Провадження № 1-кп/333/494/24
ВИРОК

Іменем України

06 серпня 2024 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Запоріжжі, громадянина України, освіта вища технічна, розлученого, не працюючого, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

04.10.2023 року, приблизно о 18 год. 30 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи у приміщенні кухні квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, в ході раптово виниклого конфлікту словесної сварки із застосуванням нецензурної лайки, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин до свого рідного брата ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ножем, який перебував у правій руці, наніс один удар останньому в область лівого плеча, спричинивши одиночне колото-різане поранення лівого плеча з ушкодженням плечової артерії з подальшою гострою крововтратою, яке є небезпечним для життя і кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, що стало безпосередньою причиною смерті ОСОБА_7 на місці подій.

Суд вважає вказане обвинувачення доведеним та кваліфікує дії ОСОБА_6 як скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, а саме: умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

Під час судового розгляду ОСОБА_6 визнав свою вину повністю у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, і пояснив, що йому зрозуміло обвинувачення, права, передбачені КПК України, він погоджується із обставинами, зазначеними в обвинувальному акті, із зібраними у кримінальному провадженні доказами, як достовірними, належними і допустимими, знає про міру та вид покарання, передбаченими КК України за вказане кримінальне правопорушення і його заява про винуватість не є результатом якихось погроз або обіцянок.

Додатково пояснив, що він разом із рідним братом ОСОБА_8 проживали у двокімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Крім них у квартирі ще проживали їхні знайомі чоловіки, які орендували кімнату, а в іншій кімнаті він проживав з потерпілим.

04.10.2023 року він, приблизно о 18-00 год., повернувся додому і побачив, що у квартирі був ОСОБА_9 , який знаходився у стані алкогольного сп`яніння. Він також перебував в аналогічному стані. ОСОБА_9 вже був з певними тілесними ушкодженнями, які він міг отримати, падаючи на долівку, так як будучи у такому стані часто не міг встояти на ногах.

Перебуваючи на кухні у квартирі, він брату зробив зауваження через стан сильного сп`яніння останнього, у зв`язку з чим у них виник словесний конфлікт, під час якого ОСОБА_9 погрожував йому виколоти око. У минулому році вже була така ситуація, що останній його під час сварки поранив ножем і він перебував у лікарні, тому він вирішив заспокоїть ситуацію та вийшов на балкон і перекурив.

Повернувшись на кухню, ОСОБА_9 не заспокоювався і почав до нього словесно чіплятися, агресивно поводити та продовжувати сварку. На столі він побачив підставку з ножами, тому вирішив налякати брата, вдаривши його один раз.

В цей момент ОСОБА_9 стояв спиною до нього і він його вдарив в область лівого плеча ножем, який взяв із підставки та тримав у правій руці. Після цього удару ОСОБА_10 впав на підлогу у кухні. Останній не кричав та не кликав на допомогу. Він помив ніж, поставив його на підставку та вийшов з квартири на вулицю, щоб купити картоплі додому.

Приблизно через дві години він повернувся з мішком картоплі і біля під`їзду буднику, де проживав, зустрів знайомого ОСОБА_11 , а також з ним були ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , які разом з ним та братом проживали у них в квартирі (орендували кімнату), але ключів від вхідних дверей житла не мали.

Він попрохав останніх допомогти занести картоплю у квартиру, при цьому ОСОБА_11 першим зайшов на кухню, а він за ним. На кухні у такому ж положенні, як і після падіння на долівці лежав вже мертвий ОСОБА_9 і під ним була калюжа крові. Він не зміг встановити пульс у брата, тому викликав поліцію та «швидку» допомогу.

Він брата не бажав убивати, а хотів лише його налякати, щоб останній заспокоївся та до нього не приставав. Щиро розкаюється і дуже жалкує про свої дії, так як фактично у нього з рідні був лише потерпілий.

Враховуючи те, що ОСОБА_6 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, при обставинах, викладених в обвинувальному акті, від потерпілої не надійшло цивільного позову, приймаючи до уваги, що учасники провадження не оспорювали обставини, встановлені органом досудового розслідування, вони правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, суд учасникам кримінального провадження роз`яснив положення ч.3 ст.349 КПК України, так як прокурор запропонував саме у такому порядку досліджувати докази по даному кримінальному провадженню.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, під час судового розгляду суд:

- допитав обвинуваченого;

- допитав потерпілу ОСОБА_14 , яка повідомила, що є тіткою обвинуваченому та померлому. Останні проживали у квартирі удвох після смерті їхнього батька у 2023 році. Про відносини братів вона не знала, так як, в основному, спілкувалася по телефону. Про подію дізналася від слідчого, який їй зателефонував в ніч на 05.10.2024 року. На її думку причиною кримінального правопорушення стало вживання братами алкогольних напоїв;

- дослідив процесуальні матеріали про рух кримінального провадження (Витяг з ЄРДР, постанови про призначення групи прокурорів, слідчої групи), матеріали судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_7 , що характеризують особу обвинуваченого та стосуються речових доказів.

Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставить у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_6 , є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, що підтверджується його поведінкою під час досудового розслідування та судового розгляду.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_6 , є вчинення кримінального правопорушення (злочину) особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Частина 2 ст.61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

При призначенні покарання ОСОБА_6 суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме: з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому, враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, який відповідно до вимог ст.12 КК України є тяжким, суспільну небезпечність та характер скоєного злочину, особу обвинуваченого: раніше не судимий, не працює через стан свого здоров`я, розлучений, має постійне місце мешкання та проживання, відсутні особи на його утриманні, його вік та здоров`я (на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; має серйозне захворювання, пов`язане із кістками тазу).

Враховуючи особистість ОСОБА_6 , конкретні обставини кримінального провадження (у т.ч. поведінку потерпілого, який був ініціатором конфлікту), наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд вважає, що виправлення та перевиховування обвинуваченого можливо лише в умовах ізоляції його від суспільства в місцях позбавлення волі. Суд вважає за необхідне ОСОБА_6 призначити мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.2 ст.121 КК України.

На переконання суду, призначення обвинуваченому такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів як самим обвинуваченим, так й іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Захисник у судових дебатах зазначила, що враховуючи такі обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , як: визнання своєї вини; щире каяття; раніше не був засудженим; позитивну характеристику; протиправну поведінку потерпілого, який спровокував конфліктну ситуацію у день скоєння кримінального правопорушення і нанесення потерпілим тілесних ушкоджень обвинуваченому у минулому році; суд може застосувати положення ст.69 КК України та призначити ОСОБА_6 покарання, більш м`яке, ніж передбачено санкцією ч.2 ст.121 КК України.

Водночас, у даному випадку суд не вбачає підстав для застосування вимог ст.69 КК України під час призначення покарання ОСОБА_6 , виходячи з такого.

Під час судового розгляду суд встановив, що дійсно є дві обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 , а саме: є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Усі інші обставини, на які вказала захисник, суд враховує як конкретні обставини кримінального провадження (крім факту, що потерпілий у минулому році завдав обвинуваченому тілесні ушкодження, так як він не є встановленим) та обставини, що характеризують ОСОБА_6 як особистість.

Статтею 69 КК передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Суд зауважує, що частина 1 статті 69 КК надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим. Зазначене кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, неодноразово викладеною у судових рішеннях.

В даному випадку обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого: щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення жодним чином не впливають на суспільну небезпечність діяння, у якому обвинувачується ОСОБА_6 та, відповідно, не знижують ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину.

Під час судового розгляду сторона захисту не довела яким чином щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також у цілому позитивна характеристика обвинуваченого знаходяться в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою ОСОБА_6 під час вчинення ним злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

Судом встановлено, що постановами слідчих речі, які були вилучені під час огляду місця події квартири за адресою: АДРЕСА_1 визнано речовими доказами.

При цьому, частина вказаних речей не відповідають критерію речових доказів, зазначених у ч.9 ст.100 КПК України, тому підлягають поверненню обвинуваченому, а інші знищенню.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 , процесуальні витрати та цивільний позов у даному кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. ст. 349 ч.3, 366-368, 370-371, 373-374, 376, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_6 рахувати, починаючи з дня приведення вироку до виконання.

Речові докази:

- полімерний пакет жовтого кольору зі слідами нашарування РБК; полімерний стакан з нашаруванням РБК; плитку шоколаду з написом «АВК DARK CHOCOLATE» з нашаруванням РБК; плитку шоколаду з написом « ІНФОРМАЦІЯ_3 » з нашаруванням РБК; змив з нашаруванням РБК на марлевий тампон та контроль до нього; фрагмент склянки з нашаруванням РБК; дві чарки; два фрагменти скла з нашаруванням РБК; пляшку горілки «Хлібний Дар» об`ємом 1 л.; 6 (шість) ножів та дерев`яну підставку; два сліди папілярних узорів; змив РБК на марлевий тампон та контроль до нього зі стіни на сходовому марші 4 та 3 поверхів; змив нашарування РБК на марлевий тампон та контроль до нього з поверхні стіни перед входом до під`їзду, що зберігаються у камері зберігання речових доказів ВП №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області знищити;

- пачку цигарок з написом «Rothmans» в закритому стані; пачку цигарок з написом «Rothmans» у відчиненому стані; мобільний телефон «Sigma»; синю кофту з довгим рукавом; джинсову сорочку блакитного кольору; штани чорні спортивні; кросівки чорні з білою підошвою, мобільний телефон «Nomi» в корпусі червоного кольору, що зберігаються у камері зберігання речових доказів ВП №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області повернути обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а у разі відмови від прийняття знищити.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні у судовому засіданні.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1