ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2024 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

судді - доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

та сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до ЄРДР №0002538 від 04.07.2023 року відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, розлученого, з неповною середньою освітою, не працюючого, раніше не судимого (в силу ст. 89 КК України);

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України, -

У С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції.

На вирок Герцаївського районного суду Чернівецької області від 20 березня 2024 року обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу.

ЄУНСС №714/1216/23 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_8

Провадження№11-кп/822/193/24 Суддя - доповідач: ОСОБА_1 Категорія: ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України

Цим вироком, ОСОБА_6 , - визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз в сумі 5019 (п`ять тисяч дев`ятнадцять) грн..

До набрання вироком законної сили залишено ОСОБА_6 застосований до нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислено з моменту затримання 04 липня 2023 року.

Вирішено питання речових доказів.

Доводи апеляційних вимог.

Обвинувачений ОСОБА_6 у своїй апеляційній скарзі вважає, що оскаржуваний вирок підлягає скасуванню або зміні як такий, що не відповідає фактичним обставинам справи та неправильною кваліфікацією його дій.

Зазначає, що між ним та потерпілою виникла суперечка під час розпиття горілки, але жодного мотиву та наміру її вбивати у нього не було. Потерпіла почала його шарпати руками та штовхати за плечі в різні боки, після чого ця штовханина перейшла у бійку, чого він не заперечує. В ході цієї бійки, так як у нього в руках був ніж, він вдарив ним декілька раз ОСОБА_9 , коли вона ойкнула, він зрозумів, що накоїв та викинув ніж у бік. Намагався потерпілій допомогти та викликати швидку, але вона відмовилася і сказала, що йде додому.

З вікна другого поверху він разом з ОСОБА_10 побачили як ОСОБА_9 впала біля дороги, чи від сп`яніння (бо добряче були п`яні) чи ще від чогось. Він вийшов допомогти їй встати, в руках у нього нічого не було. Знову запропонував їй допомогу, поміг підвестися і вона його запевнила, що їде додому. На тому вони і розійшлися.

Не заперечує факту завдання ОСОБА_9 ножових поранень. Щиро розкаюється у своєму вчинку та просить пробачення у потерпілої, однак вважає, що його дії неправильно розцінені судом як замах на умисне вбивство.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

В ніч на 04.07.2023 та до обіду цього дня, ОСОБА_6 перебуваючи у гостях у свого сусіда та односельчанина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що за адресою: АДРЕСА_1 , спільно розпивав спиртні напої з власником вказаного помешкання та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканкою АДРЕСА_2 .

Так, 04.07.2023 року приблизно о 09 години ОСОБА_6 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та знаходячись на другому поверсі в приміщенні будинку за вищевказаною адресом, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, вчинив словесну суперечку з ОСОБА_9 , у ході якої у нього виник злочинний намір, направлений на протиправне позбавлення її життя. Реалізовуючи свій раптово виниклий умисел, ОСОБА_6 почав висловлювати по відношенню до ОСОБА_9 погрози фізичною розправою та погрози вбивством, після чого одразу підійшов до неї та руками почав здавлювати органи шиї останньої, однак ОСОБА_9 вдалось вирватись від ОСОБА_6 , після чого вона усвідомлюючи реальність його намірів, почала втікати до сходів, які ведуть на перший поверх, з метою покинути будинок.

У свою чергу, ОСОБА_6 з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, спрямованого на умисне вбивство потерпілої ОСОБА_9 , із застосуванням ножа, який знаходився в приміщенні кімнати, де вони розпивали спиртні напої, взявши вказаний ніж до рук, наздогнав ОСОБА_9 на вказаних сходах, де одразу завдав кілька ножових поранення в ділянку черевної порожнини потерпілої. Внаслідок вказаних дій, потерпіла ОСОБА_9 втрималась на ногах та усвідомлюючи злочинні наміри ОСОБА_6 , в черговий раз почала від нього втікати, спустилась по сходах на перший поверх та вибігла з приміщення будинку.

Далі, ОСОБА_6 , будучи переконаним, що потерпіла ОСОБА_9 не померла від спричинених ним ножових ушкоджень, однак бажаючи настання її смерті, задля доведення до кінця свого злочинного умислу, спрямованого на протиправне позбавлення життя ОСОБА_9 , усвідомлюючи кримінально каране значення своїх дій та розуміючи їх подальші наслідки, наздогнав потерпілу ОСОБА_9 на вулиці, де висловлюючи погрози вбивством, з. цією метою умисно наніс останній ножем ще кілька ударів в ділянку черевної порожнини, а саме в ділянку розташування життєво-важливих органів (серця та легені), від яких потерпіла ОСОБА_9 впала на проїжджу частину та вже не могла піднятись на ноги.

В наслідок вказаних протиправних дій ОСОБА_6 , згідно висновку судово-медичної експертизи №414 від 26.07.2023, ОСОБА_9 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді:

- різаних непроникаючих ран: в ділянці лівої половини грудної клітки (лівої молочної залози); лівому епігастрії по лівому фланку живота, які закінчуються сліпо в підшкіно-жировій клітковині, які відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я;

- різаних проникаючих ран: в ділянці передньої черевної стінки: 1. в епігастрії по білій лінії живота, яка проникає в черевну порожнину з пошкодженням лівої долі печінки; 2. в мезогастрії справа, яка проникає в черевну порожнину з пошкодженням жирового привіска сліпої кишки; 3. в лівому мезогастрії, яка проникає в черевну порожнину з пошкодженням брижі тонкої кишки, які ускладненні гемоперитонеумом, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як такі що небезпечні для життя.

Вищевказані тілесні ушкодження виникли одне вслід за одним в короткий проміжок часу з достатньою силою для їх виникнення в результаті не менш як п`ятикратної травмуючої дії.

В подальшому ОСОБА_6 вважаючи свої дії завершеними до кінця, тобто усвідомлюючи, що внаслідок нанесення ним ножових поранень в ділянки розташування життєво-важливих органів ОСОБА_9 мала настати смерть останньої, ОСОБА_6 залишив ОСОБА_9 помирати на дорозі, поряд із господарством ОСОБА_10 , а сам покинув місце події.

Однак, з причин що не залежали від волі ОСОБА_6 , потерпілу ОСОБА_9 з наявними тілесними ушкодженнями виявили мешканці АДРЕСА_1 , в результаті чого її вчасно госпіталізували до медичного закладу, де потерпілій надали кваліфіковану медичну допомогу, що також у свою чергу упередило настання її смерті.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України, - у вчиненні закінченого замаху на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Позиції учасників апеляційного провадження в судових дебатах.

Обвинувачений ОСОБА_6 та в його інтересах захисник ОСОБА_7 , підтримали подану апеляційну скаргу і наполягали на її задоволенні. Просили змінити вирок районного суду, перекваліфікувати дії ОСОБА_6 з ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України на ч.1 ст. 121 КК України та призначити покарання у вигляді позбавлення волі 5-ть років, яке буде достатнім для виправлення обвинуваченого.

Прокурор у суді апеляційної інстанції вказала про справедливість вироку суду першої інстанції та просила залишити апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення, вважаючи її непоґрунтованою.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких апеляційний суд виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

Встановивши суть вироку та з`ясувавши вимоги апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , заслухавши пояснення останнього та доводи його захисника адвоката ОСОБА_7 , заперечення сторони обвинувачення щодо заявлених апеляційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно зі ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів перевіривши, в межах апеляційної скарги, матеріали даного кримінального провадження вважає, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції встановивши фактичні обставини справи, перевірив та проаналізував надані сторонами докази, надавши оцінку кожному з них і їх сукупності у взаємозв`язку, дотримуючись вимог статей 86, 87, 94 КПК України, здійснивши повний аналіз доказів, дійшов вірного висновку про те, що сторона обвинувачення довела поза розумним сумнівом, допустимими й достатніми доказами винність ОСОБА_6 у вчиненні закінченого замаху на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, передбачене ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України.

Відповідно до ч.1 ст. 115 КК України, умисним вбивством є умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Із суб`єктивної сторони цей злочин характеризується умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини й бажає або свідомо припускає їх настання.

Замах на умисне вбивство слід відрізняти від умисних тілесних ушкоджень.

Відповідно до ч.1 ст. 15, ч.2 ст. 24 КК України, замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом (коли особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання) дій (бездіяльності), безпосередньо спрямованих на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

При розмежуванні замаху на вбивство та умисного заподіяння тілесного ушкодження суд ретельно дослідив докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного ОСОБА_6 , а саме: врахував не лише поведінку винуватого до, під час та після скоєння злочину, його взаємини з потерпілою, що передували події, кількість, характер і локалізація поранень (поранення життєво-важливих органів), заподіяних ОСОБА_9 , а й спосіб вчинення злочину, засіб та знаряддя злочину, причини припинення злочинних дій.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_6 не погодився із кваліфікацією інкримінованого йому злочину та вказав, що не мав наміру вбивати потерпілу ОСОБА_9 .. Між ним та потерпілою виникла суперечка під час розпиття горілки. Потерпіла почала його шарпати руками та штовхати за плечі в різні боки, після чого ця штовханина перейшла у бійку і цього він не заперечує. Саме в ході цієї бійки він вдарив декілька раз ОСОБА_9 ножом.

Разом з тим, такі твердження обвинуваченого ОСОБА_6 не заслуговують на увагу колегії суддів та спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Зокрема, з показів потерпілої ОСОБА_9 наданих в суді першої інстанції вбачається, що вона 03.07.2023 прийшла в гості до ОСОБА_10 , там знаходився і ОСОБА_6 , вони розпивали спиртні напої на другому поверсі, після чого лягли спати. Зранку на другий день, вона надала ОСОБА_6 кошти, щоб він пішов за горілкою, після чого останній повернувся та вони знову почали розпивати спиртні напої. В пляшці 0,5 л залишилось горілки на три пальця, ОСОБА_6 забрав собі пляшку та сказав, що він сам це вип`є. Проте вона схопила від останнього пляшку та повідомила, що горілку вони розділять на трьох, в цей момент обвинувачений схопив її руками за шию та почав стискати та повідомив, що зараз задушить, вб`є, однак вона вирвалась від нього та почала вибігати на вулицю. Спускаючись по сходах ОСОБА_6 її наздогнав по середині сходів, вона обернулась до нього і він наніс їй два удари в області живота, вона відразу вибігла на вулицю та почала тікати від нього, однак він її наздогнав та знову її обернув до себе, наніс ще 4-5 ударів ножом в області живота та грудної клітки. Вказала, що ОСОБА_6 вимовляв слова я зараз тебе вб`ю, крім того він підняв її та хотів занести до подвір`я ОСОБА_10 , однак все ж таки залишив на дорозі. Вона спустилась вниз декілька метрів, а потім сховалась у кущах.

Такі покази потерпілої ОСОБА_9 узгоджуються із показами свідка ОСОБА_10 , який у судовому засіданні районного суду вказав, що вони разом із ОСОБА_6 та потерпілою ОСОБА_9 перебували на другому поверсі його будинку, де розпивали спиртні напої. В подальшому між потерпілою та обвинуваченим виник словесний конфлікт через недопиту горілку. Після чого ОСОБА_6 схопив потерпілу руками за шию і почав душити, казав потерпілій, що він її вб`є, однак потерпіла вирвалась від останнього та вибігла з кімнати, в той момент ОСОБА_6 схопив ніж і вибіг вслід за потерпілою, і наздогнав її на сходах, тоді він побачив, як ОСОБА_6 наніс два удари ножом потерпілій в області живота. Він не бачив як ОСОБА_6 наніс удари потерпілій ножом на вулиці чи на дорозі, так як в той час перебував в будинку і сховався, однак бачив як ОСОБА_6 вибіг з будинку в слід за потерпілою.

Отже, суд першої інстанції, при оцінці діянь засудженого (з`ясуванні змісту і спрямованості умислу) правильно врахував те, що фактично ініціатором конфлікту був ОСОБА_6 , який спершу почав душити потерпілу ОСОБА_9 , яка старша від нього майже на 30 років, а потім наносити ножом тілесні ушкодження останній, одне вслід за одним, в короткий проміжок часу, з достатньою силою і не менш як п`ятикратної травмуючої дії, а саме в ділянку розташування життєво-важливих органів і при цьому казав, що вб`є її.

З урахуванням обраного знаряддя вчинення злочину ножа, локалізації поранень (життєво-важливі органи грудна клітка та черевна порожнина), механізму їх заподіяння, кількості нанесених ударів не менше п`яти, проміжок часу та місця бійки: 2-й поверх, сходи до першого поверху і на останок місце за хвірткою на дорозі, свідчать про активні дії підсудного і спрямованості умислу на позбавлення життя потерпілої, а не лише завдання їй тяжких тілесних ушкоджень, і як наслідок припинення нанесення ударів бо ОСОБА_6 вважав свої дії завершеними, усвідомлюючи, що внаслідок нанесення ним ножових поранень в ділянку розташування життєво-важливих органів ОСОБА_9 , мала настати її смерть, т.я. остання не рухалася. Колегія суддів бере до уваги і поведінку обвинуваченого після вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, який покинув місце події, не намагався надати їй медичну допомогу, продовжив вживати спиртні напої в будинку свідка ОСОБА_10 , а тому суд вірно прийшов до висновку про наявність у ОСОБА_6 умислу на позбавлення життя потерпілої ОСОБА_9 ..

Крім того, про умисел на вбивство свідчить також дії ОСОБА_6 , який не обмежився удушенням та нанесенням двох ударів в область живота ОСОБА_9 , а також те, що обвинувачений наздогнав потерпілу на вулиці та продовжив наносити тілесні ушкодження ножом і залишив її помирати на дорозі.

Отжє, обвинувачений ОСОБА_6 вчинив всі необхідні дії, однак свого злочинного умислу на протиправне заподіяння смерті потерпілій до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_9 була виявлена свідком ОСОБА_11 з наявними тілесними ушкодженнями та в крові, в результаті чого її вчасно госпіталізували до медичного закладу та надали кваліфіковану медичну допомогу, що упередило настання її смерті.

Такі дії ОСОБА_6 свідчать про те, що він свідомо бажав настання смерті потерпілої ОСОБА_9 , а тому його дії правильно оцінені судом як замах на умисне вбивство, при цьому не має значення, чи настали для потерпілого, менш тяжкі наслідки, ніж смерть.

Таким чином, на думку колегії суддів суд першої інстанції, оцінивши зібрані у кримінальному провадженні докази в їх сукупності, дав їм належну оцінку та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ч.2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що його дії слід перекваліфікувати з ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України на ч.1 ст. 121 КК України, як нанесення тяжких тілесних ушкоджень, колегія суддів вважає хибними та спрямованими на ухилення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинене ним діяння.

Твердження обвинуваченого про те, що він вийшов на вулицю допомогти потерпілій встати, і в руках у нього нічого не було, пропонував їй допомогу, поміг підвестися, після чого вони розійшлися, не відповідають дійсності та суперечать показанням потерпілої, свідка та наявним в матеріалах справи доказам, що були досліджені судом першої інстанції.

Покарання, призначене ОСОБА_6 , відповідає вимогам ст. 65 КК України, судом враховано тяжкість злочину, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 , згідно ч.1 ст. 66 КК України, суд визнав щире каяття та добровільне відшкодування шкоди.

До обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом враховано вчинення злочину щодо особи похилого віку та вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Також судом взято до уваги особу обвинуваченого ОСОБА_6 , зокрема, що він раніше не судимий, негативно характеризується за місцем проживання, перебуває на обліку у лікаря-нарколога та не перебуває на обліку у лікаря-психіатра, розлучений, непрацевлаштований.

Отже, покарання призначене ОСОБА_6 в межах санкції ч.1 ст. 115 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Таким чином, з урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, за результатами судового розгляду повно, всебічно, об`єктивно і неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, з точки зору належності, допустимості та достовірності оцінив кожний доказ та дійшов правильного висновку про вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України.

Отже, вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, колегією суддів не виявлено.

Інших доводів щодо наявності істотних порушень кримінального процесуального закону України, які би ставили під сумнів законність вироку суду першої інстанції, вмотивованість висновків цього суду, обвинуваченим ОСОБА_6 в апеляційній скарзі не наведено.

За таких обставин, апеляційна скарга учасника кримінального провадження задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 426 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а Вирок Герцаївського районного суду Чернівецької області від 30 березня 2024 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення проте може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суд протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою,- в той самий порядок і строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3