Справа№ 953/8287/24
н/п 1-кп/953/1052/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" листопада 2024 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:

судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000975 від 18.06.2024 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженець смт. Ківшарівка Куп`янського району Харківської області, громадянин України, українець, освіта професійна технічна, не одружений, не працевлаштований, не має на утриманні осіб похилого віку та неповнолітніх дітей, не є особою з інвалідністю, не судимий, зареєстрований: АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, -

встановив:

Відповідно до Закону України про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та Указу Президента України № 65/2022 «Про загальну мобілізацію», з 24.02.2022 на території України оголошено загальну мобілізацію у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової мобілізаційної готовності Збройних сил України та інших військових формувань.

Указом Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» 452/2023 від 18.08.2023, затвердженим Законом України № 3276-IX від 27.07.2023, строк проведення загальної мобілізації продовжений з 18.08.2023 на 90 діб.

01.11.2023 ОСОБА_4 , який відповідно до ч. 9 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII від 25.03.1992, є військовозобов`язаним, під час воєнного стану, отримав повістку для прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 , до якого з`явився 01.11.2023 та пройшов військово-лікарську комісію після чого, будучи згідно довідки ВЛК №7/1023 від 01.11.2023 придатним до військової служби, отримав повістку для відправлення 10.11.2023 до військової частини НОМЕР_2 для проходження військової служби.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3564-ХІІ від 21.10.1993 під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитись до військової частини, або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах.

Так, 10.11.2023 ОСОБА_4 , маючи прямий умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер, свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, будучи придатним до військової служби, згідно довідки військово-лікарської комісії ВЛК №7/1023 від 01.11.2023, з метою ухилення від мобілізації, без поважних на те причин, не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 у зазначену дату, та 08.07.2024 надав письмову заяву про відмову від призову на військову службу у зв`язку із мобілізацією.

Своїми умисними та протиправними діями обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.336 КК України, тобто ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого злочину не визнав. Фактичні обставини вказані в обвинувальному акті не спорював, однак пояснив, що раніше проходив строкову службу в період 2018-2019 та має військово -обікову спеціальність. 01.11.2023 ВКЛ визнала його придатним до військової служби. У листопаді 2023 року в учбовому підрозділі він відмовився приймати присягу, оскільки з 2021р. є віруючою людиною та показав довідку Харківського обласного об`єднання церков євангельських християн баптистів від 02.02.2023, наслідком чого, його повернули до Харкова. ІНФОРМАЦІЯ_3 йому запропонували проходження альтернативної служби кухарем. Від проходження альтернативної служби він відмовився, оскільки він все одно мав тримати зброю у руках, що суперечить його релігійним переконанням. Йому надали повістку на 10.11.2023, однак до ТЦК він не з`явився, злякавшись за своє життя та здоров`я в разі проходження служби в ЗСУ. З 01.09.2024 є студентом 1 курсу Харківського регіонального Біблійного Коледжу факультет Церковного служіння, що підтверджується листом №03/24 від 07.10.2024.

Незважаючи на фактичне невизнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини, його винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному проваджені та дослідженими у судовому засіданні доказами:

- повідомленням про кримінальне правопорушення №6667 від 17.06.2024 про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України за підписом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 ;

- довідкою військово-лікарської комісії №7/1023 від 02.11.2023, відповідно до якої солдат ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за результатами обстеження лікарів, визнаний придатним до військової служби;

- карткою обстеження та медичного огляду від 01.11.2023, відповідно до якої солдат ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ВЧ НОМЕР_3 , військова служба у Збройних Силах 2018-2020, придатний до військової служби;

- корінцем повістки, з якого вбачається, що 04.11.2023 о 12 год. гр. ОСОБА_4 отримав повістку про явку до ІНФОРМАЦІЯ_4 на 10.11.2023 на 08:30 за що розписався;

- поіменним списком військовозобов`язаних, призваних ІНФОРМАЦІЯ_5 і відправлених у складі команди НОМЕР_2 , відповідно до якого, пункт призначення - Дніпропетровська область, час прибуття в пункт призначення 10.11.2023, порядок відправки автотранспорт, маршрут руху Харків-Дніпропетровська область, солдат ОСОБА_4 , 1993 р.н., відмітка про прийняття: «не прибув на відправку»;

- актом №23 від 17.06.2023, відповідно до якого, ОСОБА_4 , 1993 р.н., якому представниками ІНФОРМАЦІЯ_4 04.11.2023 доведено про вимогу прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_6 на 10.11.2023 на 08:30 для призову за мобілізацією та повідомлено про кримінальну відповідальність за ухилення від призову за мобілізацією, в зазначений час для відправки до військової частини, - 10.11.2023 о 08:30 до ІНФОРМАЦІЯ_6 не прибув;

- заявою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 , вх. №8371 від 08.07.2023, відповідно до якої, він повідомляє, що не перебуває на обліку у лікаря нарколога чи психіатра, травм голови, хребта на протязі життя не отримував, визнаний придатним для несення служби у лавах збройних сил України та категорично відмовляється проходити військову службу в ЗСУ, добровольчих батальйонах, а також інших військових формувань, у тому числі у підрозділах зв`язку, інженерії, постачання/продовольства, тилового забезпечення, медичних підрозділах, пошуково-рятувальних підрозділах за побоювання за своє життя;

- випискою із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №296/714-24 від 09.08.2024, відповідно до якої, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має діагноз: множинний карієс зубів, хронічний генералізований пародонтит, симптоматичний хронічний катаральний гінгівіт, вторинна адентія, дистальний прикус;

- висновком експерта №09-1252/2024 від 23.08.2024, відповідно до якого, встановлені у ОСОБА_4 захворювання/хворобливі стани не відносяться до таких, що б потребували постійного нагляду та надання відповідної кваліфікаційної /екстреної допомоги;

- змістом протоколу огляду предметів від 23.08.2024, в ході якого в присутності спеціаліста Голови ВЛК ОСОБА_6 , оглянутий висновок судово-медичної експертизи №09-1252/2024 від 23.08.2024 та зафіксована відсутність у висновку діагнозів, які б перешкоджали ОСОБА_4 проходити військову службу;

- військовим квитком серії НОМЕР_4 виданим 21.11.2018 Куп`янським військовим комісаріатом Харківської області, з якого вбачається у 2018 р. ОСОБА_4 прийняв військову присягу у ВЧ НОМЕР_5 ;

- листом командира ВЧ НОМЕР_6 №6668 від 28.06.2024, з якого вбачається, що ОСОБА_4 не зарахований до списків військової частини НОМЕР_6 .

Аналізуючи зібрані у кримінальному провадженні та досліджені під час судового розгляду докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на неупередженому, повному та всебічному дослідженні усіх обставин кримінального правопорушення, керуючись законом та оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд визнає їх належними та допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, логічно пов`язані з тими обставинами, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінальним процесуальним законодавством.

Недопустимості доказів згідно вимог ст.ст. 87-89 КПК України судом не встановлено, оскільки всі докази встановлені, зібрані та досліджені органом досудового розслідування, а згодом судом, відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства України. Порушень прав та свобод людини, визначених ст. 87 КПК України, судом також не встановлено. Досліджені в судовому засіданні докази узгоджуються між собою та не викликають сумнівів у суду. Порушень вимог КПК України, спроможних спростувати висновки суду при розгляді справи, не встановлено.

Виходячи з фактичних обставин справи, суд вважає, що органом досудового розслідування дії обвинуваченого ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ст.336 КК України, тобто ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Доводи обвинуваченого про те, що він є віруючою людиною, що виключає користування зброєю, суд не бере до уваги, враховуючи наступне:

Дійсно, частинами 1, 2 статті 18 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права (далі: Пакт) кожній людині гарантовано право на свободу думки, совісті і релігії. Це право включає свободу мати чи приймати релігію або переконання на свій вибір і свободу сповідувати свою релігію та переконання як одноосібно, так і спільно з іншими, публічно чи приватно, у відправленні культу, виконанні релігійних та ритуальних обрядів та вчень. Ніхто не повинен зазнавати примусу, що принижує його свободу мати чи приймати релігію або переконання на свій вибір.

Відступ від положень цієї статті згідно з частинами 1, 2 статті 4 Пакту не допускається навіть під час надзвичайного становища в державі, при якому життя нації перебуває під загрозою.

Статтею 9 Європейської Конвенції з прав людини (далі: Конвенція) передбачено право кожного на свободу думки, совісті та релігії; це право включає свободу змінювати свою релігію або переконання, а також свободу сповідувати свою релігію або переконання під час богослужіння, навчання, виконання та дотримання релігійної практики і ритуальних обрядів як одноособово, так і спільно з іншими, як прилюдно, так і приватно.

Свобода сповідувати свою релігію або переконання, відповідно до частини 2 зазначеної вище статті, підлягає лише таким обмеженням, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах громадської безпеки, для охорони публічного порядку, здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Отже, право сповідувати свою релігію або переконання не є абсолютним, а може бути обмежене за таких умов, як: законність; легітимна мета - інтереси громадської безпеки, необхідність охорони публічного порядку, здоров`я чи моралі, а також захист прав і свобод інших осіб; пропорційність, що окреслює межі правомірного втручання у право і дозволяє здійснення його лише у тій мірі, в якій це необхідно для досягнення зазначених вище законних цілей.

Ні ст.18 Пакту, ні ст.9 Конвенції прямо не передбачають права людини відмовитися від виконання військового обов`язку з міркувань совісті, у тому числі з мотивів релігійних переконань, і не унормовують порядок його реалізації.

На рівні національного законодавства нашої держави право на свободу совісті та віросповідання гарантовано як одне з конституційних прав людини, зміст якого розкрито у ст.35 Конституції України. Одним із аспектів зазначеного права є можливість сумлінної відмови від військової служби. Зокрема, відповідно до частини 4 згаданої статті у разі якщо виконання військового обов`язку суперечить релігійним переконанням громадянина, виконання цього обов`язку має бути замінене альтернативною (невійськовою) службою.

Положення ч.4 ст.35 Конституції України як конституційно-правова норма згідно з ч.3 ст.8 Основного Закону є нормою прямої дії. Проте, цим конституційним положенням лише передбачена конституційна гарантія заміни військової служби альтернативною невійськовою за умови існування такої обставини, як несумісність виконання військового обов`язку з релігійними переконаннями громадянина. Водночас, Конституція України не унормовує спосіб доведення цієї обставини, який визначається спеціальним законодавством.

Відповідно до визначення, наведеного у ч.1 ст.1 Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу» №1975-XII від 12.01.1991 (далі: ЗУ № №1975-XII), альтернативна служба є службою, яка запроваджується замість проходження строкової військової служби і має на меті виконання обов`язку перед суспільством. В умовах воєнного або надзвичайного стану, як передбачено ч.2 цієї статті, можуть встановлюватися окремі обмеження права громадян на проходження альтернативної служби із зазначенням строку дії цих обмежень.

Право на альтернативну службу згідно зі ст.2 ЗУ № №1975-XII мають громадяни України, якщо виконання військового обов`язку суперечить їхнім релігійним переконанням і ці громадяни належать до діючих згідно з законодавством України релігійних організацій, віровчення яких не допускає користування зброєю.

Отже, положення спеціального нормативно-правового акту пов`язують право на альтернативну (невійськову) службу лише з участю у діючих в установленому законом порядку релігійних організаціях, зміст віровчення яких несумісний з виконанням військового обов`язку. Положення ЗУ № №1975-XII не наділяють зазначеним вище правом осіб, що не належать до релігійних організацій, навіть незалежно від наявності чи відсутності у державі особливого правового режиму. Водночас норми ч.2 ст.1 ЗУ № №1975-XII щодо обмеження права на проходження альтернативної (невійськової) служби в умовах воєнного чи надзвичайного стану із зазначенням строку дії цих обмежень поширюються лише на осіб, що входять до складу згаданих вище об`єднань громадян.

Відтак у розумінні наведеного спеціального Закону відмова у проходженні невійськової служби особам, що не належать до релігійних організацій, не є обмеженням права на відповідну службу, яке в умовах воєнного стану потребувало би прийняття окремого нормативно-правового акта, оскільки ЗУ № №1975-XII не наділяє цих осіб правом на виконання військового обов`язку в альтернативний спосіб.

Окрім цього, згідно ч.1 ст.1 ЗУ № №1975-XII альтернативна служба запроваджується замість проходження строкової військової служби, на яку призивають громадян, зазначених у статті 15 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», віком 18-25 років. Можливості заміни в означений спосіб військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період ЗУ № №1975-XII не передбачає.

Відповідно до статей 17, 65 Конституції України захист держави і забезпечення її безпеки є найважливішими функціями всього Українського народу. Військова служба - це конституційний обов`язок громадян України, який полягає у забезпеченні оборони України, захисті її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності. захист вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Такі положення основного закону дублюються в ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII від 25.03.1992 (далі: ЗУ№ 2232-XII) - захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. До військовослужбовців належать особи, які проходять таку службу, зокрема у Збройних Силах України. Військовій службі передує необхідність виконання конституційного військового обов`язку, що передбачає проходження громадянами України військової служби (добровільно чи за призовом).

Відповідно до ст.2 ЗУ№ 2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Згідно зі ст.17 Закону України «Про оборону України» № 1932-XII від 06.12.1991 захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.

Таким чином, жодні релігійні переконання не можуть бути підставою ухилення громадянина України, визнаного придатним до військової служби, від мобілізації з метою виконання ним конституційного обов`язку із захисту територіальної цілісності та суверенітету держави від військової агресії з боку іноземної країни.

Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.ст. 66, 67 КК України, судом не встановлено.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_4 уродженець смт. Ківшарівка Куп`янського району Харківської області, громадянин України, українець, освіта професійна технічна, не одружений, не працевлаштований, не має на утриманні осіб похилого віку та неповнолітніх дітей, не є особою з інвалідністю, не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд виходить із положень ст.ст. 50, 65 КК України, керуючись принципами законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховуючи характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутність обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого, а також, з огляду на встановлені обставини справи, дані про особу обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції ст. 336 КК України, оскільки його виправлення неможливе без ізоляції від суспільства.

Правових підстав для застосування положень ст.ст. 69, 75 КК України при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , судом не встановлено.

На переконання суду, саме таке покарання відповідає загальним засадам його призначення, визначеним у ст.ст. 50,65 КК України, є справедливим та співмірним протиправному діянню, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, що цілком відповідає меті покарання, тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.

Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався і підстав його застосування суд не вбачає.

Речові докази та витрати на залучення експерта відсутні.

Керуючись ст.ст. 369 - 371, 373, 374, 376, 392 - 395 КПК України, суд, -

ухвалив:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався і підстав його застосування суд не вбачає.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту приведення вироку до виконання, тобто з моменту фактичного затримання обвинуваченого.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який утримуються під вартою - протягом того ж строку з моменту вручення йому копії вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Роз`яснити обвинуваченому та його захиснику право подати клопотання про помилування, право ознайомлення із журналом судового засідання і подачі на нього письмових зауважень.

Обвинуваченому, до якого застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, роз`яснюється право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1