ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 626/1260/24 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1366/24 Суддя доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Харків апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Красноградського районного суду Харківської області від 02 квітня 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному 23 березня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000050, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Красноград Харківської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

- 05 жовтня 2023 року вироком Красноградського районного суду Харківської області за ст.126-1 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням (з іспитовим строком 1 рік)

у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.162 КК України,

УСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини:

Вироком Красноградського районного суду Харківської області від 02 квітня 2024 року засуджено ОСОБА_7 за ч.1 ст.162 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Красноградського районного суду Харківської області від 05 жовтня 2023 року за ст.126-1 КК України, та остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 визнаний винним в тому, що він 20 березня 2024 року о 21:00 годині, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи поблизу території домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_8 , всупереч волі володаря та без його дозволу, діючи умисно, переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, переліз через паркан, яким огороджена вся територія вищезазначеного домоволодіння, після чого підійшов до житлового будинку, і встановивши, що двері домоволодіння не зачинені, незаконно проник до житла особи вказаного домоволодіння, чим грубо порушив ст. 30 Конституції України, відповідно до якої не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

Обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі, не оскаржуючи висновків суду щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, винуватості та кваліфікації його дій, просить вирок щодо нього змінити в частині призначеного покарання та призначити йому за ч.1 ст.162 КК України покарання у виді штрафу.

В обґрунтування посилається на те, що суд першої інстанції призначив йому покарання, яке за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Окрім цього, просить виключити з резолютивної частини вироку посилання суду на призначення остаточного покарання за сукупністю вироків, оскільки на його думку, суд безпідставно застосував вимоги ст.71 КК України.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_6 в судовому засіданні вважала необґрунтованою апеляційну скаргу обвинуваченого та просила залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, зваживши на доводи прокурора, обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви суду

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як убачається з вироку суду, судовий розгляд було проведено за процедурою, передбаченою ч.2 ст.382 КПК України, з врахуванням цього суд встановив фактичні обставини кримінального провадження та відповідно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч.1 ст.162 КК України, а тому висновки суду щодо фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, доведення винуватості та кваліфікації його дій, які в апеляційній скарзі не оскаржуються, у відповідності з нормами ч.2 ст.394, ст.404 КПК України в апеляційному порядку не перевіряються.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції з урахуванням вимог та обставин, передбачених статтями 50, 65-67 КК України, правових позицій, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», з додержанням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини та наслідки його вчинення, данні про особу винного, який судимий, не працює, неодружений, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, де характеризується посередньо.

Відповідно до ст.66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом визнано - щире каяття.

Відповідно до ст.67 КК України обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом визнано - вчинення кримінального проступку щодо особи похилого віку

З огляду на викладене, колегія суддів вважає призначене ОСОБА_7 покарання (його вид та розмір) таким, що цілком відповідає загальним засадам призначення покарання та його меті, є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, відповідає вимогам ст.50, 65 КК України, є пропорційним і співмірним ступеню тяжкості вчиненого та його наслідкам.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування судом закону ч.1 ст.71 КК України, то вони не є слушними з огляду на наступне.

Згідно з положеннями ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Ці приписи закону є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню.

Згідно з п.25 Постанови пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» за сукупністю вироків (ст.71 КК) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили.

Із оскаржуваного вироку та матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 був засуджений вироком Красноградського районного суду Харківської області від 05 жовтня 2023 року за ст.126-1 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, та на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням (з іспитовим строком 1 рік)

Кримінальне правопорушення, за яке ОСОБА_7 засуджений оскаржуваним вироком, вчинено 20 березня 2024 року, тобто під час іспитового строку.

Відповідно до ч.3 ст.78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статті 71 КК України.

Водночас, ч.4 ст.71 КК України передбачено, що остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також невідбутої частини покарання.

Таким чином, судом при призначенні покарання ОСОБА_7 правильно застосовані вимоги та правова формула, передбачені ч.1 ст.71 КК України, що також відповідає принципу індивідуалізації та невідворотності покарання за кожен злочин. При цьому, колегія суддів не вбачає підстав вважати призначене судом першої інстанції покарання, явно несправедливим внаслідок суворості, оскільки воно призначено близько до мінімальних меж санкції статті закону України про кримінальну відповідальність.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 , а також попередження вчинення ним нових злочинів не можливе без його ізоляції від суспільства.

Поряд з цим, з огляду на зазначені обставини та дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, колегія суддів не вбачає правових підстав для застосування до ОСОБА_7 більш м`якого покарання, як на цьому наполягає апелянт.

Апеляційна скарга обвинуваченого не містить переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність висновків місцевого суду щодо правильності призначеного йому покарання та справедливості обраного заходу примусу. При цьому вказані обвинуваченим в апеляційній скарзі обставини, що на його думку, суттєво могли пом`якшити покарання, були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, у зв`язку з чим, покарання й було призначено обвинуваченому близько до мінімальних меж санкції статті закону України про кримінальну відповідальність.

Таким чином, вирок суду щодо ОСОБА_7 є законним, обґрунтованим і вмотивованим, відповідає вимогам ст.370 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст.405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Красноградського районного суду Харківської області від 02 квітня 2024 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Кримінального касаційного суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4