печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю адвоката: ОСОБА_3 , прокурора: ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у залі суду в м. Києві судове провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/23521/24-к від 30.05.2024 у кримінальному провадженні № 0001805 від 27.09.2023,-

ВСТАНОВИВ:

30.07.2024 до Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/23521/24-к від 30.05.2024 у кримінальному провадженні № 0001805 від 27.09.2023.

В обґрунтування доводів клопотання зазначено, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 30.05.2024 клопотання заступника начальника першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 про накладення арешту на майно - задоволено і накладено арешт на свідоцтво про реєстрацію т/з НОМЕР_1 на автомобіль марки Hyundai моделі I30, 2013 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 .

Офісом Генерального прокурора здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0001805 від 27.09.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 199 КК України.

ОСОБА_5 є володільцем вищезазначеного автомобіля по довіреності від 30.04.2024, згідно якої власник автомобіля ОСОБА_7 передав їй автомобіль, ключі, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, а також отримав за автомобіль кошти від ОСОБА_5 в сумі 7000 тисяч доларів США, що підтверджується його розпискою від 30.04.2024.

Тому, сторона захисту вважає, що арешт на вказаний автомобіль накладено необґрунтовано, оскільки ОСОБА_8 не використовував даний автомобіль в злочинних цілях, а підроблені документи відправляв через «Нову Пошту» та «Укрпошту».

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 просив задовольнити клопотання про скасування арешту з викладених у ньому підстав.

Прокурор ОСОБА_4 в судовому зсіданні заперечував з приводу заявленого клопотання, просив відмовити, зазначивши, що ухвала про арешт майна є законною та обґрунтованою.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання, заслухавши доводи адвоката, заперечення прокурора, вивчивши матеріали клопотання якими воно обґрунтовується, приходить до наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 30.05.2024 клопотання заступника начальника першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 про накладення арешту на майно - задоволено і накладено арешт на свідоцтво про реєстрацію т/з НОМЕР_1 на автомобіль марки Hyundai моделі I30, 2013 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 .

Офісом Генерального прокурора здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0001805 від 27.09.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 199 КК України.

ОСОБА_5 є володільцем вищезазначеного автомобіля по довіреності від 30.04.2024, згідно якої власник автомобіля ОСОБА_7 передав їй автомобіль, ключі, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, а також отримав за автомобіль кошти від ОСОБА_5 в сумі 7000 тисяч доларів США, що підтверджується його розпискою від 30.04.2024.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

В розумінні ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Як вбачається із ухвали слідчого судді від 06.10.2023 арешт майна накладений на підставі положень п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України з метою збереження речових доказів.

У відповідності до положень ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Аналізуючи положення кримінально процесуального законодавства з приводу накладення арешту на майно особи, обов`язковою передумовою, яка обґрунтовує необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, є наявність достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину, наявність обґрунтованої підозри, підставу для арешту майна; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, що визначено положенням ч. 2 ст. 173 КПК України. При цьому обов`язок доведення існування зазначеної умови КПК України покладається на орган досудового розслідування.

При цьому статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що слід врахувати необхідність забезпечення справедливого балансу між конкуруючими інтересами відповідної особи і суспільства в цілому. Необхідно зважати й на те, що цілі, згадані в цьому положенні можуть мати певне значення при визначені того, чи забезпечено баланс між вимогами відповідних суспільних інтересів і основоположним правом заявника на власність. В обох контекстах держава користується певним полем розсуду при визначені заходів, які необхідно вжити для забезпечення дотримання Конвенції. Рішення Sargsyan v. Azerbaijan , n.220.

При цьому існуюча практика Європейського суду з прав людини, при вирішенні питання щодо подальшого застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі щодо позбавлення та обмеження права власності упродовж досудового розслідування ґрунтується на презумпції, що ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження із спливом певного часу зменшуються, тому орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявності ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави подальшого втручання у права та свободи.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Відповідно до положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчим суддею встановлено, що станом на час проведення обшуку транспортного засобу марки Hyundai моделі I30, 2013 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 , вищевказаний транспортний засіб не належав ОСОБА_9 , оскільки, відповідно до розписки від 30.04.2024 власник автомобіля ОСОБА_7 передав їй автомобіль, ключі, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, а також отримав за автомобіль кошти від ОСОБА_5 в сумі 7000 тисяч доларів США, що підтверджується його розпискою від 30.04.2024.

Під час розгляду вказаного клопотання слідчим суддею встановлено, що власнику вилученого майна ОСОБА_5 підозра не висунута.

Оскільки особа, у якої вилучено майно не набула статусу підозрюваної, разом з тим, через тривалу дію заходів забезпечення кримінального провадження вона позбавлена можливості користуватися своїм майном, тривалість арешту майка є такою, що триває понад розумні строки, достатні для встановлення органом досудового розслідування та фіксації усіх можливих відомостей, які можуть стосуватись предмета досудового розслідування, тому слідчий суддя приходить до висновку про те, що такі обмеження у праві власності на майно не забезпечують справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

З врахуванням наведених обставин, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання слід задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-175, 309, 392, 532 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/23521/24-к від 30.05.2024 у кримінальному провадженні № 0001805 від 27.09.2023 - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/23521/24-к від 30.05.2024 у кримінальному провадженні № 0001805 від 27.09.2023 на майно, вилучене під час проведення обшуку транспортного засобу марки Hyundai моделі I30, 2013 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 з д.н.з. НОМЕР_3 , від 17.05.2024 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 15.05.2024 у справі №757/21983/24-к, а саме:

- свідоцтво про реєстрацію т/з НОМЕР_1 на автомобіль марки Hyundai моделі I30, 2013 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 з д.н.з. НОМЕР_3 ;

- транспортний засіб марки Hyundai моделі I30, 2013 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 з д.н.з. НОМЕР_3 .

Ухвала слідчого судді не підлягає оскарженню.

Слідчий суддя ОСОБА_1