Справа № 953/4883/23
н/п 1-кс/953/4450/24
"27" червня 2024 р. м.Харків
Слідчий суддя Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
18 червня 2024 року слідчий відділу СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, погодженим прокурором Харківської обласної прокуратури Рент- ОСОБА_4 , в якому просить надати дозвіл на примусове відібрання у підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , біологічних зразків для проведення молекулярно-генетичної експертизи та внесення геномної інформації до Електронного реєстру геномної інформації людини.
Орган досудового розслідування встановив, що у березні 2023 року, більш точний час досудовим розслідування не встановлений, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи в державній установі «Харківський слідчий ізолятор», діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого незаконного збагачення, шляхом вчинення особливо тяжких злочинів у порушення вимог Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними», розробив злочинний план щодо незаконного придбання, зберігання та пересилання з метою збуту особливо небезпечного наркотичного засобу канабісу на території Державної установи «Харківський слідчий ізолятор», що розташована за адресою: м. Харків, вул. Полтавський Шлях, 99.
Досудовим розслідуванням встановлено, що до вказаної злочинної діяльності ОСОБА_6 залучив у тому числі ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які не були обізнані про злочинну діяльність організованої групи, яку очолив ОСОБА_6 .
29 березня 2024 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.
Слідчий, посилаючись на вимоги Закону України «Про державну реєстрацію геномної інформації людини», ст. 245 КПК України, а також на відмову підозрюваного ОСОБА_5 від добровільного надання біологічних зразків, просив в порядку, передбаченому статтями 160-166 КПК України, надати дозвіл на примусове відбирання біологічних зразків.
Слідчий ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлявся своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Підозрюваний ОСОБА_5 у судове засідання конвоєм не доставлений.
Оскільки учасники кримінального провадження у судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося.
Дослідивши матеріли клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя дійшов до такого висновку.
29 березня 2024 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.
Відповідно до протоколу відібрання зразків для експертизи від 17 квітня 2024 року, підозрюваний ОСОБА_5 відмовився від надання біологічних зразків.
Положеннями ст. 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
За приписами ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Частиною 2 ст. 93 КПК України передбачено, що сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до положень ст. 245 КПК України у разі необхідності отримання зразків для проведення експертизи вони відбираються стороною кримінального провадження, яка звернулася за проведенням експертизи або за клопотанням якої експертиза призначена слідчим суддею. У випадку, якщо проведення експертизи доручено судом, відібрання зразків для її проведення здійснюється судом або за його дорученням залученим спеціалістом.
Частино 3 ст. 245 КПК України визначено, що відбирання біологічних зразків у особи здійснюється за правилами, передбаченими статтею 241 цього Кодексу. У разі відмови особи добровільно надати біологічні зразки слідчий суддя, суд за клопотанням сторони кримінального провадження, що розглядається в порядку, передбаченому статтями 160-166 цього Кодексу, має право дозволити слідчому, прокурору (або зобов`язати їх, якщо клопотання було подано стороною захисту) здійснити відбирання біологічних зразків примусово.
Відповідно до ч. 1 ст. 242 КПК України експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами, яких залучають сторони кримінального провадження або слідчий суддя за клопотанням сторони захисту у випадках та порядку, передбачених статтею 244 цього Кодексу, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання. Не допускається проведення експертизи для з`ясування питань права.
Отже, з аналізу вищевказаних положень КПК України слідує, що примусове відібрання зразків може здійснюватися лише в межах вже призначеного експертного дослідження, у підозрюваного, свідка, потерпілого, після відмови добровільно надати такі зразки.
Положеннями ч. 4 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію геномної інформації людини» в Україні проводяться обов`язкова та добровільна державна реєстрація геномної інформації.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію геномної інформації людини» визначено, що обов`язковій державній реєстрації підлягає геномна інформація осіб, яким повідомлено про підозру у вчиненні умисних тяжких чи особливо тяжких злочинів проти основ національної безпеки України, життя, здоров`я, волі, честі, гідності, статевої свободи та статевої недоторканості особи, власності, громадської безпеки, у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, або стосовно яких обвинувальний акт у кримінальних провадженнях зазначеної категорії злочинів передано до суду.
Положеннями ч. 4 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію геномної інформації людини» передбачено, що порядок проведення обов`язкової державної реєстрації геномної інформації людини затверджується Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 29 серпня 2023 року № 978 затверджений Порядок проведення обов`язкової державної реєстрації геномної інформації людини.
Пунктом 4 вказаного Порядку регламентовано, що відбір та направлення на проведення молекулярно-генетичної експертизи (дослідження) біологічного матеріалу осіб, яким повідомлено про підозру у вчиненні умисних тяжких чи особливо тяжких злочинів проти основ національної безпеки України, життя, здоров`я, волі, честі, гідності, статевої свободи та статевої недоторканості особи, власності, громадської безпеки, у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, у разі, коли результати експертизи (дослідження) можуть бути використані для забезпечення завдань кримінального провадження, здійснюється згідно із статтею 242 Кримінального процесуального кодексу України.
З аналізу викладених положень слідує, що передумовою для звернення до слідчого судді з клопотанням про примусове відібрання біологічних зразків у підозрюваного з метою проведення експертизи є постанова слідчого або прокурора про призначення у кримінальному провадженні відповідної експертизи, для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Проте, слідчий не долучив до клопотання постанову про призначення молекулярно- генетичної експертизи для проведення якої й потрібні відповідні зразки, а долучив лише постанову процесуального керівника прокурора Харківської обласної прокуратури ОСОБА_15 про відібрання біологічних зразків для проведення експертизи, яка не містить будь-якого обґрунтування відповідної потреби, а лише містить посилання на вимоги ст.ст.110, 242, 245 КПК України, п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію геномної інформації людини», якими регламентовані порядок отримання зразків для експертизи.
Слідчий суддя акцентує увагу на тому, що підстава, на яку посилається слідчий для примусового відібрання у підозрюваного біологічних зразків - внесення щодо підозрюваного даних до електронного реєстру геномної інформації людини, не має жодного значення для цього кримінального провадження, що розглядається відповідно до вимог КПК України та не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного.
Зважаючи на вказані норми КПК України, слідчий суддя вважає, що стороною, яка звернулась із даним клопотанням до суду, не доведено обставин, які в силу положень ст. 245 КПК України надають право на примусове відібрання біологічних зразків.
Також, слідчий суддя звертає увагу слідчого на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, кожна людина має право не свідчити проти себе, при цьому мається на увазі не лише надавати свідчення, а також не свідчити проти себе мовою свого тіла.
Так, ЄСПЛ допускає можливість здійснення примусового отримання зразків для дослідження, водночас регламентуючи чіткі умови та порядок здійснення такого втручання, наголошуючи, що отримання біологічних зразків можна проводити тільки за розпорядженням уповноваженої на це посадової особи, його може робити тільки акредитований лікар.
Зокрема у рішенні ЄСПЛ у справі «Яллог проти Німеччини» зазначається про необхідність проведення медичного обстеження до моменту примусового відібрання зразків для проведення експертизи. Виключно за таких умов отримання біологічних зразків, що потребує порушення анатомічної цілісності тканин організму чи різного роду медичних маніпуляцій, може бути визнано виправданим в розумінні практики ЄСПЛ.
Разом з тим, стороною обвинувачення до матеріалів клопотання не долучено жодних доказів на підтвердження того, що у підозрюваного відсутні протипоказання до маніпуляцій, пов`язаних з примусовим відібранням біологічних зразків.
Крім того, слідчим не надано доказів неможливості отримати біологічні зразки в інший спосіб, аніж шляхом примусового їх відбирання.
Враховуючи, що слідчим не надано постанову про призначення судової експертизи, не обґрунтовано пропорційність такого втручання як відібрання біологічних зразків та співвідношення між таким відібранням та метою досягнення дієвості кримінального провадження, суд не вбачає правових підстав для відповідного втручання у права особи, а тому, а тому відмовляє у задоволенні клопотання.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.131-132, 159-166, 309 КПК України, слідчий суддя
Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1