Провадження №1-кс/359/2203/2024
У Х В А Л А

Іменем України

08 листопада 2024 року м. Бориспіль

Слідчий суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю слідчого ОСОБА_3 ,

власника майна ОСОБА_4 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні з технічною фіксацією клопотання слідчого СВ Бориспільського РУП ГУНП в Київський області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0002169, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.11.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України,

в с т а н о в и в:

Слідчий СВ Бориспільського РУП ГУНП в Київський області ОСОБА_3 за погодженням прокурора Бориспільської окружної прокуратури ОСОБА_5 звернулася до суду з клопотанням, в якому просить накласти арешт на майно, що було тимчасово вилучене нею в ході проведення особистого обшуку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зважаючи на те, що останній було визнано речовим доказом та необхідністю його збереження.

В судовому засіданні слідчий СВ Бориспільського РУП ГУНП в Київський області ОСОБА_3 клопотання підтримала та просила його задовольнити.

Власник майна ОСОБА_4 проти задоволення клопотання заперечував.

Слідчий суддя дослідивши клопотання, заслухавши думку учасників процесу дійшов наступного висновку.

Як встановлено в судовому засіданні, слідчим відділом Бориспільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002169, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.11.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Пунктом 1 частини 2 статті 170 КПК України передбачено, що арешт накладається на майно з метою збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.09.1997 № 475/97-ВР, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України, 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, 3-1) можливість спеціальної конфіскації (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК України), 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2ст. 170 КПК України, 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

В своєму клопотанні про арешт майна, слідчий посилається як на підставу накладення арешту на положення п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України: збереження речового доказу.

Між тим, слідчий суддя вважає, що слідчим ні у поданому клопотанні, ні у долучених до нього матеріалах, а ні під час судового засідання, не доведено можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні та відношення його до кримінального правопорушення в сенсі вимог ст.98 КПК України.

Враховуючи вищевикладене клопотання задоволенню не підлягає, оскільки внесено без передбачених діючим законодавством обґрунтувань.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 170-172, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,

у х в а л и в:

В задоволенні клопотання про арешт тимчасово вилученого 06.11.2024 року, в ході особистого обшуку ОСОБА_4 мобільного телефону марки РОСО Х3, синього кольору імеі1: НОМЕР_1 , імеі2: НОМЕР_2 - відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 13.11.2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1