ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1503/24 Справа № 237/4526/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в залі суду в м. Дніпрі матеріали провадження за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2024 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: м.Курахове Мар`їнського району Донецької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.306, ч.2 ст.307, ч.3 ст.311 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с. Соснівка Покровського району Донецької області, громадянки України, з середньою освітою, не працюючої, не одруженої, яка зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 306, ч. 2 ст. 307 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2024 року було задоволено клопотання прокурора Селидівського відділу Покровської окружної прокуратури Донецької області ОСОБА_8 та продовжено стосовно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 строк тримання під вартою до 16 травня 2024 року включно.

Визначено стосовно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 заставу в кримінальному провадженні у розмірі 130 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто у розмірі 393 640 гривень.

Своє рішення суд мотивував тим, що під час судового засідання прокурором доведено, що ризики, які були встановлені раніше, а саме: переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення, а також незаконного впливу та свідків у даному провадженні, у зв`язку із перебігом судового розгляду справи не зменшились та продовжують існувати, тому суд прийшов до висновку, що оскільки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких та тяжких злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років, а тому, усвідомлюючи невідворотність покарання, яке може бути їм призначено судом у випадку визнання їх винуватими у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, обвинувачені можуть вживати заходів, спрямованих на переховування від суду. При цьому ризик втечі може бути розцінений ними як менш небезпечне діяння ніж покарання та процедура його виконання. Виходячи з обставин, які зазначені в обвинувальному акті, обвинувачені характеризуються схильністю до вчинення кримінальних правопорушень, відтак існує ризик, що вони можуть продовжити вчиняти кримінальне правопорушення у цьому провадженні або вчинити інше правопорушення у разі не застосування до них запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою. Зазначив, що ОСОБА_7 характеризується відсутністю міцних соціальних зв`язків, роботи та стримуючих факторів, які б вказували на те, що нею не будуть вживатися перешкоди щодо цього кримінального провадження. Крім того, обвинувачені постійно проживають у Покровському районі Донецької області, відтак у разі незастосування до них запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вони повернуться до місця свого мешкання, поблизу якого на цей час відбуваються активні бойові дії, а агресія, яку здійснює Російська Федерація відносно України, може привести до тимчасової окупації територій та призвести до їх ухилення від кримінальної відповідальності.

При цьому, судом також враховано, що під час розгляду заявленого клопотання стороною захисту не надано жодного належного доказу, який свідчив би про необхідність зміни вже обраного запобіжного заходу, а обставини, на які посилається сторона захисту, не підтверджені відповідними доказами та в даному випадку не можуть бути беззаперечними стимулюючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинувачених.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

- обвинувачений ОСОБА_6 , не погоджуючись з вказаним рішенням подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою застосувати до нього запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, або зменшити розмір застави.

В обґрунтування апеляційної скарги, обвинувачений зазначив про тривалий розгляд справи, більше двох років.

Вказує,що прокурором не доведено наявність ризиків.

Зазначає, що судом першої інстанції не було враховано дані про його особу.

- обвинувачена ОСОБА_7 , не погоджуючись з вказаним рішенням подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою застосувати до нього запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, або зменшити розмір застави.

В обґрунтування апеляційної скарги, обвинувачена зазначила про тривалий розгляд справи, більше двох років. Вказала, що за час перебування під вартою, стан її здоров`я погіршився.

Вказує,що прокурором не доведено наявність ризиків.

Зазначає, що судом першої інстанції не було враховано дані про її особу.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 підтримали кожен свою апеляційну скаргу та просили їх задовольнити. Не заперечували проти розгляду справи за відсутності їх захисників.

Захисники та прокурор будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явились, про причини неявки суду не повідомили.

Враховуючи те, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін, апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності прокурора та захисників.

Мотиви суду.

Заслухавши суддю-доповідача, думки обвинувачених, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про те, що останні не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

За приписами ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Так, згідно ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із вимогами ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити:

- виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися;

- нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

- виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під вартою цих вимог закону дотримався.

Як вбачається з наданих матеріалів, в провадженні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000579 від 20.07.2020 року, щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 306, ч. 2, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311 КК України, та ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 306, ч. 2 ст. 307, КК України.

Прокурором заявлено клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, в обґрунтування якого зазначено, що встановлені ризики та суспільна небезпека обвинувачених не відпали і продовжують існувати. Враховуючи, що судовий розгляд за обвинувальним актом не завершено, з метою забезпечення виконання обвинуваченими їх процесуальних обов`язків, виникла необхідність у продовженні строків тримання під вартою.

Аналізуючи надані матеріали, колегія суддів дійшла висновку про доведеність викладених в клопотанні обставин, які перешкоджають завершенню судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора у контексті наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд першої інстанції правильно встановив, що вони є обґрунтованими, а заявлені ризики об`єктивно існують і для запобігання ним необхідно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про небезпідставність обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, оскільки воно підтверджується зібраними доказами, які містяться в матеріалах провадження та проаналізовані судом першої інстанції.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії», зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

Як вбачається з наданих матеріалів, обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, які в своїй сукупності вказують на вірогідну причетність останнього до інкримінованого правопорушення, а отже обвинувачення не є очевидно безпідставним.

Необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Суд на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для продовження запобіжного заходу.

Також є правильним висновок суду щодо наявності відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ризику з числа передбачених ст. 177 КПК України у виді переховування від органів досудового розслідування та суду з огляду на те, що відносно останніх існує небезпідставне обвинувачення у скоєні низки кримінальних правопорушень, серед яких тяжкі та особливо тяжкі злочини, за вчинення яких передбачене покарання у виді довготривалого позбавлення волі, що може спонукати цих обвинувачених до спроби уникнути покарання шляхом переховування від органів слідства та суду.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості переховування обвинувачених від суду, колегія суддів приходить до висновку, що існує достатньо висока ймовірність того, що останні з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, можуть вдатися до відповідних дій.

Про особливу вагомість встановлених ризиків свідчить і те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 небезпідставно обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 та ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 306 КК України, а саме у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, а також у незаконному збуті наркотичних засобів, вчинених повторно та організованою групою, а також у використанні коштів, здобутих від незаконного обігу наркотичних засобів, з метою продовження незаконного обігу наркотичних засобів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, що у свою чергу дозволяє грунтовно припускати сталість протиправної поведінки цих обвинувачених і можливість продовження вчинення ними аналогічних злочинів.

Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж продовження тримання обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під вартою, колегія суддів, погоджуючись з думкою суду першої інстанції, вважає, що встановлені щодо цих обвинувачених ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України є виключно вагомими.

Доводи обвинувачених щодо того, що судом першої інстанції при продовженні запобіжного заходу у виді триманні під вартою не було належним чином враховано особи обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки судом було враховано всі відомості, що характеризують обвинувачених, у сукупності. Одночасно належить зазначити, що є підстави грунтовно припускати, що наявність у обвинуваченого ОСОБА_6 на утриманні неповнолітньої дитини не слугувала вагомим фактором у стриманні його від вчинення інкримінованих дій.

Аналізуючи доводи апеляційних скарг обвинувачених про надмірну тривалість судового провадження та утримання їх під вартою, колегія суддів зазначає, що вказані відомості, з урахуванням вищенаведених обставин, які виправдовують подальше тримання цих обвинувачених під вартою, самі по собі не можуть вважатися достатньою підставою для застосування до останіх менш обтяжливого запобіжного заходу, втім вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків судового провадження та якнайшвидшого вирішення обвинувачення по суті.

Що стосується доводів апеляційних скарг про надмірність визначених обвинуваченим розмірів застави, то слід зазначити, що визначення обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 застави у розмірі 130 прожиткових мінімумів працездатних осіб, а саме в сумі 393640 гривень в повній мірі відповідає нормам кримінального процесуального закону та фактичним обставинам кримінального провадження і є достатнім та необхідним для запобігання визначених судом ризиків та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених.

Підстав вважати вказаний розмір застави завідомо непомірним для обвинувачених, як на це вказують останні в своїх апеляційних скаргах, не вбачається, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втратити заставу, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання перешкоджати встановленню істини у провадженні.

З огляду на викладене колегія суддів, погоджуючись із висновками суду першої інстанції, вважає, що альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у визначеному розмірі зможе стримати обвинувачених від реалізації ризиків з числа встановлених ст. 177 КПК України, а підстав для її зменшення не вбачає.

Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги залишити без задоволення, а ухвалу суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , -залишити без задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2024 року, якою обвинуваченим ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 16 травня 2024 року з альтернативою внесення застави, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4