Справа № 645/6684/23
Провадження № 1-кп/645/163/24
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 березня 2024 року м. Харків
Фрунзенський районний суд м.Харкова у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 секретаря судових засідань ОСОБА_2 , , за участю прокурора Немишлянської окружної прокуратури м.Харкова - ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого ОСОБА_4
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, з середньою освітою, має на утриманні двох неповнолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 357 КК України
ОСОБА_5 , 09.09.2023 року, близько 19:30 год., , в період дії Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ІХ (зі змінами), перебував на перехресті вулиць Медична та Амосова в м. Харків, де побачив потерпілу ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка в правій руці тримала сумку з особистими речами. В цей момент у ОСОБА_5 , виник злочинний умисел на відкрите заволодіння чужим майном, а саме сумкою та будь-яким майном із сумки потерпілої. ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний намір, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення за рахунок інших осіб, діючи умисно, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, у вигляді порушення суспільних відносин у сфері власності та бажаючи їх настання, прослідував за потерпілою до під`їзду АДРЕСА_2 , після чого дочекався доки потерпіла поставить сумку з особистими речами на лавку, підійшов з лівого боку зі спини до ОСОБА_8 та продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу на відкрите заволодіння сумкою з особистими речами потерпілої, схопив її з лавки та з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення втік у напрямку житлового будинку АДРЕСА_3 . Таким чином ОСОБА_5 заволодів майном потерпілої ОСОБА_8 , а саме: сумкою темно-коричневого кольору, яка для потерпілої не представляє матеріальної цінності, гаманцем, який для потерпілої не представляє матеріальної цінності, двома комплектами ключів, які для потерпілої не представляють матеріальної цінності, грошовими коштами на загальну суму 785 гривень, мобільним телефоном ТМ «Xiaomi» моделі «Redmi Note 4X» 3/32GB IMEI1: НОМЕР_1 , вартість якого становить 1583 гривні 00 копійок, заподіявши потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 2368 гривень 00 копійок.
Окрім того, 09.09.2023 року, близько 19:30 год. ОСОБА_5 , в період дії Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ІХ (зі змінами), перебував на перехресті вулиць Медична та Амосова в м. Харків. В цей час він побачив потерпілу ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка в правій руці тримала сумку з особистими речами. В цей момент у ОСОБА_5 , виник злочинний умисел, направлений на відкрите заволодіння чужим майном, а саме сумкою та будь-яким майном із сумки потерпілої. ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний намір, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення за рахунок порушення суспільних відносин у сфері власності та бажаючи їх настання, прослідував за потерпілою до під`їзду АДРЕСА_2 . Після чого ОСОБА_5 дочекався, доки потерпіла поставить сумку з особистими речами на лавку, підійшов з лівого боку зі спини до ОСОБА_8 та продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на відкрите заволодіння сумкою з особистими речами потерпілої, схопив її з лавки та з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення втік у напрямку житлового будинку
АДРЕСА_3 де, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, скориставшись тим, що ніхто не спостерігає за його діями, діючи в особистих інтересах, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, шляхом вільного доступу, заволодів офіційними документами потерпілої ОСОБА_8 , які знаходилися всередині сумки, а саме:
1) пенсійним посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим 07.05.2008 року Пенсійним фондом України на ім`я потерпілої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яке належить потерпілій, та яке відповідно до ч. 4 ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пункту 2 розділу 1 Постанови Пенсійного фонду України «Про порядок оформлення, виготовлення та видачі документів, що підтверджують призначення особі пенсії» від 03.11.2017 року №26-1, є офіційним документом;
Таким чином ОСОБА_5 , заволодів офіційними документами: пенсійним посвідченням та карткою Харків`янина потерпілої ОСОБА_8 , якими в подальшому розпорядився на власний розсуд.
Допитаний в судовому засіданні обвинуваченийОСОБА_5 беззаперечно визнав себе винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 186, ч.1 ст. 357 КК України, пояснив суду про обставини викладені вище, зазначив, що всі обставини, викладені в обвинувальному акті відповідають фактичним обставинам справи, події вчинення ним кримінальних правопорушень вірно відображені. Дійсно, на початку вересня 2023 року, в вечірній час, він побачив потерпілу, яка в правій руці тримала сумку, якою він вирішив заволодіти, для чого прослідував за потерпілою до під`їзду АДРЕСА_2 , дочекався доки потерпіла поставить сумку з особистими речами на лавку, підійшов з лівого боку зі спини до потерпілої, схопив її з лавки та з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення втік у напрямку житлового будинку АДРЕСА_3 . В сумці був гаманець, ключі, гроші у розмірі 785 гривень, мобільний телефоном ТМ «Xiaomi», пенсійне посвідчення, пільгова картка Харків`янина , якими в подальшому він розпорядився на власний розсуд.
Враховуючи те, що обвинувачений повністю визнав свою вину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, погоджується з кваліфікацією вчинених ним кримінальних діянь, розуміючи яка міра покарання загрожує, показання обвинуваченого повністю відповідають фактичним обставинам справи, які він не заперечує, а саме про обставини вчинення кримінальних правопорушень, зокрема, кількість та вартість викраденого майна, прокурор не висловив жодних заперечень щодо встановлених обставин, суд відповідно до частини третьої статті 349 Кримінального процесуального кодексу України, визнав недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження подій кримінальних правопорушень та винуватості обвинуваченого у їх вчиненні, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів кримінального провадження щодо матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого. При цьому судом з`ясовано правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин, добровільність їхньої позиції та роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
З урахуванням повного визнання вини у вчинені вищенаведених кримінальних правопорушень, а також враховуючи думку учасників судового провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позиції, суд на підставі ст. 349 ч.3 КПК України визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, вважає за доцільне обмежитись дослідженням доказів, які стосуються особи обвинуваченого. При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміють зазначені особи зміст обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції. Учасникам процесу роз`яснено, що у такому випадку сторони будуть позбавлені права оскаржувати дані обставини в апеляційному порядку.
Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає їх під примусом.
Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Дії ОСОБА_5 по епізоду викрадення майна потерпілої ОСОБА_8 суд кваліфікує в межах пред`явленого обвинувачення за ч. 4 ст. 186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану.
Дії ОСОБА_5 по епізоду викрадення документів ОСОБА_8 суд кваліфікує в межах пред`явленого обвинувачення за ч. 1 ст. 357 КК України, тобто викрадення офіційних документів.
Вину обвинуваченого ОСОБА_5 в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 357 КК України суд вважає доведеною.
У судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав повністю, у вчиненому щиро каявся, засудив свою протиправну поведінку. Крім того, протягом усього строку досудового розслідування активно сприяв розкриттю вчинень кримінальних правопорушень, визнавав свою винуватість, у зв`язку з чим, на думку суду, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 суд вважає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей та батьків похилого віку.
Враховуючи, що розгляд кримінального провадження здійснюється в межах пред`явленого обвинувачення, обставин, які обтяжує покарання ОСОБА_5 , передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Вивченням в ході судового розгляду даних особи обвинуваченого ОСОБА_5 встановлено, що він раніше не засуджений (довідка №27-21092023/6305 від 21.09.2023 року), не працює, має на утриманні двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьків пенсіонерів ОСОБА_9 , 1949 року народження, ОСОБА_10 , 1948 року народження, на обліку психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває (повідомлення КНП «Міський психоневрологічний диспансер»№7981 від 03.10.2023 року, повідомленням КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер» №9330 від 26 вересня 2023 року.
В ст. 50 КК України встановлено, що покарання є заходом примусу, яке застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Згідно до ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 « Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначення покарання суди мають суворо додержувати вимог ст.65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.
За змістом статей 50, 65 КК України особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.
Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.
Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.
Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина. Правова держава, вважаючи покарання передусім виправним та превентивним засобом, має використовувати не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи (пункти 4.1., 4.2. мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15рп/2004 «у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання)).
Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
Частина 1 статті 69 КК надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.
Відповідно до положень ст. 69-1 КК України за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті)Особливої частини цього Кодексу.
При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК України та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.
Суд, призначаючи обвинуваченому покарання, бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, який відповідно до ст.12 КК відносяться до категорії тяжких; за ч.1 ст. 357 КК України до кримінального проступку; ураховує пом`якшуючі обставини, наслідки вчинення кримінальних правопорушень, зокрема, потерпіла не заявляла претензій матеріального характеру, як і не заявляла цивільний позов.
Зазначене з урахуванням особи винного істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину за ч.4 ст.186 КК України, а тому суд приходить до висновку, що призначення винній навіть мінімального покарання в межах санкції статті ч.4 ст.186 КК України буде явно несправедливим, а тому зазначене відповідно до частини першої статті 69 КК України є підставою для призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.4 статті 186 КК України, з урахуванням положень ст. 69-1 КК України.
За таких обставин суд доходить висновку, що ОСОБА_5 необхідно призначити покарання за ч.4 ст. 186 КК України із застосуванням частини першої статті 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років, за ч.1 ст.357 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
На підставі ч. 1 ст.70 КК України остаточне покарання ОСОБА_5 призначити шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 5 років.
Призначення ОСОБА_5 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів рівних можливостей та справедливого судового розгляду. Адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.
Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, покарання у виді позбавлення чи обмеження волі є винятковими покараннями, які застосовуються щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій, передбачений законом спосіб.
У рамках вказаного кримінального провадження щодо ОСОБА_5 03 жовтня 2023 року слідчим суддею застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту, який наразі закінчився. Ураховуючи те, що сторони провадження не заявили клопотання про застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили стосовно ОСОБА_5 .
Цивільний позов не заявлений.
Питання про речові докази суд вирішує у відповідності до ч.9 ст. 100 КПК.
Вирішуючи питання щодо розподілу процесуальних витрат у відповідності до ст. 124 КПК України, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь держави документально підтвердженні процесуальні витрати на залучення експертів.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 373, 374, 395 КПК України суд, -
Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 357, ч.4 ст. 186, КК України, та призначити йому покарання,
- за ч.1 ст. 357 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень;
- за ч. 4 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання ОСОБА_5 у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_5 до набуття вироком законної сили - не обирати.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту його фактичного затримання.
Речовий доказ мобільний телефон ТМ «Xiaomi» моделі «Redmi Note 4X» 3/32GB IMEI1: НОМЕР_1 , який знаходиться в камері схову речових доказів ВП №2 ХРУП №2 ГУНП в Харківській області за адресою: м. Харків, вул. Невельська, 1/32, квитанція №329; після набрання вироком законної сили повернути потерпілій ОСОБА_8 .
Речовий доказ - кофту бавовняну темно-жовтого кольору ТМ «Primark» розміру «Large», добровільно видану 25.09.2023 року підозрюваним гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка знаходиться на відповідальному зберіганні в камері схову речових доказів ВП №2 ХРУП №2 ГУНП в Харківській області за адресою: АДРЕСА_4 ; квитанція №329, після набрання вироком законної сили повернути ОСОБА_5 .
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Фрунзенський районний суд м.Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення, засудженим, який перебуває під вартою, протягом 30 днів з дня вручення копію вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок який набрав законної сили є обов`язковим для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для всіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Відповідно до приписів ч.6 ст. 376 КПК України копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору.

Роз`яснити сторонам кримінального провадження право подати клопотання про помилування, право ознайомитися з журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Роз`яснити, що учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий суддя: