Справа №293/822/18
Провадження №1-кп/293/20/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2024 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

секретаря судових засідань ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника в режимі відео конференції ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Черняхів в режимі дистанційного судового провадження з участю обвинуваченого ОСОБА_4 за допомогою відео конференції з СІЗО ДУ «Житомирська УВП (№8)» кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000103 від 12.03.2018 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Щеніїв, Черняхівського району, Житомирської області, громадянина України, освіта неповна середня, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовозобов`язаного, не працюючого, раніше неодноразово судимого, останні рази:

- 31.10.2011 Черняхівським районним судом Житомирської області за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України частково приєднане невідбуте покарання за вироком від 14.03.2007 цього ж суду та остаточно призначено 2 роки 1 місяць позбавлення волі. 14.03.2014 звільнений по відбуттю покарання;

- 22.01.2021 Житомирським районним судом Житомирської області за ч.1 ст.309 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

- ухвалою від 26.04.2021 Черняхівського районного суду Житомирської області вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 22.01.2021 змінено, ОСОБА_4 засуджено за ч.1 ст.309 КК України до 5 років обмеження волі з іспитовим строком на1рік;

- 01.11.2022 ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області скасовано ОСОБА_4 звільнення від відбування покарання з випробуванням, з направленням його в місця позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України

ВСТАНОВИВ:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

10.03.2018 близько 21 год. 00 хв., ОСОБА_4 разом з особою, матеріали у відношенні якої виділені в окреме провадження, знаходились по місцю проживання ОСОБА_4 , що за адресою: АДРЕСА_1 . В цей же день, час та місці, достовірно знаючи про те, що за адресою: АДРЕСА_2 ніхто не проживає, у ОСОБА_4 виник умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна з приміщення літньої кухні за вищевказаною адресою.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднаний з проникненням у приміщення, ОСОБА_4 запропонував особі, матеріали у відношенні якої виділені в окреме провадження, разом з ним викрасти майно, що на правах власності належить ОСОБА_6 . На дану пропозицію ОСОБА_7 погодився і таким чином вступив в попередню злочинну змову з ОСОБА_4 .

Продовжуючи свої злочинні дії, направлені на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням в приміщення, керуючись корисливим мотивом, ОСОБА_4 разом з особою, матеріали у відношенні якої виділені в окреме провадження, будучи впевненим, що їх дії ніким не помічені, в цей же день, близько 21 год. 30 хв. зайшли на територію домоволодіння, що за адресою: АДРЕСА_2 та підійшли до приміщення літньої кухні. Продовжуючи свої злочинні, особа, матеріали у відношенні якої виділені в окреме провадження, кулаком руки вибив скло у вікні приміщення літньої кухні, після чого ОСОБА_4 , застосовуючи фізичну силу, пошкодив дерев`яну раму вказаного вікна. Реалізуючи свій злочинний умисел, особа, матеріали у відношенні якої виділені в окреме провадження., знаходячись поруч з літньою кухнею за вказаною адресою, залишився спостерігати за навколишньою обстановкою, а ОСОБА_4 через утворений отвір у вікні, проник в середину літньої кухні, звідки таємно викрав майно, що належить ОСОБА_6 , а саме:

- казан алюмінієвий з кришкою, об`ємом 75 л, вартістю 1459 грн. 00 коп.,

-2 металеві поверхні плити пічного опалення, вартістю 350 грн. кожна, на загальну суму 700 грн.,

-2 металевих дверцят до плити пічного опалення, вартістю 100 грн. кожні, на загальну суму 200 грн., а всього на загальну суму 2 259 грн.

Утримуючи викрадене майно при собі, особа, матеріали у відношенні якої виділені в окреме провадження, разом з ОСОБА_4 залишили місце скоєння злочину та в подальшому розпорядились викраденим майном на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_4 таємно, за попередньою змовою групою осіб, шляхом проникнення в приміщення, викрав чуже майно, що належить ОСОБА_6 , заподіявши останній матеріальної шкоди на загальну суму 2 259 грн.

За наведених обставин ОСОБА_4 інкримінується таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненими за попередньою змовою групою осіб, поєднаними з проникненням у приміщення, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.

II. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого йому правопорушенні визнав повністю, не заперечував факт його вчинення за вказаних обставин. Пояснив, що під час розпивання спиртних напоїв він запропонував особі, матеріали у відношенні якої виділені в окреме провадження, вчинити крадіжку майна у сусідки на прізвище Нонік. Підійшовши до вікна літної кухні, вони вийняли скло та проникнувши в середину викрали демонтували та викрали котел, металеву плиту і дверцята. Викрадене занесли до нього в кухню. Через кілька днів приїхала поліція, і вилучила викрадені речі.

ОСОБА_4 не оспорює фактичні обставини справи, вказав, що розуміє зміст пред`явленого йому обвинувачення та не заперечує про визнання недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, щиро розкаявся та просив суд суворо не карати.

Адвокат обвинуваченого ОСОБА_5 в режимі відео конференції просила суд врахувати всі обставини справи, щире каяття ОСОБА_4 та призначити йому мінімальне покарання в межах закону.

Потерпіла в судове засідання не з`явилась. Прокурор подав до суду її заяву, подану на досудовому розслідуванні про те, що вона претензій матеріального характеру не має, та цивільний позов заявляти не буде.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про обсяг доказів, які потрібно дослідити, та порядок їх дослідження, відповідно до частини 3 статті 349 КПК України, суд вважає недоцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що винність обвинуваченого ОСОБА_4 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження.

ІІІ. Мотиви призначення покарання.

Суд, призначаючи обвинуваченому покарання, враховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації.

Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч.1 ст.368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.

Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілих, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен враховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Варто відмітити, що колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 09 жовтня 2018 року у справі №756/4830/17-к вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Згідно із ст.12 КК України злочин передбачений ч.3 ст.185 КК України, є тяжким злочином.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно ст.66 КК України є щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно ст.67 КК України судом не встановлено.

Суд не визнає та не враховує як обтяжуючу обставину, встановлену під час досудового слідства та зазначену в обвинувальному акті, рецидив злочину, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 34 КК України та п.п. 15, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» від 04.06.2010 № 7, рецидивом злочинів визнається вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин.

Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 88 КК України особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості, то вчинення саме в цей період нового умисного злочину утворює з попереднім умисним злочином їх рецидив. П. 1 ч. 1 ст. 67 КК України передбачає як обставину, що обтяжує покарання, вчинення злочину повторно та рецидив злочинів. Оскільки будь-які спеціальні застереження щодо визначення повторності та рецидиву злочинів у цій статті відсутні, при встановленні змісту даної обставини як такої, що обтяжує покарання, необхідно керуватися статтями 32 та 34 КК України.

З довідки про судимість вбачається, що ОСОБА_4 раніше судимий за вчинення злочину у 2011 році, а саме вироком Черняхівського районного суду Житомирської області від 31.20.2022 за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання по вироку від 14.03.2007 цього ж суду і остаточно призначено 2 роки 1 місяць позбавлення волі. Злочин, передбачений ч.2 ст.185 КК України вчинений ОСОБА_4 у 2011 році на час його вчинення вважався злочином середньої тяжкості, судимість за який вважається погашеною відповідно до п.7 ч.1 ст.89 КК України, якщо особа протягом трьох років з дня відбуття покарання не вчинить нового злочину.

Дане покарання ОСОБА_4 відбув 14.03.2014, тобто судимість вважається погашеною 14.03.2017.

У цьому кримінальному провадженні ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення 10.03.2018, тобто після погашення судимості. У зв`язку з цим, у діях ОСОБА_4 відсутня обставина, яка обтяжує покарання рецидив злочину.

Призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, наявність обставини, яка пом`якшує його покарання та відсутність обставин, що його обтяжують, особу винного, який на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; раніше неодноразово судимий, за місцем проживання характеризуються посередньо, однак свою вину у вчиненому визнав та щиро розкаявся, а тому суд дійшов до переконання про призначення йому покарання в межах санкції статті інкримінованого йому правопорушення у виді позбавлення волі.

За встановлених обставин, суд уважає, що саме така міра покарання буде необхідною і достатньою для виправлення та перевиховання обвинуваченого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Визначене обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі буде відповідати принципу необхідності і достатності для його виправлення, з дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а й від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

Підстав для призначення обвинуваченому покарання в порядку передбаченому ст. 69, 69-1 КК України, судом не встановлено.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 , дане кримінальне правопорушення вчинив до постановлення вироку 22.01.2021 Житомирським районним судом Житомирської області за ч.1 ст.309 КК України, суд призначає йому остаточне покарання відповідно до вимог ч.4 ст.70 КК України. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

22.01.2021 ОСОБА_4 засуджений Житомирським районним судом Житомирської області за ч.1 ст.309 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік. Ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області від 26.04.2021 вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 22.01.2021 змінено та постановлено: вважати ОСОБА_4 засудженим за вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 22.01.2021 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України до 5 років обмеження волі, із застосуванням іспитового строку на 1рік.

В подальшому 01.11.2022 ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області скасовано ОСОБА_4 звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлено його до місця відбуття покарання в порядку, встановленому для засуджених до обмеження волі.

Однак, як вбачається зі змісту ухвали Черняхівського районного суду Житомирської області від 25.04.2024 ОСОБА_4 , засудженого 22.01.2021 Житомирським районним судом Житомирської області за ч. 1 ст. 309 КК України до 3 років позбавлення волі, та ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області від 26.04.2021 вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 22.01.2021 приведено у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року №2617-VIII, призначене засудженому покарання за ч.1 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки знижено до максимальної межі покарання, встановленої санкцією ч.1 ст.309 КК України, а саме до обмеження волі на строк 5 (п`ять) років, до місця відбуття покарання в порядку, встановленому для засуджених до позбавлення волі.

Згідно вимог п.б ч.1 ст.72 КК України при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид, виходячи з такого їх співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі.

За таких обставин 5 років обмеження волі відповідає 2,6 років позбавлення волі.

Згідно ч.1, 4 ст.70 КК України, суд шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 22.01.2021 призначає ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 3 років 2 місяців позбавлення волі.

Цивільний позов не заявлено.

ІV. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Оскільки обвинуваченому ОСОБА_4 судом призначається покарання у виді позбавлення волі, яке він повинен відбувати реально, зважаючи на дані про особу обвинуваченого, суд дійшов висновку про продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК, зокрема, ризику переховування від відбування покарання, який не зможе відвернути застосування менш суворого запобіжного заходу, тому вважає за необхідне продовжити дію обраного раніше стосовно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах СІЗО Державної установи «Житомирська УВП (№8)» до набрання вироком законної сили, але не довше ніж 60 днів із дня ухвалення вироку суду.

Відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України, суд уважає за необхідне зарахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_4 у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Зарахувати ОСОБА_4 у строк відбування покарання строк тримання під вартою з моменту фактичного затримання 10 год. 30 хв. 15.04.2024.

Строк відбування покарання обвинуваченому рахувати

Арешт на майно не накладався.

Питання про речові докази суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст. 2,7, 100, 124, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ч.1,4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень призначити ОСОБА_4 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання за попереднім вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 22.01.2021 більш суворим за цим вироком у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 2 (два) місяці.

Зарахувати ОСОБА_4 у строк відбування покарання строк тримання під вартою з моменту фактичного затримання, а саме з 15.04.2024.

Продовжити ОСОБА_4 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу, але не більше 60 діб з моменту його продовження, тобто до 02.08.2024.

Речові докази по справі: металеву ємність для нагріву води та круг для плити пічного опалення передані під розписку потерпілій ОСОБА_6 залишити їй, як власниці.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч.2 ст.395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Черняхівський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч.2 ст.394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Копію вироку суду після його проголошення надіслати на електронну адресу СІЗО ДУ «Житомирська УВП (№8)» для вручення обвинуваченому під розписку, копію якої направити до Черняхівського районного суду Житомирської області.

Копію вироку негайно вручити прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Згідно ч.15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Головуюча суддя ОСОБА_8