г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/3484/24
Номер провадження 1-кс/213/362/24
У Х В А Л А

Іменем України

11 серпня 2024 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 ,

слідчої ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ ВП №7 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, який народився у м. Черкаси Черкаської області, фактично проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей та осіб похилого віку не має, освіта середня спеціальна, військовослужбовця Збройних Сил України військової служби за мобілізацією, військової частини НОМЕР_1 , на посаді стрілець 2-го стрілецького відділення 1-го стрілецького взводу 2-ї стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , військове звання «солдат», раніше не судимому, в межах досудового розслідування № 0000322 від 09.08.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Обставини, викладені в клопотанні слідчого.

09.08.2024 року капітан поліції Криворізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області ОСОБА_7 , перебуваючи на службі, прибув за викликом щодо адміністративного правопорушення на місце події до будинку АДРЕСА_2 . Останній виявив автомобіль марки «ВАЗ2101» чорного кольору державний номер НОМЕР_2 під керуванням військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мав візуальні ознаки алкогольного сп`яніння.

З метою встановлення доказів адміністративного правопорушення у відношенні Ковал ОСОБА_8 , поліцейський повідомив останньому про необхідність проходження тестування на драгері. ОСОБА_5 , незважаючи на законні вимоги поліцейського ОСОБА_7 , сів на водійське сидіння свого автомобіля та почав робити спроби завести його, тим самим виражаючи намір втекти з місця події. Після того, як поліцейський ОСОБА_7 підійшов до вказаного автомобіля, ОСОБА_5 , розуміючи, що ОСОБА_7 є працівником поліції, який виконує свої посадові обов`язки, маючи кримінально протиправний намір на заподіяння тілесних ушкоджень працівнику поліції, з метою недопущення проходження ним тестування на стан алкогольного сп`яніння та складання стосовно нього протоколу про адміністративне правопорушення, а також подальшого уникнення відповідальності за скоєне адміністративне правопорушення, висловлюючись на адресу поліцейського нецензурною лайкою, узяв ножа із автомобіля та почав погрожувати поліцейському ОСОБА_7 вбивством.

Після чого, ОСОБА_5 , не реагуючи на вимоги поліцейського, вийшов зі свого автомобіля та попрямував на поліцейського, погрожуючи нанесенням ударів кулаками. Далі, поліцейським ОСОБА_7 з метою недопущення спричинення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , до останнього було застосовано фізичну силу, а саме заведення руки за спину та утримання їх в задньому положенні, під час чого ОСОБА_5 , здійснюючи супротив поліцейському, та не бажаючи припиняти свої протиправні дії, схопив поліцейського ОСОБА_7 за пальці лівої руки та вивернув руку у плечовому суглобі.

В подальшому ОСОБА_5 , продовжуючи свої протиправні дії, зняв з правої ноги протез та кинув у поліцейського ОСОБА_7 , влучивши ним у спину останнього.

Таким чином, ОСОБА_5 своїми протиправними діями спричинив поліцейському ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді саден внутрішньої поверхні лівого передпліччя, 2 пальця правої кисті, забою лівого плеча та лівої кисті, які відповідно до наказу МОЗ України №6 від 17.01.1995 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, які не спричинили короткочасного розладу здоров`я.

Вина ОСОБА_5 у вчинені ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, підтверджується матеріалами кримінального провадження, а саме:

- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 ;

- протоколом допиту свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ;

- протоколами огляду місця події та обшуку.

10.08.2024 ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

Під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених у п. п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме переховування особи від органу розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та продовжити вчиняти дане кримінальне правопорушення.

В судовому засіданні:

- прокурор повністю підтримав клопотання слідчої, наполягав на його задоволенні, оскільки існують ризики, передбачені п. п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України;

- слідча наполягала на задоволенні клопотання, зазначила, що немає підстав для застосування більш м`якого заходу забезпечення, оскільки немає жодного документального підтвердження фактичного місця проживання, а згідно з Роздруківки з Інформаційного порталу Національної поліції України щодо притягнення до адміністративної відповідальності фіксується чотири різні адреси в с. Заградівка. Також слідча заначила, що підозрюваний неодноразово вчиняв адміністративні правопорушення, що вказує на недобросовісну поведінку. Окрім того, підозрюваний отримав тяжке поранення 18.09.2023, а тому не може надалі нести службу.

- підозрюваний заперечував проти задоволення клопотання, зазначив, що переховуватись не має мети, адже найближчим часом планує проходження ВЛК для отримання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни;

- захисник заявив клопотання про допит у якості свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , також заперечував проти обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, клопотав про заміну запобіжного заходу на більш м`який особисту поруку, зазначивши, що підозрюваний має поранення, має декілька нагород, немає необхідності в ізоляції від суспільства, має родину.

За клопотанням захисника в судовому засіданні було допитано свідків.

Так, свідок ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , молодший сержант, т.в.о. заступника командира роти з МПЗ 2 штурмової роти ВЧ НОМЕР_1 , повідомив, що ОСОБА_5 знає з моменту формування батальйону з червня 2023 року, характеризувати може останнього позитивно. Зі слів свідка, підозрюваний є сиротою, всі бойові завдання виконував бездоганно, його участь у деяких штурмах є неоціненною. Свідок також підтвердив, що підозрюваний фактично проживає в селі Заградівка Бериславського району Херсонської області. Зазначив, що підозрюваного було відраховано у звязку із пораненням як довготривалого хворого. Щодо особистої поруки підозрюваного повідомив, що має узгодити це питання з командиром.

Свідок ОСОБА_14 , старший бойовий медик 2 штурмової роти, 129 бригади батальйону «Арей», повідомила суду, що загалом може бути поручителем підозрюваного, але не під час виконання бойових завдань, оскільки вона теж військовослужбовиця. Повідомила суду, що підозрюваний мужній захисник України, завдяки його діям збережені життя його побратимам, під час бойового завдання отримав поранення та ампутацію кінцівки, фактично проживає в АДРЕСА_1 .

Свідок ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , військовослужбовець 253 окремого штурмового батальйону 2 роти, головний сержант роти. Повідомив суду, що знає підозрюваного з червня 2022 року, останній характеризується позитивно, відповідально ставиться до несення служби. Зазначив, що підозрюваний не вибув з 2 штурмової роти 253 штурмового батальйону та не відрахований з лав ЗСУ. Адресу проживання підозрюваного свідок не знає, підтвердив, що останній має поранення, яке отримав у нього на очах, підірвавшись на міні. Також зазначив, що загалом може бути поручителем підозрюваного, але не під час виконання бойових завдань, оскільки він теж військовослужбовець.

Обставини, встановлені слідчим суддею.

Заслухавши пояснення всіх учасників, поручителів, допитавши свідків, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими слідчий та прокурор обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання слідчого, погодженого з прокурором, є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом статей 131, 132, 176, частини 2 статті 177, частини 1 статті 194 КПК України запобіжний захід, різновидом якого є тримання під вартою, застосовується під час досудового розслідування до особи на підставі ухвали слідчого судді за клопотанням слідчого, погодженого з прокурором, за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні такою особою кримінального правопорушення, а також за наявністю хоча б одного з ризиків вчинення особою дій, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу, серед іншого, є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Тобто, застосування такого запобіжного заходу можливе не тільки за наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення особою злочину та ризиків, а й у разі неможливості зменшити наявні ризики до розумних меж через застосування більш м`яких запобіжних заходів.

У справі «Амбрушкевич проти Польщі» ЄСПЛ зазначив, що перед застосуванням до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою національний судовий орган повинен обов`язково розглянути можливість застосування інших, альтернативних триманню під вартою, заходів. Позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається.

У справі «Хайредінов проти України» ЄСПЛ вказав, що ст. 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим або не мати продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у п. 1 ст. 5 Конвенції. Цей перелік винятків є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи. Для того, щоб позбавлення свободи не вважалось свавільним, додержання національного закону при його застосуванні є недостатнім. Такий захід має бути необхідним за конкретних обставин. Таким чином, тримання під вартою у відповідності до підпункту (c) пункту 1 статті 5 Конвенції має задовольняти вимогу пропорційності. Тобто суд повинен розглядати питання, чи взяття особи під варту є конче необхідним та чи можуть інші, менш суворі заходи бути достатніми для досягнення цієї цілі.

У справах «Лабіта проти Італії» та «Харченко проти України» ЄСПЛ зазначив, що ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення. Питання про те, чи є тримання під вартою обґрунтованим, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

У всіх випадках, коли ризику ухилення підозрюваного від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, підозрюваного має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення ЄСПЛ у справі «Вренчев проти Сербії»).

Особиста свобода повинна бути правилом, а позбавлення свободи до остаточного рішення суду суворим винятком. При цьому, сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Окрім того, вимоги п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України покладають на прокурора додатковий обов`язок довести, що крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, підозрюваний, перебуваючи на волі, переховувався від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджав кримінальному провадженню або йому повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Так, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Слідчий суддя вважає, що прокурором не доведено, що перебуваючи на волі ОСОБА_5 переховувався від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджав кримінальному провадженню або йому повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину, що в силу п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України виключає застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Слідчий суддя враховує особу підозрюваного, який є військовослужбовцем, отримав тяжке поранення під час виконання бойового завдання, за що був відзначений Медаллю «За поранення» (Міністерства Оборони України), був нагороджений «Почесним нагрудним знаком «Золотий хрест», раніше не судимий.

Особиста порука не може бути застосована до підозрюваного, оскільки допитані у якості свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , хоча і погодились бути поручителями та заслуговують на довіру, однак не зможуть виконати зобов`язань поручителів з огляду на об`єктивні обставини: обидва свідка є військовослужбовцями, місце дислокації яких може бути змінено протягом строку досудового розслідування, що унеможливить контроль з їх сторони за процесуальною поведінкою ОСОБА_5 .

З огляду на викладене, враховуючи тяжкість злочину, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим, конкретні обставини кримінального провадження та характер інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного, слідчий суддя дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що запобігти існуючим ризикам, окрім як застосуванням такого виняткового запобіжного заходу, неможливо, а також не доведено, що перебуваючи на волі ОСОБА_5 переховувався від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджав кримінальному провадженню або йому повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Керуючись ст. ст. 176-178, 181, 184, 186-187, 193-194, 196, 205, 303 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання слідчого СВ ВП №7 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

Обрати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту в певний період доби з 20:00 години до 07:00 години наступної доби строком на два місяці - до 10.10.2024 року.

Покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки, передбачені у ч. 5 ст. 194 КПК України:

1) прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою;

2) не відлучатися за межі с. Заградівки Бериславського району Херсонської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця мешкання та реєстрації, місця роботи (несення служби);

4) утримуватись від спілкування зі свідками та потерпілим у даному кримінальному провадженні;

5) заборонити лишати підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 в певний період доби з 20:00 години до 07:00 години наступної доби строком на строком на два місяці - до 10.10.2024 року.

Покласти обов`язок контролювати виконання ухвали суду про виконання запобіжного заходу домашній арешт на працівників Відділення поліції № 1 Бериславського районного відділу поліції ГУНП в Херсонській області, так як постійне місце проживання ОСОБА_5 , знаходиться під оперативним обслуговуванням зазначеного відділення.

Підозрюваного ОСОБА_5 звільнити з під варти в залі суду негайно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Копію ухвали про обрання запобіжного заходу негайно вручити учасникам процесу після її оголошення.

Відповідно до ст.205 КПК України ухвала слідчого судді, суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1