок ПП «Арцизький відділ капітального будівництва» 240195,35 грн. бюджетних коштів, що спричинило тяжкі наслідки, і таким чином розтратив чуже майно, а директор ПП «Арцизький відділ капітального будівництва» ОСОБА_8 привласнила чуже майно.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 31 жовтня 2018 року вирок Татарбунарського районного суду Одеської області від 14 лютого 2018 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишив без змін.

Верховний Суд постановою від 02 липня 2019 року задовольнив частково касаційні скарги прокурорів, скасував ухвалу апеляційного суду Одеської області від 31 жовтня 2018 року і призначив новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

За наслідками нового розгляду кримінального провадження після скасування судового рішення судом касаційної інстанції Одеський апеляційний суд ухвалою від 28 травня 2020 року вирок Татарбунарського районного суду Одеської області від 14 лютого 2018 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишив без змін.

Верховний суд постановою від 16 грудня 2020 року касаційну скаргу прокурора задовольнив частково, ухвалу Одеського апеляційного суду від 28 травня 2020 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 скасував і призначив новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з вказаним вироком, прокурор ОСОБА_11 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що вирок підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду викладеним у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження.

Доводи обґрунтовує тим, що в порушення ст. 337 КПК України, суд вийшов за межі обвинувачення та при формулюванні у вироку обвинувачення, визнаного судом доведеним, вказав фактично період з 12.12.2011 року по 14.02.2018 рік, хоча мав би зазначити період з 12.12.2011 року по день складання обвинувального акту, тобто 09.03.2017 року. В порушення пунктів 1, 2 ч. 3 ст. 374 КПК України судом не викладено у мотивувальній частині вироку формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особам і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинувачених, а також формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення.

Крім того, на думку прокурора, судом не враховано та не надано оцінки письмовим доказам, дослідженим в ході судового розгляду справи, які містяться в матеріалах кримінального провадження, та доводять наявність в діях обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

Просить скасувати оскаржуваний вирок та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_8 винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 191 та ч. 2 ст. 366 КК України та призначити їй покарання:

- за ч. 4 ст. 191 КК України - 5 років позбавлення волі з позбавленням права займатися підприємницькою діяльністю в галузі будівництва строком на 1 рік 6 місяців;

- за ч. 2 ст. 366 КК України - 2 роки позбавлення волі з позбавленням права займатися підприємницькою діяльністю в галузі будівництва строком на 1 рік та сплатою штрафу у розмірі 250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 4250 грн.

Визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 4 ст. 191 КК України - 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати керівні посади в органах місцевого самоврядування строком на 1 рік 6 місяців;

- за ч. 2 ст. 366 КК України - 2 роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати керівні посади в органах місцевого самоврядування строком 1 рік та сплатою штрафу у розмірі 250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 4250 грн.

Згідно ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити:

- ОСОБА_8 - 5 років позбавлення волі з позбавленням права займатися підприємницькою діяльністю в галузі будівництва строком на 1 рік 6 місяців та сплатою штрафу у розмірі 250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 4250 грн.;

- ОСОБА_7 - 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати керівні посади в органах місцевого самоврядування строком на 1 рік 6 місяців та сплатою штрафу у розмірі 250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 4250 грн.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 та ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді 5 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки, з покладенням на них обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.

В задоволенні позову Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району відмовити у зв`язку із виконанням робіт у повному обсязі відповідно до перерахованих на рахунок оплати коштів за виконані роботи.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Татарбунарського районного суду Одеської області від 07.03.2017 р. з метою забезпечення відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у зв`язку із виконанням робіт в повному обсязі та відмовою потерпілого від підтримання позовних вимог.

Стягнути з обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на користь держави витрати на залучення експерта в сумі 3295 грн. 20 коп. з кожного.

Речові докази залишити в матеріалах кримінального провадження.

В порядку ст. 403 КПК України прокурором ОСОБА_10 подано зміни до апеляційної скарги в яких просить перевірити та дослідити наступні документи: обвинувальний акт який перебував на розгляді Татарбунарського районного суду в частині пред`явлено обвинувачення; договір №16 на надання послуг на виготовлення проектно-кошторисної документації на «Капітальний ремонт Будинку АДРЕСА_1 » від 12.12.2011 року (а.с. 105-106 т. 1); акт №16 приймання виконання послуг на виготовлення проектно-кошторисної документації на об`єкт «Капітальний ремонт Будинку культури в с. Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області» від 12.12.2011 р. (а.с. 108, т. 1); висновок №1487 судової будівельно-технічної експертизи складеного 29.02.2016 року (а.с. 93-95, т. 1); висновок експерта. №95 Е (судова економічна експертиза (а.с. 97-102, т. 1); позовну заяву від 03.03.2017 року про відшкодування матеріальної шкоди у кримінальному провадженні поданої Дмитрівською сільською радою Татарбунарського району Одеської області в особі голови Дмитрівської сільської ради ОСОБА_12 ; заяву голови Дмитрівської сільської ради ОСОБА_12 від 22.12.2017 (а.с. 29 т. 2).

Вирок Татарбунарського районного суду Одеської області від 14.02.2018 року стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 скасувати, у зв`язку з невідповідністю висновків суду викладеним у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження.

Дії обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за фактом службового підроблення за ч. 2 ст. 366 КК України перекваліфікувати на ч. 1 ст. 366 КК України, виключивши кваліфікуючу ознаку «тяжкі наслідки».

Ухвалити новий вирок, яким:

Визнати ОСОБА_8 винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів) передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України.

Звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України - у зв`язку із закінченням строків давності.

Визнати ОСОБА_8 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України та призначити їй 5 років позбавлення волі з позбавленням права займатися підприємницькою діяльністю в галузі будівництва строком на 1 рік 6 місяців.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання у виді 5 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки, з покладенням на неї обов`язків передбачених ст. 76 ч. 1 КК Украйни періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів) передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України.

Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України - від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України та призначити йому 5 років позбавлення волі з позбавленням права займатися підприємницькою діяльністю в галузі будівництва строком на 1 рік 6 місяців.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді 5 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки, з покладенням на нього обов`язків передбачених ст. 76 ч. 1 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України - від призначеного покарання у зв?язку із закінченням строків давності.

Закрити кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000024 від 13.12.2013 р., відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

В суді апеляційної інстанції прокурор ОСОБА_6 відмовився від повторного дослідження доказів та у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального законупросив вирок скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Потерпілий ОСОБА_12 про дату, час та місце судового розгляду був належним чином повідомлений, в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі, у зв`язку з чим апеляційний суд з`ясувавши думку учасників кримінального провадження, у відповідності до положень ч. 4 ст. 405 КПК України, вважав за можливе розглянути справу за його відсутності.

Позиції учасників судового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу, думку захисника та обвинувачених, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 374 КПК України встановлено вимоги до мотивувальної частини вироку у разі визнання особи винуватою, а саме в такій необхідно зазначити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

В доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Правильне відображення фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення для аргументації висновків суду про доведеність винуватості особи, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою, що є кримінально-правовою нормою кваліфікації злочинних дій.

Опис злочинного діяння повинен відображати всі юридично-значимі обставини, які б дозволили зробити певний висновок про те, як саме і які конкретно дії (бездіяльність) були здійснені обвинуваченим.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (Справа «Салов проти України»).

Необхідно звернути увагу на те, що метою судочинства є не лише формальне вирішення питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку відповідно до вимог ст. 368 КПК України, а досягнення правосуддя, в зв?язку з чим, суд зобов`язаний дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі прийнятого ним рішення й забезпечують його правосудність.

Відсутність належної мотивації висновків суду призводить до того, що сторона позбавляється можливості обґрунтувати свою позицію під час оскарження судового рішення, а суд вищої інстанції - переглянути його.

Як слідує з приписів п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи виправданою, у мотивувальній частині вироку зазначаються підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає доводи обвинувачення.

При цьому, мотиви, з яких суд не приймає ті чи інші докази, повинні базуватися на їх детальному дослідженні і оцінка повинна надаватись у відповідності до вимог ст. 94 КПК України, з урахуванням усіх обставин справи.

Проте, вказані вимоги кримінально процесуального закону, судом першої інстанції при постановлені вироку відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не виконані, а вирок ухвалений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Судом першої інстанції не враховано, що ст. 191 КК України передбачено відповідальність за привласнення чи розтрату чужого майна, яке було ввірене особі або перебувало в її віданні. Закінченим цей злочин визнається з моменту незаконного безоплатного заволодіння майном або незаконної передачі його третім особам. При цьому суб`єктом злочину - привласнення чужого майна може бути не тільки службова особа, але й особа, якій майно було ввірено або у віданні якої воно перебувало.

Так на підставі підробленого акта приймання виконаних послуг на виготовлення проектно-кошторисної документації №16 від 12 грудня 2011 року голова Дмитрівської сільської ради ОСОБА_7 підписав платіжне доручення від 22 лютого 2012 року, згідно з яким на рахунок очолюваного ОСОБА_8 підприємства було перераховано бюджетні кошти в сумі 240195,35 грн., які були зараховані на розрахунковий рахунок ПП «Арцизький відділ капітального будівництва».

Зі змісту акта №840-16/3 від 08 квітня 2015 року, підтвердженого висновком судово-економічної експертизи №95Е, убачається, що за результатами ревізії сільського бюджету, фінансово-господарської діяльності Дмитрівської сільської ради за період з 01 лютого 2012 року по 01 січня 2015 року було виявлено необґрунтоване перерахування коштів на загальну суму 240195,35 грн за ненадані ПП «Арцизький відділ капітального будівництва» послуги з виготовлення проектно-кошторисної документації на капітальний ремонт Будинку культури в с. Дмитрівка.

Водночас відповідно до укладеного 12 грудня 2011 року договору, наявного у справі, таку проектно-кошторисну документацію мало бути виготовлено в термін до 25 грудня 2011 року. Проте, як убачається з матеріалів кримінального провадження, цього зроблено не було, доки у 2017 році не розпочалося судове провадження.

Таким чином, суд першої інстанції виправдовуючи ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, не навів аналіз доказів, наданих стороною обвинувачення, не проаналізував їх і належно не оцінив, а лише констатував факт недоведеності їх вини такими доказами.

Разом з тим, згідно вироку суду ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, кожному з них призначено покарання та звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України - у зв`язку із закінченням строків давності.

Ухваливши таке рішення суд першої інстанції не дотримався вимог норм закону, якими регламентовано порядок звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Так, суд за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв?язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України, та за згодою підозрюваного, обвинуваченого ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

У тому разі, коли підозрюваний, обвинувачений заперечує проти застосування строків давності щодо нього, суд постановляє вирок, призначає винній особі покарання та на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК звільняє її від покарання у зв?язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

З матеріалів справи вбачається, що обвинувачені звернулись до суду з клопотанням про звільнення їх від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 366 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Таким чином, звільняючи обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності одночасно визнаючи їх винними та призначаючи покарання за ч. 1 ст. 366 КК України, суд першої інстанції порушив приписи ст.ст. 49, 74 КК України.

Апеляційний суд вважає, що вищезазначене порушення вимог кримінального процесуального закону є істотним і ставить під сумнів законність та обґрунтованість вироку відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Частиною 1 ст. 412 КПК України передбачено, що істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Виходячи з наведеного, колегія судів вважає, що судом першої інстанції при розгляді даного кримінального провадження допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а тому вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Оскільки вирок суду першої інстанції скасовується через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та призначається новий розгляд в суді першої інстанції, апеляційний суд, відповідно до вимог ч. 2 ст. 415 КПК України, позбавлений можливості розглянути інші доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення, які підлягають детальному аналізу місцевим судом при новому судовому розгляді.

При новому розгляді суду першої інстанції необхідно врахувати та перевірити всі доводи, викладені в апеляційній скарзі сторони обвинувачення, оцінити докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, після чого ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, вирок суду першої інстанції скасуванню, з призначенням нового судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового провадження, в іншому складі суду.

Керуючись статтями 7, 9, 291, 314, 370, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_10 на вирок Татарбунарського районного суду Одеської області від 14.02.2018 року - задовольнити частково.

Вирок Татарбунарського районного суду Одеської області від 14.02.2018 року у кримінальному провадженні №0000024, внесеному до ЄРДР 13.12.2013 року, відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 366, ч. 4 ст. 191 КК України, - скасувати.

Призначити новий розгляд кримінального провадження №0000024, внесеному до ЄРДР 13.12.2013 року, відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 366, ч. 4 ст. 191 КК України, в тому ж суді першої інстанції, в іншому складі суду зі стадії підготовчого провадження.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4