Суддя ОСОБА_1
Провадження № 1-в/644/921/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2024 року м. Харків

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

засудженого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні Орджонікідзевського районного суду м. Харкова в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про приведення вироку суду у відповідність до вимог нового закону, який звільняє від покарання або пом`якшує його відносно засудженого,

ВСТАНОВИВ:

У провадження Орджонікідзевського районного суд м. Харкова надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі за текстом - ОСОБА_4 /засуджений), про приведення у відповідність судового рішення до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 № 3886-IX (арк. спр. 1).

Вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23.09.2024 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених: за ч. 2 ст. 190 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань за цим вироком та вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22.06.2022 відносно ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 186 КК України, остаточно призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відраховувати з 16.09.2021.

09.08.2024 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року, чинний з 09 серпня 2024 року (надалі за текстом - Закон № 3886-ІХ), яким встановлено, що дії щодо викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - є дрібною крадіжкою, за яку настає відповідальність за ст. 51 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Вказаним Законом № 3886-ІХ підвищено поріг кримінальної відповідальності за крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрату чужого майна (ст. 185, 190, 191 КК України), чим скасовано кримінальну відповідальність за вчинення таких діянь, якщо вартість викраденого майна складає менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На підставі викладеного, засуджений ОСОБА_4 відповідно до вимог Закону № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року, просив суд привести вирок суду у відповідність до вимог нового закону, який звільняє від покарання або пом`якшує його відносно засудженого

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ між суддями від 27.11.2024, справа № 644/10411/24 визначена на розгляд судді ОСОБА_1 .

Засуджений ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у режимі відеоконференції, у судовому засіданні підтримав свою заяву.

У судовому засіданні прокурор заперечував проти повного задоволення заяви ОСОБА_4 , в частині звільнення від покарання згідно вироку Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23.09.2022. На обгрунтування своєї позиції пояснив, що ОСОБА_4 , згідно вироку Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23.09.2022 підлягає декриміналізації виключно один епізод, зокрема: епізод 1 від 03.06.2021 о 16 год 46 хв на суму - 2 100,00 грн за ч. 2 ст. 190 КК України, оскільки сума викраденого майна на момент вчинення правопорушення не перевищувала двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (2 270,00 грн), а тому він не є кримінально караними діяннями.

Заразом, декриміналізація зазначених епізодів не впливає на кваліфікацію дій та остаточне покарання ОСОБА_4 , оскільки епізоди 2 та 3 від 03 - 23.06.2021 ч. 2 ст. 190 КК України не підлягають декриміналізації та є кримінально караними через те, що розмір шкоди завданої в наслідок вчинення шахрайських дій засудженим, перевищує два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на день вчинення правопорушень, зокрема станом на червень 2021 року.

Також, відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання. Покарання призначається за конкретною частиною та статтею КК України. Відповідно засуджену особу можна звільнити від покарання за конкретною частиною та статтею КК України, а не за окремим епізодом, який входить до складу кримінального правопорушення.

Суд, заслухавши пояснення засудженого, доводи прокурора, дослідивши матеріали справи, особову справу засудженого, дійшов висновку, що заява засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про приведення відповідно до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024 року підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

З матеріалів справи вбачається, що засуджений відбуває покарання в умовах ДУ «Харківська виправна колонія (№ 43)», яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Таджицька, 7, отже справа підсудна Орджонікідзевському районному суду м. Харкова на підставі ч.2 ст. 539 КПК України.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч. 2, 3 ст. 74 КК України.

Судом установлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше судимий вироками:

22.06.2022 Ленінським районним судом м. Миколаєва ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, та призначено покарання до 4 років 6 місяців позбавлення волі. Строк відбування покарання ОСОБА_4 розраховано з часу застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - з 16.09.2021 (арк. о/с. 33-35). За вказаним вироком ОСОБА_4 засуджений за ч. 2 ст. 186 КК України, кримінальна караність наразі якої не усунута, та яка не підлягає декриміналізації відповідно до Закону № 3886-ІХ.

Суд установив, що за вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23.09.2022 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, та призначено покарання до 3 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань за цим вироком та вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22.06.2022 відносно ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 186 КК України, остаточно призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. Строк відбування покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відраховувано з 16.09.2021 (арк. о/с. 38-43).

Відповідності до прийнятого Верховною Радою України 18 липня 2024 року Закону № 3886-ІХ, який набув чинності 09 серпня 2024 року, статтю 51 КУпАП викладено в такій редакції: «Дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, - тягне за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від двадцяти до тридцяти годин, або адміністративний арешт на строк до п`яти діб.

Дія, передбачена частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, - тягне за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або виправні роботи на строк до одного місяця з відрахуванням двадцяти процентів заробітку, або адміністративний арешт на строк від п`яти до десяти діб.

Повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частиною першою або другою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, - тягне за собою накладення штрафу від трьохсот до шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від сорока до шістдесяти годин, або виправні роботи на строк від одного до двох місяців з відрахуванням двадцяти процентів заробітку, або адміністративний арешт на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.

Дії, передбачені частиною першою або другою цієї статті, вчинені особою, яка три і більше разів протягом року піддавалася адміністративному стягненню за дрібне викрадення чужого майна, - тягнуть за собою накладення штрафу від шестисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або адміністративний арешт на строк п`ятнадцять діб».

Порівняно з попередньою редакцією цієї статті зазначені зміни передбачають, зокрема, збільшення мінімального порогу відмежування адміністративної та кримінальної відповідальності за вчинення крадіжки, шахрайства, привласнення або розтрати з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07.10.2024 у справі № 278/1566/21 було зроблено висновок щодо декриміналізації викрадення чужого майна шляхом крадіжки та наголошено, що Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-ІХ, яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення передбаченого ст. 51 КУпАП. Зміни, внесені Законом № 3886-ІХ, мають зворотну дію в часі.

Відповідно до положення ст. 51 КУпАП , в редакції Закону № 3886-ІХ, декриміналізовано викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Цим Законом № 3886-ІХ, внесено зміни до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та викладено ст. 51 КУпАП в новій редакції, якою визначено адміністративну відповідальність за вчинення дрібної крадіжки, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вказаним Законом підвищено поріг кримінальної відповідальності за крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрату чужого майна (ст. 185, 190, 191 КК України), чим скасовано кримінальну відповідальність за вчинення таких діянь, якщо вартість викраденого майна складає менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Неоподаткований мінімум доходів громадян - це грошова сума розміром 17 гривень, встановлена пунктом 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового Кодексу України, яка застосовується при посиланнях на неоподаткований мінімум доходів громадян в законах або інших нормативно-правових актах, за винятком норм адміністративного та кримінального законодавства у частині кваліфікації злочинів або правопорушень, для яких сума неоподаткованого мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1, пункту 169.1 статті 169 розділу ІV Податкового Кодексу України. Підпунктом 169.1.1, пункту 169.1 статті 169 розділу ІV Податкового Кодексу України, визначено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи ( у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно до Податкового кодексу України, сума неоподатковуваного мінімуму доходів громадян встановлюється на рівні податкової соціальної пільги. Податкова соціальна пільга дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який встановлюється законом України про державний бюджет України на конкретно визначений рік, так станом на 2018 рік, згідно з Законом України «Про державний бюджет на 2021 рік», з 01 січня 2021 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць становить 2 270 грн, з 01 липня 2021 року - 2 379,00 грн, з 01 грудня 2021 року - 2 481,00 грн тощо.

Неоподаткований мінімум доходів громадян у розмірі податкової соціальної пільги з 01 липня 2021 року по 30 грудня 2021 року становив 1 135 грн 00 коп (2 270,00 грн - розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 03 - 25.06.2021 х на 50 %). Тобто, два неоподатковуваних мінімума доходів громадян за цей період становлять суму у розмірі: 1 135,00 грн х 2 = 2 270,00 грн.

Згідно з вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23.09.2022 (арк. о/с 38 - 43) засудженим ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 190 КК України до позбавлення волі на строк 3 років, вчинено кілька епізодів шахрайства, вартість чужого майна стосовно кожного окремо становила:

- епізод № 1 від 03.06.2021 о 16 год 46 хв - 2 100 грн 00 коп, що на момент вчинення кримінального правопорушення становить суму меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, зокрема меншу від 2 270,00 грн, тобто кримінальна караність цього діяння наразі усунута (арк. о/с 38/зворот);

епізод № 2 від 03.06.2021 о 16 год 48 хв - 4 230 грн 65 коп, що на момент вчинення кримінального правопорушення становить суму більшу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, зокрема більшу від 2 270,00 грн, тобто кримінальна караність цього діяння наразі не усунута (арк. о/с 38/зворот);

- епізод № 3 від 25.06.2021 о 11 год 30 хв - 2 500 грн 00 коп, що на момент вчинення кримінального правопорушення становить суму більшу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, зокрема більшу від 2 270,00 грн, тобто кримінальна караність цього діяння наразі не усунута (арк. о/с 39).

Суд установив, що епізоди 2 та 3 не підлягають декриміналізації та є кримінально караними через те, що розмір викраденого перевищує два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на день вчинення правопорушень, зокрема станом на червень 2021 року.

Натомість епізод № 1 підлягає декриміналізації та за його вчинення засуджений підлягає звільненню від покарання, оскільки сума викраденого майна на момент вчинення правопорушення не перевищувала двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (2 270,00 грн), а тому він не є кримінально караними діяннями, при цьому декриміналізація зазначеного епізоду не впливає на кваліфікацію дій та остаточне покарання за вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23.09.2021 (арк. о/с 38 - 43).

Оскільки вартість викраденого майна на час вчинення окремих епізодів діяння не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімума, до цього діяння застосовується ст. 5 КК України.

Отже, діяння, вчинене як шахрайство, якщо вартість цього майна не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на момент їх вчинення, не є кримінально караними, що виключає кримінальну відповідальність, передбачену ч.2 ст. 190 КК України (епізод 1 від 03.06.2021).

За частиною 2 ст.4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Згідно з ч.1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, має зворотну дію у часі. Це означає, що він поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Звільнення від покарання осіб, засуджених за діяння, караність якого усунута, здійснюється судом (ч.1 ст.74 КК України).

Скасування караності діяння означає його декриміналізацію (повну або часткову), яка може бути досягнута шляхом: 1) виключення з чинного Кримінального кодексу певної статті (частини статті) Особливої частини Кодексу; 2) внесення до диспозиції статті (частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу певних змін; 3) внесення змін до норм Загальної частини КК; 4) внесення змін до інших нормативно-правових актів, зокрема, Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На переконання суду, унесення згаданих вище змін до законодавства України про адміністративну відповідальність безпосередньо впливає на закон України про кримінальну відповідальність, адже ці зміни визначають розмежування між діями які необхідно кваліфікувати як дрібну крадіжку, наслідком чого є притягнення особи до адміністративної відповідальності, і таємне викрадення чужого майна (крадіжка), і шахрайство, за що передбачена кримінальна відповідальність.

Беручи до уваги викладене, фактична декриміналізація викрадення майна, вартість якого не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, має зворотну дію в часі, оскільки поліпшує становище особи. Відповідні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 22.08.2024 по справі №567/507/23.

Згідно з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 0306/7567/12, за якими: «за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності».

Частина 6 ст. 3 КК передбачає, що зміни до КК можуть вноситися, зокрема, законами про внесення змін до законодавства України про адміністративні правопорушення, що відрізняє ситуацію, яка розглядається, від змін нормативно-правових актів інших галузей права.

Відповідно до положення ст. 51 КУпАП , в редакції Закону № 3886-ІХ, декриміналізовано викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, з 09.08.2024 кримінальна, а не адміністративна відповідальність за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату майна настає, якщо вартість такого майна з урахуванням відповідних положень Податкового кодексу України, Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» у період з 01.01.2021 до 01.07.2021 становить понад 2 270 грн 00 коп.

ОСОБА_4 згідно з вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23.09.2022 (арк. о/с 38 - 43), здійснив шахрайство за епізодами 2 та 3, розмір матеріального збитку якого перевищує два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян станом на день вчинення крадіжки, а відтак вчинене ним діяння за вказаними епізодами є кримінально караними та не підлягає декриміналізації згідно з Законом № 3886-IX від 18.07.2024.

Заразом, за епізодом № 1, засуджений вчинив шахрайські дії на суму, меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що наразі не є кримінально караним. Отже, вказане діяння не може вважатись кримінально караним правопорушенням, оскільки вартість майна, за шахрайство з яким ОСОБА_4 засуджений зазначеним вище вироком від 23.09.22, не перевищує граничної вартості майна, за якою наразі передбачено адміністративну відповідальність, - 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За приписами в ч. 2 ст. 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання. Підстава застосовується у випадках, коли особу вже засуджено за вчинення діяння.

Звільнення від відбування покарання на підставі ч.2 ст. 74 КК України можна застосувати лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду засудження особи незалежно від того, відбуває вона покарання чи ні. При цьому законом передбачено негайне звільнення особи від відбування покарання. Слід зазначити, що вказана підстава є обов`язковою для застосування судом. Передумовою для початку провадження щодо звільнення засудженого від відбування покарання за ч. 2 ст. 74 КК України завжди є прийняття і набрання чинності спеціальним законом, яким усувається караність діяння, за яке особу засуджено. Він є передумовою або правовою підставою ініціювання, розгляду питання та прийняття рішення про застосування звільнення від покарання щодо конкретної особи. Така процедура завершується прийняттям конкретного процесуального рішення судом.

За приписами ч. 3 ст. 74 КК України визначено, що призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими ч. 1 ст. 72 цього Кодексу.

Водночас, суд звертає увагу на те, що положеннями КК України та КПК України не передбачено можливості вирішення питання про приведення вироку суду у відповідність до закону, а лише передбачають лише можливість вирішення питання про звільнення засудженого від покарання та його відбування.

Відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається: до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених п. 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до ч. 3 ст. 57, ч.1 ст. 58, ч.1 ст. КК України),11,13,13-2 ч. 1 ст. 537 цього Кодексу.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч. 2, 3 ст. 74 КК України.

Отже, вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23.09.2022 (арк. о/с 38 - 43) засудженого ОСОБА_4 визнано винним за ч. 2 ст. 190 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань за цим вироком та вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22.06.2022 відносно ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 186 КК України, остаточно призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. Строк відбування покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відраховувано з 16.09.2021 (арк. о/с. 38-43).

З огляду на наведене, за вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23.09.2022 за епізодом 1 від 03.06.2021 ОСОБА_4 вчинив шахрайські дії збитки яких становлять суму меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на день вчинення кримінального правопорушення, що відповідно до Закону України № 3886-ІХ не є кримінально-караним діянням на цей час.

Натомість епізоди 2 та 3 не підлягають декриміналізації та є кримінально караними через те, що розмір викраденого перевищує два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на день вчинення правопорушень, зокрема станом на 03 та 25.06.2021.

Суд наголошує, що відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання. Покарання призначається за конкретною частиною та статтею КК України. Відповідно засуджену особу можна звільнити від покарання за конкретною частиною та статтею КК України, а не за окремим епізодом, який входить до складу кримінального правопорушення.

Отже, враховуючи, що ОСОБА_4 згідно вироку Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23.09.2022, за епізодом № 1 від 03.06.2021 завдав матеріальної шкоди на суму, меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на день скоєння шахрайства, тобто вчинене ним діяння, відповідно до вимог Закону України № 3886-ІХ, наразі не є кримінально-караними, суд дійшов висновку про необхідність звільнення засудженого ОСОБА_4 від призначеного покарання за даним епізодом, на підставі ч.2 ст. 74 КК України. При цьому декриміналізація зазначеного епізоду не впливає на кваліфікацію дій та остаточне покарання за вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23.09.2022 (арк. о/с 38 - 43).

Суд наголошує, що відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання. Покарання призначається за конкретною частиною та статтею КК України. Відповідно засуджену особу можна звільнити від покарання за конкретною частиною та статтею КК України, а не за окремим епізодом, який входить до складу кримінального правопорушення.

Керуючись ст.107 ч.4, ст.537 ч.1 п.13, ст.539 ч.2 п.2 та ч.5, п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-ІХ від 18.07.2024 року, ст. 5, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71, ч.2 ст. 74, 75 КК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про приведення вироку суду у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 № 3886-ІХ, який звільняє від покарання або пом`якшує його відносно засудженого - задовольнити частково.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання призначеного Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23.09.2024 за епізодом № 1 від 03.06.2021 о 16 год 46 хв на суму - 2 100,00 грн за ч. 2 ст. 190 КК України, на підставі ч.2 ст. 74 КК України, у зв`язку з усуненням караності діяння.

В іншій частині раніше визначеної кваліфікації та призначеного вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23.09.2024 остаточного покарання залишається незмінним, зокрема:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважати засудженим за вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23.09.2024 за ч.2 ст. 190 КК України з призначеним йому покаранням у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань за цим вироком та вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22.06.2022 відносно ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 186 КК України, остаточно призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з 16.09.2021.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки: http://og.hr.court.gov.ua /sud2029/.

Суддя ОСОБА_1