Справа № 1-694/05
Провадження № 1-в/638/911/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2024 року м. Харків

Суддя Дзержинського районного суду м.Харкова ОСОБА_1 , розглянувши заяву адвоката ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , про скасування арешту на майно (в порядку КПК 1960 року),-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , звернувся до суду з заявою про скасування арешту на майно ( в порядку КПК 1960 року).

В обґрунтування заяви зазначає, що в провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебувала кримінальна справа № 1-694/05 відносно заявника ОСОБА_3 у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. В рамках вказаного провадження на підставі повідомлення слідчої слідчого управління у Харківській області ОСОБА_4 39/1316 від 22.02.2005р, Першою Харківською державною нотаріальною конторою було накладено арешт на нерухоме майно заявника, а саме квартиру, що належить ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності, яка розташована за адресою : АДРЕСА_1 .

25.07.2005р. по справі було ухвалено вирок, відповідно до якого ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки. Також зазначеним вироком було стягнуто з ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_5 суму матеріальної шкоди у розмірі 12 164, 05 грн. та суму моральної шкоди у розмірі 10 000, 00 грн.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 25.10.2005р. вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.07.2005р. змінений, а саме суму цивільного позову в частині стягнення матеріальної шкоди зменшено до 9 664, 05 грн.

Згідно ст.77 КК України додаткове покарання в виді конфіскації майна, яке є власністю ОСОБА_3 , судом не застосовувалось.

Незважаючи на те, що в матеріалах справи міститься заява потерпілого ОСОБА_5 від 18.11.2005р., а також заява ОСОБА_3 від 17.03.2006р. про зняття арешту з майна судом вказане питання вирішене не було.

Вищезазначені обставини також були встановлені в результаті проведеної перевірки Дзержинським районним судом м. Харкова, про що було повідомлено сина заявника ОСОБА_6 , який намагався оформити спадщину, відповідним листом № 03-09ЕП-444/24 від 27.02.2024 р.

За результатами вищезазначеної перевірки ОСОБА_6 як співвласнику арештованої квартири було рекомендовано звернутись до суду з відповідною письмовою заявою.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 26.04.1999р. квартира на яку було накладено арешт належить на праві спільної сумісної власності: ОСОБА_3 ; ОСОБА_7 ; ОСОБА_6 .

25.11.2021р. померла дружина ОСОБА_3 , яка була співвласником вищевказаної квартири. Після її смерті, ОСОБА_3 (чоловік) та ОСОБА_6 (син) розпочали процедуру спадкування майна, яке належало померлій, а саме: 1/3 частки у праві власності на квартиру.

Під час оформлення спадкових прав при зверненні до нотаріуса стало відомо, що на майно ОСОБА_3 накладена заборона на його відчуження. Так 29 січня 2024 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_8 було винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Постанова мотивована тим, що під час попередньої підготовки до видачі свідоцтва про право на спадщину, за результатом перевірки відсутності заборон та арештів за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було виявлено наявність арешту нерухомого майна щодо квартири АДРЕСА_2 , зареєстрованого 23.02.2005р., реєстраційний номер обтяження: 1708623 на підставі Повідомлення, 39/1316 від 22.05.2005р., Слідчого управління у Харківській області (інформаційна довідка від 29.01.2024 року № 363539562).

Згідно п. 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 295/5 «якщо на спадкове майно накладено арешт судовими чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту».

Тобто арешт до теперішнього часу судом не скасований, у зв?язку з чим і заявник і його син як співвласник позбавлені права мирно володіти та розпоряджатися своєю власністю, тому ОСОБА_3 змушений повторно звертатися до суду з заявою про зняття арешту.

Враховуючи вище викладене, керуючись ст. ст. 323, 324, 409 КПК 1960р. просить суд скасувати арешт, накладений слідчим слідчого управління у Харківській області ОСОБА_4 , на підставі Повідомлення 39/1316 від 22.05.2005 р., в межах кримінальної справи відносно ОСОБА_3 у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, в порядку ст. 29, 125, 126, 130 КПК України (в редакції 1960 року) на квартиру АДРЕСА_3 частина якої належить ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26.04.1999р.

Вивчивши заяву та додані до заяви матеріали, суддя приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 126 КПК України (в ред. 1960 року), який був чинний на момент прийняття рішення про накладення арешту, забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії.

Згідно з ч. 5 ст. 404 КПК України (в ред. 1960 року), якщо у виправданого, чи особи, стосовно якої справа припинена, були вилучені документи, цінності чи інші предмети, або накладений арешт на майно, копія відповідного рішення суду направляється відповідним органам для повернення вилучених документів, цінностей чи інших предметів, а також для зняття арешту з майна.

Частиною 1 ст. 409 КПК України 1960 року визначено, що питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, вирішуються судом, який постановив вирок.

За змістом п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.1990 року «Про практику застосування судами України процесуального законодавства», у порядку, передбаченому ст.411 КПК України, суди вправі вирішувати питання про скасування заходів по забезпеченню цивільного позову, якщо вироком ці заходи не скасовані.

Відповідно до п.9 розділу 11 Перехідних положень КПК України 2012 року, арешт майна, застосований під час досудового слідства до дня набрання чинності КПК 2012 року, продовжує свою дію до моменту його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності КПК України 2012 року.

Постанова про накладення арешту на майно ухвалена органом досудового слідства 22.05.2005, тобто до набрання чинності новим КПК України.

Отже, виходячи із п.9 розділу 11 Перехідних положень КПК України 2012 року, постанова про арешт майна продовжує свою дію до цього часу.

Проте положеннями КПК України (в ред. 1960 року) передбачалося прийняття рішення про зняття арешту з майна на стадії досудового слідства лише в межах провадження у кримінальній справі - або одночасно з винесенням постанови про її закриття (частина перша статті 214), або раніше, якщо в застосуванні відповідного заходу відпаде потреба (частина шоста статті 126).

Крім цього, у межах кримінальної справи, що розслідувалася, власник майна, який не набував процесуального становища підозрюваного, обвинуваченого, чинним на той час кримінально-процесуальним законом не був наділений процесуальним правом ініціювати питання про звільнення майна з-під арешту.

Інституту судового контролю за дотриманням прав і свобод людини під час досудового розслідування КПК України 1960 року не містив. Прийняття судом рішення щодо арешту майна як засобу забезпечення цивільного позову та/або можливої конфіскації, з огляду на зміст пункту сьомого частини першої статті 253, пункту восьмого частини першої статті 324, частини тринадцятої статті 335 цього tp:/ ІНФОРМАЦІЯ_1 " title="Кримінально-процесуальний кодекс України">Кодексу передбачалося лише після прийняття рішення про призначення до судового розгляду та під час постановлення за результатами такого розгляду вироку у кримінальній справі, направленій до суду з обвинувальним висновком.

Згідно зі статтею 174 КПК України 2012 року підозрюваний, обвинувачений, їх захисник або законний представник, так і інший власник або володілець майна вправі звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, в тому числі на тій підставі, що в подальшому у застосуванні відповідного заходу відпала потреба.

Проте слідчий суддя, як і прокурор, наділений повноваженнями приймати рішення про припинення цього заходу виключно під час досудового розслідування, розпочатого шляхом внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань у порядку, встановленому КПК України 2012 року. Процедури вирішення означених питань за межами кримінального провадження КПК України не передбачає.

За наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу Україні, до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

Отже, порядок скасування арешту майна, що накладений в межах кримінального провадження, встановлено статтею 174 КПК України 2012 року, і відповідно підлягає розгляду за правилами кримінального судочинства.

Так, арешт на спірне нерухоме майно було накладено слідчим під час досудового слідства у кримінальній справі на підставі положень КПК України 1960 року, оскільки постанова слідчим була винесена 22.05.2005р, а новий КПК набрав чинності 13.04.2012р.

Таким чином, спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна на яке накладено арешт розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією із сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Відтак, якщо арешт майна було накладено слідчим під час досудового слідства у кримінальній справі на підставі положень КПК України 1960 року і при цьому згідно з пунктом 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 року питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом, то розгляд справи повинен відбуватися в порядку цивільного судочинства.

Такий правовий висновок узгоджуються з правовою позицією ВСУ у постановах від 24.04.2019 № 2-3392/11, від 15.05.2019 року у справі № 372/2904/17-ц та від 15.05.2013 року № 6-26цс13.

Позиція Великої Палати Верховного Суду стосовно юрисдикційнрї підсудності щодо зняття арешту з майна накладеного в рамках кримінального провадження залишається не змінним - розглядається у встановленому кримінальним процесуальним законодавством порядку, навіть за умови, що особа (власник) не є учасником кримінального провадження якщо арешт на майно було накладено слідчим під час досудового слідства у кримінальній справі на підставі положень КПК України 1960 року, а не КПК України 2012 p., то спір повинен вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до висновку Великої палати Верховного Суду України викладеного у справі №911/1247/18 від 21.08.2019 року, вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до положень статті 19 ЦПК України, статті 20 ГПК України можуть бути вирішені судом цивільної чи господарської юрисдикції. Захист майнового права фізичною чи юридичною особою відповідно до вимог ЦПК України може здійснюватись в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, оскільки з наданих матеріалів вбачається, що арешт майна, про скасування якого просить адвокат ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 був застосований під час досудового слідства до набрання чинності КПК України 2012 року, враховуючи, що такі процесуальні рішення уповноважених посадових осіб органу досудового розслідування щодо арешту майна, про які зазначено в заяві, не можуть бути на даний час предметом розгляду, а скасування арешту, накладеного у такий спосіб, не відноситься до повноважень слідчого судді, суду у розумінні положень ст.174 КПК України, а також те, що Перехідними положеннями чинного КПК України чітко визначено порядок вирішення питань про скасування арешту майна.

Враховуючи вищенаведене, оскільки вимоги адвоката ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 про зняття арешту з майна ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, такі підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, а не в порядку, передбаченому ст.ст.409, 411 КПК України (в редакції 1960 року), суддя дійшов до висновку про необхідність повернення заяви адвокату ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 про зняття арешту з майна, оскільки, в даному випадку, таке питання має бути розглянуте в порядку цивільного судочинства.

При цьому вирішення зазначеного питання судом у порядку цивільного судочинства не призведе до заміщення ним функцій суду кримінальної юрисдикції та не може завдати шкоди інтересам кримінального провадження..

Керуючись, ст.ст.273, 409, 411 (в редакції 1960 року) КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву адвоката ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 про зняття арешту з майна повернути заявнику.

Роз`яснити ОСОБА_3 його право на звернення до суду із позовною заявою про скасування арешту майна в порядку цивільного судочинства.

На постанову може бути подана апеляція до Харківського апеляційного суду протягом 15 діб з моменту її проголошення через Дзержинський районний суд м.Харкова.

Суддя ОСОБА_1