Справа № 711/7647/24
Номер провадження 1-кп/711/564/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання: - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Черкаси кримінальне провадження № 0000967 від 29.07.2024 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Свидівок Черкаського району Черкаської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, який на утриманні неповнолітніх дітей не має, не працює, не є депутатом, інвалідом, учасником бойових дій, до засудження проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженого:

03.10.2023 року Соснівським районним судом м. Черкаси за ч.1 ст. 309 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік 6 (шість) місяців,

06.06.2024 року Соснівським районним судом м. Черкаси за ч.4 ст.185, 70 КК України, до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України,

із участю в судовому розгляді:

обвинуваченого ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_4 , будучи особою, яка протягом року після засудження за ст.309 КК України, маючи умисел на незаконне придбання та зберігання без мети збуту наркотичного засобу «канабіс», усвідомлюючи суспільну небезпеку свого діяння та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, 09.06.2024 відвідуючи громадську вбиральню Будинку правосуддя, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 знайшов паперовий згорток з вмістом речовини рослинного походження зеленого кольору та зберігав при собі за поясом спортивних штанів, з метою власного вживання, без мети збуту.

В подальшому 29.07.2024, близько 15 години 05 хвилин, перебуваючи в державній установі «Черкаський слідчий ізолятор», розташованої по вулиці Благовісна, 234 в м. Черкаси, сержантом внутрішньої служби ОСОБА_5 , під час заведення ув`язнених (засуджених) з прогулянкового дворику, здійснювався неповний обшук засудженого ОСОБА_4 , під час якого виявлено за поясом спортивних штанів паперовий згорток з вмістом речовини рослинного походження зеленого кольору.

Після чого на місце події викликано працівників слідчої оперативної групи Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області.

Надалі, в ході проведення огляду місця події, у присутності понятих, ОСОБА_4 , добровільно видав паперовий згорток з вмістом речовини рослинного походження зеленого кольору, яка відповідно до висновку судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів № СЕ-19/124-24/11938-НЗПРАП від 11.09.2024 є наркотичним засобом, обіг якого обмежено - канабіс. Маса наркотичного засобу канабісу у перерахунку на суху речовину становить 13.32 г., яку останній будучи особою, яка протягом року після засудження за ст. 309 КК України знайшов та зберігав для власного вживання, без мети збуту.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину визнав у повному обсязі, визнав всі фактичні обставини, але від детальних показів відмовився у відповідності до ст.63 Конституції України. Щиро розкаюється в скоєному та просив суворо не карати.

Суд вважає, що пред`явлене обвинувачення в ході судового розгляду доведено у повній мірі і дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч.2 ст.309 КК України, як незаконне придбання, зберігання наркотичного засобу, без мети збуту, вчиненому протягом року після засудження за ст. 309 КК України.

Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції, роз`яснивши йому положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, вислухавши думку прокурора, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає під примусом.

Це узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Враховуючи викладене, суд, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України та п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р. зі змінами від 06.11.2009 р., особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину. Індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром якої є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 суд, згідно з вимогами ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного, межі, установлені санкцією статті КК України.

Згідно ст.66 КК України, пом`якшуючою його відповідальність обставиною, суд визнає щире каяття у вчиненому.

При цьому, суд враховує, що щире каяття характерне тим, що воно засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, тобто характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого кримінального правопорушення, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

У судовому засіданні обвинувачений свою вину визнав у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаявся, висловлював жаль з приводу вчиненого, критично оцінював свої дії та готовий нести відповідальність за вчинене, що також свідчить про те, що особа розуміє тяжкість наслідків від своїх дій та щиро кається, дійсно бажає виправити ситуацію, що склалася з його вини.

Суд, обираючи вид покарання ОСОБА_4 враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є нетяжким злочином, особу обвинуваченого, який має постійного місця проживання, раніше судимого, не перебуває на обліках, відповідну санкцію інкримінованих частин статті 309, думку сторони обвинувачення щодо застосування до обвинуваченого покарання пов`язаного із реальним позбавлення волі, суд приходить до висновку про необхідність засудження ОСОБА_4 до покарання в межах санкції частини 2 ст.309 КК України, у вигляді реального позбавлення волі.

Підстав для застосування положень ст.69 КК України суд не знаходить, враховуючи, що всю сукупність встановлених обставин судом було аргументовано наведено для призначення мінімального розміру покарання для виховання обвинуваченого.

На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за новим вироком, частково приєднати не відбуту частину покарання за попереднім вироком Соснівськогорайонного суду м.Черкаси від 06.06.2024 року, і остаточно призначити покарання у вигляді позбавлення волі.

Призначення ОСОБА_4 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст.50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, покарання у виді позбавлення чи обмеження волі є винятковими покараннями, які застосовуються щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій, передбачений законом спосіб.

Суд вважає таке покарання необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, що повністю узгоджується із принципами законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Дана позиція також викладена у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.

Цивільний позов не заявлений.

Процесуальні витрати пов`язані з залученням експерта в сумі 1514 грн. 56 коп підлягають стягненню з ОСОБА_4 на користь держави.

Доля речових доказів повинна бути вирішена на підставі ст.100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.100, 349,368-371, 374,615 КПК України, суд-

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.309 КК України та призначити покарання у вигляді 2 (двух) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за новим вироком, частково приєднати не відбуту частину покарання за попереднім вироком Соснівськогорайонного суду м.Черкаси від 06.06.2024 року, і остаточно призначити покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Стягнути із ОСОБА_4 в дохід держави процесуальні витрати при проведенні експертизи у розмірі 1514 гривень 56 коп.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.

Речові докази, а саме: наркотичний засіб, обіг якого обмежено - «канабіс», маса наркотичного засобу канабісу у перерахунку на суху речовину становить 13.32 г. - передано на відповідальне зберігання в кімнату для збереження речових доказів при Черкаському районному управлінні поліції ГУНП в Черкаській області до прийняття по справі рішення згідно Закону - знищити після вступу вироку в законну силу.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси протягом 30 днів - учасниками процесу з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

У відповідності до ч.15 ст.615 КПК України, в умовах воєнного стану, судом проголошено резолютивна частина вироку після складання та підписання повного тексту. Повний текст вироку вручається учасникам судового провадження в день його проголошення.

Головуючий: ОСОБА_1