Провадження 11-кп/824/3836/2024 Доповідач в 2 інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

04 липня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуючий), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу захисниці обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокатки ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 15 квітня 2024 року, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 15 квітня 2024 року, ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 13 червня 2024 року.

Дане рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, які були підставою для застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час не припинили свого існування. Судом при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу було враховано, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України, що є особливо тяжким злочином, за який, у разі визнання його вини, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років.

В апеляційній скарзі захисниці вказано на незаконність та необгрунтованість ухвали суду першої інстанції. В обгрунтування доводів апеляційної скарги вказала на необгрунтованість заявлених прокурором ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Щодо ризику знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. На думку захисниці, даний ризик відсутній, оскільки всі речові докази вилучені та знаходяться під контролем правоохоронних органів, прокурора чи суду з обмеженим доступом. Щодо ризиків впливу на потерпілого, свідків у даному кримінальному провадженні, захисниця зазначила, що всі свідки сторони обвинувачення допитані, а потерпілі у кримінальному провадженні відсутні. Крім цього, на думку захисниці, судом не враховано дані про особу ОСОБА_6 , який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався та перебував на державній службі, але на момент його затримання він вже не працював в правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території державою - агресором, звільнився за власним бажанням. Наведене, на переконання захисниці свідчить про те, що можливість уникнення встановлених судом ризиків, передбачених ст.177 КПК України, може бути досягнута шляхом застосування до обвинуваченого іншого, більш м`якого, запобіжного заходу. Крім цього, відповідно до змісту диспозиції ч.7 ст.111-1 КК України, відповідальність за зайняття громадянином України посади в незаконних судових або правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованих територіях, настає лише у тому випадку, коли такі дії були вчинені добровільно. Однак у матеріалах справи відсутня заява ОСОБА_6 про прийняття його на посаду в правоохоронному органі, створеному державою-агресором, відсутній наказ про прийняття на роботу з підписом ОСОБА_6 та про ознайомлення з ним, відсутні відомості про участь у конкурсі на зазначену посаду. Крім цього, допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 повідомила, що поліція на окупованій Херсонській області була створена наприкінці травня 2022 року, що узгоджується з іншими доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження. Наведене свідчить про відсутність підстав щодо застосування до ОСОБА_6 будь-якого запобіжного заходу, а подальше утримання обвинуваченого під вартою суперечить вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Просила ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити прокурору у задоволенні клопотання про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу.

Учасники судового провадження, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце судового розгляду до суду не з`явилися, у зв`язку із чим, суд вважав за можливе провести апеляційний розгляд за правилами положень ч.4 ст.4221 КПК України - без участі сторін кримінального провадження.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Як вбачається із апеляційної скарги, захисницею порушене питання про скасування оскаржуваної ухвали. Між тим, колегія суддів звертає увагу на те, що ухвала, судом першої інстанції була постановлена 15 квітня 2024 року, строк тримання під вартою обвинуваченого був визначений до 13 червня 2024 року. Між тим, ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 11 червня 2024 року строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 був продовжений до 10 серпня 2024 року. На день розгляду провадження судом апеляційної інстанції ухвала Шевченківського районного суду міста Києва від 15 квітня 2024 року про продовження строку тримання ОСОБА_6 під вартою фактично втратила чинність. Висновки, які були зроблені у цій ухвалі, на сьогоднішній час втратили своє юридичне значення, що указує на неможливість скасування цієї ухвали судом апеляційної інстанції.

Необхідність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

За своєю правовою природою ризик вчинення підозрюваним, обвинуваченим дій (поведінки підозрюваного, обвинуваченого), перелік яких визначений ч. 1 ст. 177 КПК України, є твердженням, яке грунтується на доказах, про імовірність протидії підозрюваного, обвинуваченого кримінальному провадженню в одним із способів, зазначених в указаній нормі закону. Така протидія може мати місце як у майбутньому, так і нинішньому чи минулому. Проте існування можливості такої протидії на майбутнє, повинно підтверджуватися доказами станом на момент ухвалення відповідного рішення. Це твердження знайшло своє підтвердження у ряді статей діючого КПК України. Зокрема, аналіз положень ч. 2 ст. 177, ч. 1 ст. 194, ч. 1 ст. 196, ч. 3 ст. 199 КПК України дає підстави стверджувати те, що як у випадку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так і у випадку продовження строку дії цього запобіжного заходу суд вирішує питання про існування ризиків станом на час ухвалення відповідного рішення. У зв`язку із цим, колегія суддів вважає, що перевірка висновків суду першої інстанції про існування того чи іншого ризику, передбаченого ч. 1 ст. 177 КПК України, можлива лише під час дії ухвали про застосування запобіжного заходу чи продовження строку тримання під вартою, тобто у час, коли ці ризики дійсні та існує реальна можливість перевірки їх існування. Та обставина, що станом на час розгляду справи оскаржувана ухвала втратила чинність унеможливлює скасування цієї ухвали, що указує на необгрунтованість вимог захисниці в частині скасування цієї ухвали.

Колегія суддів також зважає на те, що відповідно до вимог ст. 407 КПК України до повноважень суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги відноситься прийняття рішення пов`язаного виключно із втручанням у судове рішення шляхом його зміни чи скасування або невтручання, шляхом залишення цього рішення без змін. Цією нормою закону не передбачено можливості встановлення будь-яких фактів, констатації порушень закону тощо без прийняття апеляційним судом свого рішення щодо рішення суду першої інстанції. У зв`язку із цим, за відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення як такого, яке втратило чинність, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості ухвалити будь-яке рішення щодо тих обставин, які наведені апелянтом у апеляційній скарзі.

Колегія судів зважає і на те, що нормами КПК України не передбачається можливості залишення апеляційної скарги без розгляду. Наведені вище обставини не дають також підстав для закриття апеляційного провадження.

Із урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги у зв`язку із неможливістю скасування ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 15 квітня 2024 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , а тому колегія суддів залишає апеляційну скаргу захисниці ОСОБА_7 без задоволення, а зазначену ухвалу - без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисниці обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокатки ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 15 квітня 2024 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 до 13 червня 2024 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ

_____________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4