УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/608/24

22 травня 2024 року

Костопільський районний суд Рівненської області у складі

головуючогого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні у залі суду в м.Костопіль в режимі відеоконференції клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу виді тримання під вартою у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0000113 від 03 липня 2023 року щодо ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України ,

за участі учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника- адвоката ОСОБА_5 (дистанційно)

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Костопільського районного суду Рівненської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000113 від 03 липня 2023 року щодо обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України .

Прокурор в кримінальному провадженні ОСОБА_4 подав до суду клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В обґрунтування клопотання сторона обвинувачення посилається на те, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, а саме дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану. Крім цього, сторона обвинувачення посилається на наявність ризиків, якими обґрунтовується запропонований запобіжних захід, а саме : ризик переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, можливість вчинити інше кримінальне правопорушення.

Прокурор зазначає, що неможливість застосування іншого запобіжного заход ніж тримання під вартою обумовлено тим, що обвинувачений ОСОБА_3 не має стійких соціальних зв`язків, не одружений, на утриманні дітей чи непрацездатних батьків не має, за місцем служби характеризується негативно, раніше притягався до кримінальної та адміністративної відповідальності, на даний час являється судимим за ст. 126-1 КК України із призначенням покарання 2 (два) роки позбавлення волі та звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання із випробуванням 1 (один) рік.

Самовільне залишення військової частини ОСОБА_3 відбулося в умовах повномасштабної агресії Росії в Україні та введення воєнного стану. Самовільне залишення військової частини підриває боєздатність підрозділів, незастосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може негативно вплинути на інших військовослужбовців військової частини, які також можуть залишити розташування військової частини в умовах воєнного стану.

Захисник-адвокат ОСОБА_5 заперечував проти застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та просив суд змінити обвинуваченому запобіжний захід на домашній арешт за місцем проживання останнього.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні також просив суд не позбавляти його волі, а застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Суд, заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, керуючись ст. ст. 176-183 КПК України приходить до наступних висновків,

Так судом встановлено, що ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 26 березня 2024 року ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 діб, тобто до 24 травня 2024 року.

Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 спливає 24 травня 2024 року, судовий розгляд кримінального провадження не закінчено.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України та ухилитись від суду.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування.

Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України підтверджується доказами, на які посилається сторона обвинувачення.

Злочин, який інкримінується обвинуваченому відноситься до особливо тяжких злочинів.

Суд вважає обґрунтованими наведені прокурором ризики.

Так суд рахує доведеним прокурором існування ризику переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки у разі доведення винуватості ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину, останньому загрожує безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років, а в умовах воєнного стану, який на теперішній час діє в Україні, ризик втечі лише збільшується. І хоч тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Суд погоджується з позицією прокурора, що ОСОБА_3 у подальшому може переховуватися від суду, оскільки згідно вимоги про судимість на ОСОБА_3 від 16 листопада 2023 року останній оголошувався та перебував у загальнодержавному розшуку Шевченківським районним судом м. Києва 18 червня 2022 року у справі за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України. Також, 15 травня 2023 року ОСОБА_3 оголошувався у загальнодержавний розшук Корецьким районним судом Рівненської області за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України (домашнє насильство).

Крім того, вироком Корецького районного суду Рівненської області від 13 грудня 2023 року ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначено покарання у виді 2 (два) роки позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 1 (один) рік (вирок набрав законної сили 13 січня 2024 року).

Солдат ОСОБА_3 переховувався від органів досудового розслідування, був доставлений працівника ІНФОРМАЦІЯ_1 лише після того, коли з`явився до органу пробації за місцем проживання.

Крім цього, на даній стадії судового провадження не допитані свідки, через що існує ризик незаконного впливу на вказаних осіб обвинуваченими, п.3 ч.1 ст.177 КПК України.

Також суд погоджується з ризиком, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому, обвинувачується.

Вказаний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_3 раніше неодноразово притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, являється судимим, враховуючи його спосіб життя, його соціальний статус - не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, останній може вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Так обвинувачений вчинив дезертирство в умовах воєнного стану, фактично відмовився виконувати будь-які накази командира підрозділу щодо виконання свої службових обов`язків в умовах воєнного стану, та у подальшому вибув за межі дислокації військової частини, а отже знизив можливість функціонування підрозділу у випадку надходження наказу про виконання бойового завдання та тим самим сприяв у підриві обороноздатності ЗС України, демонстрування перед іншими військовослужбовцями у відкритій формі можливість відмовитися від проходження від військової служби, що підсилює його схильність до вчинення протиправних дій.

Суд, рахує, що встановлені обставини по справі унеможливлюють застосування до обвинуваченого більш м`який захід забезпечення кримінального провадження, аніж запропонованого прокурором, оскільки будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на які посилається сторона обвинувачення, або для застосування стосовно обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, в судовому засіданні не встановлено.

Тобто встановлені обставини виправдовують подальше утримання останнього під вартою, а доводи захисника про застосування іншого запобіжного заходу не спростовують і не зменшують існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та не можуть бути підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Відповідно до вимог п.1 ч.4 ст.183 КПК України, суд також не вбачає можливості застосувати заставу, оскільки під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Згідно ч.1 ст.197 КПК України строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати 60 днів.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст.176, 177, 178, 183, 193,194, 196,197, 315 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Продовжити відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця села Будераж, Здолбунівського району, Рівненської область, громадянина України, українця, із середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця за призовом під час мобілізації на особливий період Збройних Сил України, курсанта навчального взводу 1-ї навчальної роти 4-го навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдата, раніше судимого, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 днів, тобто до 20 липня 2024 року, без визначення розміру застави.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню і подання апеляційної скарги на ухвалу не зупиняє її виконання.

СуддяОСОБА_1