Справа № 946/8797/24
Провадження № 1-кс/946/2931/24
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2024 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна,-

В С Т А Н О В И В:

21.11.2024 року адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 01.11.2024 року, якою просив скасувати арешт на автомобіль марки "Ford Escape", реєстраційний номер НОМЕР_1 , мотивуючи тим, що на теперішній час транспортний засіб оглянуто експертом з метою подальшого виготовлення відповідних експертиз. Фактично на теперішній час усі можливі слідчі дії та заходи забезпечення кримінального провадження, пов`язані з транспортним виконано, а у подальшому його зберігання під арештом не має необхідності. У кримінальному провадженні жодній особі про підозру не повідомлено. ОСОБА_4 зобов`язуються зберігати майно до прийняття остаточного рішення у кримінальному провадженні під свою відповідальність. Крім того, доступ до автомобіля буде надано працівникам поліції за першою необхідністю. Таким чином, ОСОБА_4 не заперечує проти залишення під арештом майна, а саме автомобіля марки «Ford Escape» реєстраційний номер НОМЕР_2 , однак, з передачею вказаного майна власнику на відповідальне зберігання без права відчуження.

Адвокат ОСОБА_3 та власник майна ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, представник заявника надав заяву, якою підтримав заявлене клопотання та просив розгляд справи провести за їх відсутності.

Прокурор у судове засідання не з`явився, надав заяву, якою заперечував проти скасування арешту на вказане майно, мотивуючи тим, що не завершено проведення всіх необхідних експертиз з вказаним транспортним засобом.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, приходжу до наступного висновку.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону

Згідно статей 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Положеннями ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

В свою чергу викладене також знайшло своє підтвердження в рішеннях Європейського Суду з прав людини (далі, ЄСПЛ), в тому числі в рішеннях «Бакланов проти Росії» (від 09 червня 2005 року) та «Фрізен проти Росії» (від 24 березня 2005 року), де ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що: «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Згідно ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Як передбачено п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається, в тому числі, з метою збереження речових доказів. Арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально - протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеною у п.1 листа за №223-558/0/4-13 від 05.04.2013 року, вирішуючи питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у кожному випадку розгляду відповідних клопотань слідчі судді зобов`язанні сумлінно і принципово здійснювати повноваження із судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, діяти у межах і відповідно до вимог закону.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Як встановлено в судовому засіданні, слідчим відділенням відділу поліції №2 Ізмаїльського районного управління поліції ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування в рамках кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001435 від 28.10.2024 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Ухвалою слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 01.11.2024 року було накладено арешт із забороною користування та розпорядження на автомобіль марки "Ford Escape", реєстраційний номер НОМЕР_1 , з поміщенням для зберігання на майданчик відділення поліції № 2 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області, за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, м. Рені, вул. Вознесенська, 131.

Також встановлено, що по вказаному кримінальному провадженні не завершені всі необхідні експертизи щодо автомобіля марки "Ford Escape", реєстраційний номер НОМЕР_1 , а отже доводи представника заявника про відсутність потреби у перебуванні майна під арештом є необґрунтованими, у зв`язку з чим слідчий суддя позбавлений об`єктивної можливості вирішити питання про скасування арешту, зокрема в частині передачі майна власнику на відповідальне зберігання без права відчуження.

На думку слідчого судді, завдання арешту майна полягає у запобіганні можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження, проте представником заявника не доведено, що наразі така загроза відпала та відповідно відпала потреба у перебуванні арештованого майна під арештом, а тому, відповідно, не доведена необхідність у такому скасуванні.

Враховуючи недоведеність того, що в подальшому застосуванні арешту майна на вказане майно відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано, слідчий суддя вважає за необхідним у відповідності положень ч. 2 ст. 174 КПК України відмовити у задоволені клопотання про скасування арешту на вказане майно.

В силу ст. 309 КПК України ухвала оскарженню не підлягає.

На підставі вищезазначеного та керуючись ст.ст. 94, 131, 132, 167, 170-174, 309 КПК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1