279/4979/24
1-кс/279/1149/24
У Х В А Л А

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Київ, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, -
В С Т А Н О В И В:
Слідчий звернувся з даним клопотанням в обґрунтування якого зазначив, що ОСОБА_5 не пізніше 09 години 30 хвилин 08 серпня 2024 року на території м. Коростеня незаконно придбав наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон.
Після чого, ОСОБА_5 , маючи умисел на збут наркотичних засобів, помістив раніше придбаний наркотичний засіб до 63 полімерних згортків та в подальшому за допомогою клейкої стрічки утворив пакунок, а вказані згортки з наркотичним засобом помістив всередину.
В подальшому, ОСОБА_5 незаконно зберігаючи при собі вказані пакунки з наркотичним засобом, з метою подальшого збуту на територію державної установи «Коростенська виправна колонія (№71)», з метою маскування помістив їх до кишені верхнього одягу, для подальшого «перекиду» на заборонену територію вказаної установи виконання покарань, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
08.08.2024 року об 11 год. 35 хв. ОСОБА_5 , продовжуючи свій злочинний намір збути наркотичні засоби на територію ДУ «КВК (№71)», що за адресою: АДРЕСА_2 , незаконно зберігаючи при собі вказані вище упакування з наркотичним засобом пройшов на зовнішню заборонену зону ДУ «КВК (№71)», де при спробі перекиду був виявлений та затриманий оперативними співробітниками вказаної установи, але в ході затримання він з метою уникнення від відповідальності відкинув від себе вказане вище упакування з наркотичним засобом всередині.
Після чого, на місце події було викликано слідчо-оперативну групу Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області, якою в період часу з 12:30 по 14:10 год. 08.08.2024 на забороненій зоні території ДУ «КВК (№71)» було проведено огляд, в ході якого було виявлено та вилучено 63 згортки з кристалоподібною речовиною білого кольору.
Згідно висновку експертизи матеріалів речовин та виробів надана на експертизу кристалічна речовина білого кольору містить у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено- метадон, загальною масою 0,1988 г;
Відповідно до «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000 (із змінами та доповненнями) (ТАБЛИЦЯ ІІ, список №1) метадон віднесений до наркотичного засобу, обіг якого обмежено.
09.08.2024 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.307 КК України:
Обставини, що дають підстави підозрювати ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, підтверджуються зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:
-протоколом огляду місця події від 08.08.2024 року за адресою: АДРЕСА_2 ;
-повідомленням про підозру у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_5 ;
-речовими доказами у кримінальному провадженні;
-висновком судової експертизи матеріалів, речовин та виробів;
-протоколами допиту свідків;
-протоколом адміністративного затримання ОСОБА_5 ;
-протоколом затримання особи в порядку ст.208 КПК України;
-іншими матеріалами досудового розслідування;
26 вересня 2024 року Житомирським апеляційним судом стосовно підозрюваного ОСОБА_5 , обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який діє до 09 жовтня 2024 року, включно.
Враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 злочину передбаченого ч.2 ст.307 КК України та наявність ризиків, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на сьогоднішній день не зменшились, сторона обвинувачення ставить питання про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Метою та підставами застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_5 , покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватись від органів досудового розслідування, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, тобто ризикам, передбачених п.п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Зокрема, ризик переховування ОСОБА_5 , від органу досудового розслідування та суду обґрунтовується тим, що останній, усвідомлюючи невідворотність реального покарання, буде намагатись уникнути кримінальної відповідальності за злочин, за який законом передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна, враховуючи, що відносно ОСОБА_5 на даний час на розгляді у Коростенському міськрайонному суді перебувають матеріали провадження за якими встановлено, що ОСОБА_5 вчиняв злочини пов`язані з незаконним збутом наркотичних засобів на територію ДУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Встановлено, що ОСОБА_5 на шлях виправлення не став та вчинив новий умисний злочин.
Вік підозрюваного ОСОБА_5 , його соціальні зв`язки, майновий стан та стан здоров`я дозволяють останньому переховуватись від органів досудового розслідування та суду.(п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України).
Також, п.4 ч.1 ст.177 КПК України, орган досудового розслідування не виключає можливості, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме перешкоджати шляхом не прибуття та несвоєчасного прибуття на вимоги слідчого, прокурора чи суду, а також будучи раніше судимим, перебуваючи на волі зможе вчинити інший тяжкий злочин у іншому місці, оскільки матиме змогу вільно пересуватись, в ході якого його можуть затримати в поряду ст.208 КПК України в результаті чого виникне складність у проведенні з ним слідчих (розшуковик) дій та судових розглядів .
Таким чином, під час досудового розслідування встановлено реальні ризики того, що підозрюваний ОСОБА_5 , у разі застосування до нього запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Лише обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зможе запобігти усім вищевказаним ризикам, у тому числі вчинення підозрюваним нових кримінальних правопорушень.
Застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, таких як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт, будуть недостатніми для запобігання зазначеним ризикам, так як виходячи зі змісту ст.ст. 179-182 КПК України, вони не позбавляють у повній мірі підозрюваного можливості вільно пересуватися, вчиняти протиправні дії.
Водночас, положенням ч.3 ст.183 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язані визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.
Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.
Водночас, сторона обвинувачення вважає, що у сукупності матеріалів, якими сторона обвинувачення обґрунтовує доводи даного клопотання достатнього для прийняття
вмотивованого рішення за клопотанням та необхідность у допиті будь-яких осіб під час розгляду клопотання відсутня.
З урахуванням наведеного слідчий просить продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.307 КК України, в межах досудового розслідування, тобто до 09.11.2024року.
В судовому засіданні слідчий ОСОБА_4 клопотання підтримав і просив задовольнити, з зазначених у клопотанні підстав. На запитання суду вказав, що запобіжний захід у виді тримання під вартою було обрано апеляційним судом, яким була скасована ухвала слідчого судді. Однак, за вказаним судовим рішенням ОСОБА_5 не затримувався, протокол з цього приводу не складався, тобто наразі останній під вартою не перебуває. На даний час у кримінальному провадженні наявна необхідність у допиті в якості свідків 2 працівників установи виконання покарань, проведення слідчого експерименту та скерування запитів.
Підозрюваний ОСОБА_5 проти задоволення клопотання заперечив, зазначивши, що виконує всі обов`язки, перебуває за місцем проживання та з`являється на виклики слідчого. Зауважив, що при затриманні у нього було вилучено мобільний телефон, який за судовим рішенням слідчий мав би йому повернути, однак цього не зробив, пішов на лікарняний, тому він був позбавлений засобів зв`язку.
Захисник ОСОБА_6 у задоволенні клопотання просив відмовити. Зазначив, що наведені ризики не обґрунтовані. У кримінальному провадженні допитані всі свідки, проведені експертизи. Зазначив, що на його думку суд апеляційної інстанції скасував ухвалу слідчого судді про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді домашнього арешту з тих підстав, що останній не прибув на засідання апеляційного суду. Причиною неявки стало те, що в той день ОСОБА_5 з`явився до слідчого, який скерував його до суду. Прийшовши до приміщення Коростенського міськрайонного суду ОСОБА_5 було відмовлено у забезпеченні відеоконференції з Житомирським апеляційним судом для участі у судовому засіданні по розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді. Причиною неявки підозрюваного до суду стало те, що слідчий вилучив мобільний телефон, який незважаючи на рішення про його повернення, ОСОБА_5 не повернуто, що унеможливило отримання останнім повідомлень про час та місце судового засідання. Із-за цієї причини він також не міг зв`язатися з ОСОБА_5 , тому через своїх колег просив повідомити його про необхідність явки до суду. Судові повістки апеляційний суд Величку не направляв, а повідомлення, які надсилались на телефон не могли бути отримані адресатом, оскільки телефон знаходився у слідчого. Одночасно зазначив, що про продовження строку досудового розслідування стороні захисту не повідомлялось, клопотання та рішення з даного питання не отримувалось.
Прокурор просив клопотання задовольнити. Вказав, що апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді щодо запобіжного заходу було розглянуто з 5 спроби, оскільки 4 рази ОСОБА_5 не прибував в судове засідання до приміщення апеляційного суду. В 5 раз з`явився з запізненням.
Вислухавши слідчого, позицію підозрюваного та його захисника, думку прокурора, дослідивши матеріали клопотання слідчий суддя дійшов висновку про наступне.
09.08.2024 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру за ст. 307 ч.2 КК України.
Ухвалою слідчого судді від 10.08.2024 року ОСОБА_5 було обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту до 09.10.2024 року.
Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 26.09.2024 року скасовано ухвалу слідчого судді від 10.08.2024 року та застосовано до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 09.10.2024 року, з правом внесення застави у розмірі 151400 гривень.
Внесене клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає вимогам ст.184, 199 КПК України, його копія вручена підозрюваному.
Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Строк дії попередньої ухвали з даного питання визначений до 09.10.2024 року.
Згідно зі ст. 178 КПК України, слідчий суддя, суд при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу зобов`язаний врахувати ризики неправомірної процесуальної поведінки, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному, обвинуваченому у
разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого правопорушення, міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого, наявність у нього родини та утриманців, його репутацію тощо.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у даному випадку підозрюваний, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного слідчий суддя має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.
Згідно практики Європейського Суду доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях ЄСПЛ, якщо спочатку тяжкість злочину, у якому обвинувачується особа та підозра, що вона може втекти чи зашкодити слідству, можуть бути достатніми підставами для обрання такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, то чим довше відповідна особа знаходиться під вартою, тим більш вагомими і конкретними мають бути підстави для продовження цього заходу. Суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи вчинення іншого злочину. Однак, сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням для тримання особи під вартою .
Для цього необхідно дослідити всі факти на користь і проти існування реального суспільного інтересу, який, за належного врахування принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи, і викласти ці міркування у своїх рішеннях про продовження строку тримання під вартою. Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні заарештованою особою відповідного злочину є обов`язковою і неодмінною умовою законності продовження строку тримання під вартою, але зі впливом певного часу ця умова перестає бути достатньою».
При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (рішення ЄСПЛ у справі «Невмержицький проти України», рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України»).
Відповідно до ч.5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини.
Наразі при розгляді клопотання встановлено, що у кримінальному провадженні необхідно провести допит 2 свідків, які являються працівниками установи виконання покарань, впливу на яких підозрюваний чинити не може, провести слідчий експеримент та виконати вимоги ст.290 КПК України.
Доводи слідчого та прокурора відносно того, що лише тримання підозрюваного під вартою може забезпечити його належну процесуальну поведінку на даний час не можна вважати належно обґрунтованими, оскільки ризик втечі підозрюваного не може бути встановлений лише на підставі суворості можливого покарання, яке загрожує особі в разі визнання її винуватою.
Слідчим суддею також враховується, що обвинувачений ОСОБА_5 дав показання, має постійне місце реєстрації та проживання, має родину до складу якої входить неповнолітня дитина та мати інвалід, що вказує на наявність сталих соціальних зв`язків ; здобуті речові докази знаходяться у володінні органу досудового розслідування, повідомлень від учасників кримінального провадження щодо здійснення на них впливу з боку підозрюваного або порушення останнім покладених на нього обов`язків не надходило.
Притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності у іншому кримінальному провадженні не може рахуватись винятковою обставиною при розгляді даного клопотання, що було б безумовною підставою для тримання під вартою.
Одночасно враховується, що слідчим та прокурором у поданому клопотанні не наведено нових доводів, які дають підстави для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Подане клопотання, та зміст клопотання, яке подавалось раніше з даного питання, мають тотожний зміст, зазначення тих самих ризиків, на що вже зверталась увага учасників провадження при висловлюванні своїх позицій, а також суду при їх розв`язанні.
Таким чином, за результатами встановлених при розгляді клопотання обставин, з
урахуванням доводів сторін кримінального провадження, слідчий суддя дійшов до переконання про недоведеність чинників, на які посилаються слідчий та прокурор, які дають підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
З врахуванням вищенаведеного, існування виняткових обставин, які б виправдовували утримання ОСОБА_5 під вартою, та відповідали б засадам кримінального провадження, при розгляді клопотання, не встановлено.
Забезпечення виконання покладених на підозрюваного ОСОБА_5 процесуальних обов`язків може бути досягнуто шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, тому наявні підстави для застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, з забороною підозрюваному залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Так, відповідно до положень ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.
Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Враховуючи наведене є підстави для застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, строк дії якого визначається в межах строку досудового розслідування, визначеного відповідно до ст.219 ч.1 абз.3 п.2 КПК України.
Керуючись статтями 176-178,181, 183,194,196,197,199 КПК України,
П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні клопотання слідчого Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_4 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 відмовити.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з носінням електронних засобів контролю строком до 09.11.2024 року.
Заборонити ОСОБА_5 залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та зобов`язати прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора, суду, не відлучатись з місця проживання без дозволу слідчого, прокурора, суду, утримуватись від спілкування зі свідками та носити електронний засіб контролю.
Зобов`язати Коростенський РУП ГУНП в Житомирській області та Броварське районне управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області поставити на облік ОСОБА_5 , про що повідомити орган досудового розслідування.
Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків, використовувати електронні засоби контролю.
Попередити підозрюваного ОСОБА_5 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід і накладено грошове стягнення.
Ухвала в частині запобіжного заходу діє до 09.11.2024 року.
Копію ухвали вручити підозрюваному, прокурору, слідчому, направити для виконання Коростенському РУП ГУНП в Житомирській області, Броварське РУП ГУНП в Київській області.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Слідчий суддя : ОСОБА_1