Справа № 317/3706/24
Провадження № 1-кп/317/374/2024
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000543 від 31.01.2024 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Нововознесенівка Високопільського району Херсонської області, військовослужбовця військової служби за мобілізацією, розвідника-кулеметника 7 розвідувальної групи спеціального призначення 15 роти спеціального призначення 4 загону спеціального призначення військової частини НОМЕР_1 , солдата, із повною середньою освітою, офіційно неодружений, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому, відповідними Указами Президента України, правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та дії до цього часу.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 10 серпня 2023 року за №224 ОСОБА_4 призначено на посаду розвідника-кулеметника 7 розвідувальної групи спеціального призначення 15 роти спеціального призначення 4 загону спеціального призначення військової частини НОМЕР_1 .

Отже, будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, солдат ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі Статуту), ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України (надалі Статуту), бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Разом з цим, солдат ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

Так, 29 жовтня 2023 року солдат ОСОБА_4 , діючи умисно, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, самовільно залишив місце служби без поважних причин, а саме місце тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 поблизу АДРЕСА_2 (місце служби) та був відсутній у місці несення військової служби до 24 квітня 2024 року, а саме до моменту з`явлення до слідчого ТУ ДБР у м. Мелітополі.

Таким чином, в період часу з 29 жовтня 2023 року по 24 квітня 2024 року розвідник-кулеметник 7 розвідувальної групи спеціального призначення 15 роти спеціального призначення 4 загону спеціального призначення військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 обов`язки військової служби не виконував, до місця несення військової служби безпідставно не прибував, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення до місця несення військової служби, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління не здійснював, за наявності реальної можливості для цього.

В подальшому, 24 квітня 2024 року солдат ОСОБА_4 самостійно прибув до ТУ ДБР у м. Мелітополі, тим самим останній закінчив вчинення кримінального правопорушення.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою провину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, підтвердив фактичні обставини справи і пояснив, що за власним бажанням добровільно проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 . 28 жовтня 2023 попрохав відпустити його у відпустку, оскільки 30 жовтня 2023 року у його матері був ювілей, проте отримав відмову у офіційній відпустці та попередження, що у разі якщо він буде відсутній більше трьох днів його оголосять у розшук як такого, що самовільно залишив місце служби. Обвинувачений планував повернутися протягом трьох днів, але через декілька годин після того як вирушив додому отримав повідомлення про те, що він є таким, що самовільно залишив військову частину, а тому вирішив не повертатися на місце служби. 24 квітня 2024 року добровільно з`явився до ТУ ДБР, до цього часу перебував за місцем свого проживання та працював неофіційно на будівництві.

У скоєному щиро розкаявся та виказав жаль з приводу вчиненого, зазначив, що погоджується з усіма доказами, зібраними органом досудового розслідування, які доводять його провину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою провину і не оспорює фактичні обставини, враховуючи думку прокурора, який вважає можливим розглянути кримінальне провадження відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, вислухавши думку обвинуваченого та його захисника, які також наполягали на вказаному порядку розгляду провадження, а також з`ясувавши, що обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст фактичних обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, та визнати недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин, які ніким не оспорюються.

Оцінивши встановлені по справі обставини, суд дійшов висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення доведена в ході судового розгляду, а його дії необхідно кваліфікувати за ч. 5 ст. 407 КК України - як самовільне залишення місця служби військовослужбовцем без поважних причин, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

Призначаючи вид та розмір покарання обвинуваченому, суд, у відповідності до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке належать до тяжкого злочину, його наслідки, особу ОСОБА_4 , який є офіційно неодруженим, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, під наглядом у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проходження служби характеризується задовільно.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому є його щире каяття та з`явлення із зізнанням.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, згідно із ст. 67 КК України, не встановлені.

Таким чином, враховуючи приписи ст. 50 КК України, згідно з якими покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, приймаючи до уваги дані, які характеризують особу ОСОБА_4 , наявність обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_4 можливо лише в умовах ізоляції його від суспільства, але з призначенням йому мінімальної міри покарання, передбаченої санкцією ч. 5 ст. 407 КК України, у вигляді позбавлення волі на відповідний строк.

Під час досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 липня 2024 року було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування - до 21 липня 2024 року включно. Строк тримання під вартою обчислюється з моменту фактичного затримання, а саме з 12 години 55 хвилин 09 липня 2024 року.

За змістом частини 5 статті 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Отже, суд вважає необхідним відповідно до ч. 5 ст. 72 КПК України, зарахувати обвинуваченому ОСОБА_4 у строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення з 12 години 55 хвилин 09 липня 2024 року по день набрання вироком законної сили включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Оскільки призначається покарання у вигляді позбавлення волі, з метою забезпечення виконання вироку на підставі п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, суд вважає за необхідне до набрання вироком законної сили, залишити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Речові докази та витрати, пов`язані із залученням експертів, у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. 12, 50, 66, 67, 407 КК України, ст. 349, 368, 370, 374, 376, 392, 394, 395 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Початок строку відбування покарання обчислювати з моменту набрання вироком законної сили, зарахувавши ОСОБА_4 , на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення, а саме з 12 години 55 хвилин 09 липня 2024 року по день набрання вироком законної сили, із розрахунку - один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.

Застосований до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення через Запорізький районний суд Запорізької області, при цьому відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору, а інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді

Суддя ОСОБА_1