Справа № 462/9346/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/497/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові у режимі відеоконференції апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 01 травня 2024 року про продовження щодо останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

вищевказаною ухвалою клопотання прокурора задоволено та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 до 30 червня 2024 року включно.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 01 травня 2024 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту або визначити йому альтернативний запобіжний захід заставу.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник покликається на те, що взяття під варту є виключним і найбільш суворим запобіжним заходом, що застосовується лише тоді, коли є підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків і належної поведінки, вважає, що є підстави для обрання більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, оскільки ризики, які існували на момент обрання запобіжного заходу, з часом перестали існувати і втратили свою актуальність.

На переконання сторони захисту, до обвинуваченого ОСОБА_7 цілком можливим було б застосувати цілодобовий домашній арешт. Чергове продовження строку тримання останнього під вартою до 30 червня 2024 року включно є занадто суворим запобіжним заходом, що суперечить практиці ЄСПЛ.

Як зазначає захисник, суд у своєму рішенні не надав оцінку аргументам сторони захисту, тому таке рішення не може бути обґрунтованим і вмотивованим.

Звертає увагу, що в оскарженій ухвалі вказано, що у ході кримінального провадження сторона захисту не оскаржувала жодне з рішень суду щодо запобіжного заходу обвинуваченого, фактично погоджуючись з ним, але такий висновок є помилковим, оскільки захист неодноразово оскаржував рішення суду щодо запобіжного заходу ОСОБА_7 , однак ці апеляційні скарги були відхилені.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та його адвокат ОСОБА_6 подану апеляційну скаргу підтримали з мотивів, викладених у ній, та просили таку задовольнити.

Прокурор ОСОБА_8 заперечив проти апеляційних вимог, зазначивши, що такі не ґрунтуються на вимогах закону.

Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позицію учасників процесу, перевіривши матеріали апеляційної скарги та матеріали контрольного провадження, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Частиною 1 ст. 404 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Частиною 2 ст. 331 КПК України передбачено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, на розгляді Залізничного районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 березня 2021 року за №0000084 про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 187 КК України.

У межах цього кримінального провадження ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 29 липня 2021 року ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, строк дії якого в подальшому було неодноразово продовжено, востаннє ухвалою залізничного районного суду м. Львова від 1 травня 2024 року.

Підставами для обрання запобіжного заходу та продовження строку тримання під вартою стали достатні підстави вважати, що ОСОБА_7 може: переховуватися від суду, перешкоджати розслідуванню кримінального провадження, незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому провадженні. Крім цього, враховано особу обвинуваченого, зокрема те, що він раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за аналогічні злочини, не має постійного місця проживання та стабільного джерела доходу, його родина більше з ним не спілкується, а дружина має намір розлучитися, а отже, у нього відсутні міцні соціальні зв`язки, його стан здоров`я, майновий стан та репутацію. Враховано також, що будь-яких даних, які б перешкоджали утриманню обвинуваченого в слідчому ізоляторі немає.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що з моменту взяття ОСОБА_7 під варту та до моменту вирішення клопотання прокурора, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого не зможе забезпечити більш м`який запобіжний захід.

Наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, станом на сьогодні не змінилися та не зменшилися.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, та вважає, що застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, про що просить сторона захисту, не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, в тому числі щодо належного виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків. Відомостей, які б свідчили про неможливість подальшого застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, сторонами не надано.

Доводи апеляційної скарги про те, що прокурор не довів існування ризиків є необґрунтованими, оскільки питання щодо застосування запобіжного заходу розглядалось судом в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, та з матеріалів провадження вбачається, що при продовженні ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою місцевий суд враховував не лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, а й існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання обвинуваченого під вартою.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Покликання захисника на те, що сторона захисту неодноразово оскаржувала рішення суду про тримання ОСОБА_7 під вартою не заслуговує на увагу, оскільки ні факт оскарження рішень судів, ні тривалість перебування обвинуваченого під вартою, не належать до обставин, визначених ст. 178 КПК України, які враховуються під час обрання та продовження запобіжного заходу.

Не ґрунтуються на матеріалах справи і покликання захисника на необхідність визначення ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Так, згідно з п. 1, п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування ; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів, поєднаних із застосуванням насильства, один з яких спричинив загибель людини, колегія суддів вважає, що визначення останньому запобіжного заходу у виді застави є недоцільним.

З огляду на викладене, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідивши належним чином всі матеріали провадження та навівши в ухвалі мотиви, на підставі яких прийняв відповідне рішення.

За сукупності таких обставин, колегія суддів вважає, що судом правильно продовжено ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, не пов`язані з триманням під вартою, про що просить сторона захисту, не можуть на цьому етапі судового провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду.

Інші підстави для відмови у задоволенні клопотання прокурора, зазначені захисником у поданій до суду апеляційній скарзі, також не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відтак, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких сторона захисту просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Ухвала місцевого суду відповідно до вимог статті 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування колегія суддів не знаходить.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, зі справи не вбачається.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 01 травня 2024 року про продовження щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в його інтересах без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 - ОСОБА_9 ОСОБА_4