Справа № 308/4115/24
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.04.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді судове провадження 11-сс/4806/171/24 за апеляційною скаргою прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.03.2024.

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання на строк, до 01.05.2024, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, з середньою освітою, тимчасово непрацюючої, без визначеного місця реєстрації та проживання, несудимої, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, у кримінальному провадженні № 0000656 від 01.03.2024.

Цією ж ухвалою на підозрювану ОСОБА_7 відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покладено обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора або суду за кожним їхнім викликом, вимогою та визначеною ними періодичністю; не відлучатися з м. Ужгорода без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування зі свідком у кримінальному провадженні ОСОБА_8 та потерпілою у кримінальному провадженні ОСОБА_9 ; здати на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Клопотання слідчий обґрунтував тим, що у провадженні СВ Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області знаходяться матеріали досудового розслідування, відомості про які 01.03.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000656 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 24.02.2022 у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан з 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався, та діє по теперішній час.

Незважаючи на викладене, 01.03.2024 близько 09 год ОСОБА_7 , перебуваючи у головному приміщенні залізничного вокзалу за адресою АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу, діючи з прямим умислом, таємно, в умовах воєнного стану,

-2-

усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, здійснила крадіжку мобільного телефону марки «Samsung» моделі «J5» у корпусі золотистого кольору, належного ОСОБА_9 , який знаходився на лавці біля столику для заряджання мобільних телефонів, у головному приміщенні залізничного вокзалу за вищезазначеною адресою. Після чого, ОСОБА_7 з місця події зникла, мобільний телефон «Samsung» моделі «J5» у корпусі золотистого кольору, остання здала до ломбарду « Сакура », за адресою м. Ужгород, вул. Залізнична, 1 , за 500 грн. Своїми умисними діями ОСОБА_7 завдала потерпілій ОСОБА_9 матеріального збитку на суму, що встановлюється.

01.03.2024 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Клопотання мотивовано наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 даного кримінального правопорушення, тяжкості покарання, що загрожує останній у разі визнання її винуватою, а також передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, які дають підстави для обрання відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та жоден із більш м`яких запобіжних заходів передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, ніж тримання під вартою не зможе запобігти наведеним вище ризикам. З огляду на викладене, слідчий просив застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів.

Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя вказав на те, що обґрунтована підозра ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення та його тяжкість, за доведеності ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, не свідчить про неможливість застосування щодо підозрюваної ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу. Підозрювана ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків не має, позаяк є неодруженою та непрацюючою, осіб на утриманні не має, несудима, предмет кримінального правопорушення повернуто дійсному власнику, тому слідчий суддя дійшов до висновку про те, що відносно підозрюваної ОСОБА_7 доцільно застосувати більш м`який запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, який забезпечить її належну процесуальну поведінку.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді від 02.03.2024 скасувати, постановити нову та обрати відносно підозрюваної ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою. Вважає ухвалу незаконною та необґрунтованою і такою, що не відповідає об`єктивно з`ясованим фактичним обставинам, є невмотивованою, оскільки слідчим суддею не наведено належних і достатніх підстав для ухвалення вказаного рішення. Поза увагою слідчого судді залишилось те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, а також наявність ризиків того, що ОСОБА_7 , розуміючи невідворотність покарання за вчинений злочин, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого й свідків у кримінальному провадженні, чим перешкоджатиме кримінальному провадженню, вчинити інше кримінальне правопорушення. Жоден інший більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну поведінку підозрюваної ОСОБА_7 , що в подальшому може призвести до невиконання останньою процесуальних рішень.

Судове провадження розглядається за відсутності прокурора, підозрюваної та її захисника. При цьому враховується, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин його неявки. Також приймається до уваги заява прокурора про можливість розгляду апеляційної скарги за його відсутності.

-3-

Заслухавши доповідь судді, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) констатував, що Конвенція, по суті, відсилає до національного законодавства і встановлює обов`язок забезпечувати дотримання матеріально-правових та процесуальних норм такого законодавства, водночас вимагаючи також, щоб будь-яке позбавлення свободи відповідало меті статті 5, яка полягає в захисті людини від свавілля.

Таким чином, підставами для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення; наявність конкретних фактичних та правових підстав.

Розумність підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту й затримання, закріпленої в статті 5 Конвенції.

Відповідно практики ЄСПЛ «розумна підозра у вчиненні кримінального правопорушення, про яку йдеться в статті 5 пар 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин».

Вимога розумної підозри містить у собі два питання. Перше з них становить питання права: розумна підозра має стосуватися правопорушення, передбаченого законом; друге - питання факту: мають бути доведені обставини, які за розумного та неупередженого тлумачення викликають підозру щодо причетності певної особи до певного злочину.

Колегія суддів враховує, що стандарт переконання «розумна підозра» достатньо вимогливий, хоча значно слабкіший за стандарт «поза розумним сумнівом», який вимагається для кримінального засудження.

Апеляційний суд звертає увагу учасників провадження на те, що ця вимога не означає, що сторона обвинувачення навіть на ранніх стадіях розслідування, зобов`язана довести всі елементи правопорушення, оскільки цей стандарт не вимагає, щоб сторона

-4-

обвинувачення мала докази, достатні для остаточного вирішення питання про винуватість особи, а тому правильність кваліфікації діяння, встановлення наявності чи відсутності в діях особи складу кримінального правопорушення на даній стадії слідчим суддею та судом не перевіряється, оскільки відносить до повноважень суду при судовому розгляді справи.

Колегія суддів враховує, що підозра, яка повідомлена ОСОБА_7 є обґрунтованою, а долучені до клопотання докази є такими, що переконують неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила дане кримінальне правопорушення.

Розглядаючи клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий суддя дослідив відомості, на яких ґрунтується вручена та оголошена підозра та перевірив достатність та належність цих відомостей для формулювання розумної підозри.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого підстави для обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою ретельно перевірялись при розгляді клопотання.

Частиною 3 статті 176 КПК України передбачено, що слідчий суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є недостатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першої цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

При судовому розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя з`ясував питання про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри, яка підтверджується долученими до матеріалів клопотання даними, які на даній стадії є достатніми для висновку про обгрунтованість підозри. При прийнятті рішення слідчим суддею враховано практику Європейського суду з прав людини та п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з врахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Приймаючи рішення про обрання запобіжного заходу щодо підозрюваної ОСОБА_7 , слідчий суддя в ухвалі врахував всі обставини з якими закон пов`язує можливість застосування того чи іншого запобіжного заходу. Зокрема, зазначено, що клопотання не містить обґрунтування того, що більш м`який запобіжний захід не здатний запобігти ризикам у кримінальному провадженні, а необхідність застосування виняткового запобіжного заходу жодним чином не доведена.

Слідчий суддя обгрунтовано прийшов до висновку про існування ризиків переховування від органу досудового розслідування чи суду, можливого незаконного спливу на потерпілого та свідків, однак, беручи до уваги дані про особу підозрюваної, яка міцних соціальних зв`язків не має, є неодруженою та непрацюючою, осіб на утриманні не має, несудима, предмет кримінального правопорушення повернуто дійсному власнику, визнав достатнім застосування щодо підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання.

Колегія суддів вважає, що з урахуванням обставини кримінального провадження та наявності заявлених слідчим у клопотанні ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя дійшов вірного висновку про наявність підстав для застосування щодо підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання.

-5-

Наведені прокурором в апеляційній скарзі доводи про наявність відповідних ризиків, а саме спроб ОСОБА_7 здійснити дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, на думку колегії суддів, також є безпідставними, оскільки доказів на підтвердження цього до клопотання не надано, натомість твердження прокурора про необхідність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою як превентивного заходу для запобігання фактично вчинення інших кримінальних правопорушень в майбутньому у даному випадку, є голослівними, тому також не заслуговують на увагу.

При прийнятті рішення колегія суддів також враховує й те, що в апеляційній скарзі прокурор не посилався на обставини, які можуть свідчити про те, що інший, менш суворий, запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України, а також, не посилався на те, що з часу постановлення слідчим суддею рішення про застосування особистого зобов`язання, ОСОБА_7 не виконує покладені на неї обов`язки.

Колегія суддів приходить до висновку про те, що підстави і обставини, з яких суд відмовив у задоволенні клопотання слідчого, є достатньо обґрунтованими, оскільки вони вказують на те, що слідчий у клопотанні, прокурор в суді першої інстанції та в апеляційній скарзі в повному обсязі не довели обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_7 на свободу.

Єдиною наявною підставою для обрання підозрюваній ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є тяжкість кримінального правопорушення, у якому вона підозрюється, яке, з огляду на положення ст. 12 КК України, віднесено до категорії тяжких злочинів.

Наведені обставини дають підстави апеляційному суду вважати, що забезпечення виконання процесуальних обов`язків підозрюваною можливо із застосуванням менш суворого запобіжного заходу, а саме особистого зобов`язання.

За таких обставин слідчий суддя дійшов правильного висновку про відсутність підстав для застосування виняткового запобіжного заходу, оскільки запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання є необхідним і таким, що забезпечить на даному етапі досудового розслідування виконання підозрюваною процесуальних обов`язків.

Необхідності обмеження права ОСОБА_7 на свободу, передбаченого кримінальним процесуальним законом України, ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини в контексті зазначеного кримінального провадження немає, а тому апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді, якою до ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання залишити без змін, оскільки такий запобіжний захід в повній мірі забезпечить запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Крім того, колегією суддів приймається до уваги той факт, що досудове розслідування в даному кримінальному провадженні закінчено, а обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 , в порядку ст. 291 КПК України, направлений до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області для розгляду по суті.

При прийнятті рішення колегія суддів також, враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; що під час апеляційного розгляду стороною обвинувачення не заявлялось клопотань щодо приєднання до матеріалів судового провадження доказів (документів), які б могли вплинути на висновки суду; а також положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.

-6-

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.03.2024, щодо ОСОБА_6 , - без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді