справа № 208/128/21
№ провадження 1-кп/208/226/24
ВИРОК

Іменем України

04 березня 2024 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого, судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої (цивільного позивача) ОСОБА_5 , представників потерпілої - адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , цивільного позивача ОСОБА_8 ,

обвинуваченого (цивільного відповідача) ОСОБА_9 , захисника - адвоката ОСОБА_10 ,

у відкритому судовому засіданні розглянувши матеріали кримінального провадження № 0000672, відносно:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, освіта середньо-спеціальна, працює газорізником на ПАТ «Каметсталь», одружений, має на утриманні неповнолітню доньку 2007 року народження, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

який обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Приблизно о 11 годині 20 хвилин 07.09.2020 року, водій ОСОБА_9 керуючи власним технічно справним автомобілем «Daewoo Lanos» реєстраційний номер НОМЕР_1 , в світлий час доби, зі швидкістю не менше ніж 79,4...82,9 км/год. рухався з боку вул. Ціолковського, у напрямку вул. Лесі Українки, по лівій смузі руху з сухим асфальтобетонним дорожнім покриттям проїзної частини автодороги вул. Криворізької, розташованої в Заводського районі м. Кам`янське Дніпропетровської області, яка має по дві смуги руху у кожному напрямку, розділених газоном з трамвайними коліями.

У процесі руху в районі перехрестя з вул. Лесі Українки, водій ОСОБА_12 проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, допустив злочинну недбалість, та не виконавши покладені на нього як на водія обов`язки, грубо порушуючи п. 12.4 Правил дорожнього руху України (далі ПДР України), слідуючи з перевищенням встановленої у населеному пункті швидкістю, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян.

Будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змінам, водій ОСОБА_12 не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру для безпечного забезпечення руху, при виявлені небезпеки для руху у вигляді пішохода ОСОБА_13 , який перетинав проїжджу частину справо наліво за напрямком руху його автомобіля, не зупинив керований ним транспортній засіб та допустив наїзд на потерпілого передньою частиною керованого ним автомобіля «Daewoo Lanos» у крайній лівій смузі для руху.

Внаслідок зазначеного наїзду, пішоходу ОСОБА_14 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді сполученої тупої травми тіла - відкритої черепно-мозкової травми з переломом кісток черепу, крововиливом під оболонки та у речовину мозку, тупою травмою грудної клітини з множинними переломами ребер, переломом тіла 6-го шийного хребця з крововиливом під оболонки спинного мозку, переломами кісток тазу, переломами кісток правої гомілки, правої стопи та ускладнилися шоком, які відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, по ознаці небезпеки для життя та в даному випадку призвела до смерті потерпілого, яка настала в лікарні КНП КМР «МЛІПМД» 08.09.2020 року приблизно о 03 годині.

Своїми діями водій ОСОБА_12 грубо порушив вимоги п. п. 12.3, 12.4 та 12.9 б) ПДР України, згідно яких:

- п. 12.3: «у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»;

- п. 12.4: «у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год»;

- п. 12.9 (б): «водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4»

Порушення водієм ОСОБА_12 п. п. 12.3 ПДР України знаходиться у причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пішохід ОСОБА_14 отримав смертельні тілесні ушкодження, а порушення ним п. п. 12.4 та 12.9 (б) ПДР України виконали функцію умов, що їм сприяли.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_12 свою вину у дорожньо-транспортній пригоді не визнав, та пояснив суду наступне.

З загиблим та потерпілими він раніше не знайомий. Приблизно о 11.20 годині 07.09.2020 року, він на своєму автомобілі «Деу Ланос» їхав по вулиці Криворізькій у м. Кам`янське, рухаючись в напрямку центра міста. Дорога має протилежні напрямки руху, які розмежовані посередині трамвайними коліями. На пасажирському сидінні з ним їхав син ОСОБА_15 . З якою швидкістю рухався, він не пам`ятає. Дорога за напрямком його руху місцями має роздільну смугу. Спочатку він їхав в правій смузі руху. Побачивши легковий автомобіль який стояв в правій смузі руху, для об`їзду, перестроївся в ліву смугу та продовжив рух. На узбіччі дороги була насипана земля, висіли гілки дерев, були кущі. Приблизно за 20-30 метрів, побачив як із-за кущів на дорогу вийшов чоловік та пішов йому на зустріч по правій смузі руху. Якого віку пішоход, він не побачив. Пройшовши приблизно 10 метрів, вказаний чоловік почав переходити дорогу. Враховуючи зазначені дії пішохода, він трохи пригальмував. Далі, на середині дороги, цей чоловік прискорив рух, почав бігти вперед. Пішохід нібито похитнувся і зробив крок назад. Він одразу відреагував на ситуацію та почав гальмувати, сигналити, перестроїтись не встиг, і уникнути наїзду не вдалося. Все відбулось дуже швидко, і автомобіль зачіпив пішохода лівою стороною. Після зіткнення, потерпілого відкинуло та він лежав біля автомобіля, з ноги останньог злетів черевик. Вийшовши з автомобіля він одразу викликав «швидку допомогу» та поліцію. «Швидка» повезла потерпілого до 8-ї міської лікарні. Він залишився з працівникам поліції, де на місці складався протокол. В його присутності частково оглянули місце ДТП. З протоколом та схемою до нього він ознайомився і їх підписав. Далі його повезли до 1-ї міської лікарні для огляду на стан сп`яніння. Встановлено, що він перебував у тверезому стані. Потім одразу поїхав до потерпілого в лікарню, дізнатися про його стан. З`ясували у медиків перелік необхідних ліків, які купили та передали лікарям. Поспілкувалися з лікарем, який сказав шукати донора крові на ранок. Вранці наступного дня, зателефонували до лікарні та дізналися що потерпілий помер.

Його допитував слідчий. Також з ним проводили слідчі експерименти. Що бачив його син під час ДТП, він не знає. Він просив слідчого, щоб сина не вплутували в цю подію.

Свою вину в пригоді не визнає. Пішоход на момент ДТП перебував в нетверезому стані, переходив дорогу не по пішохідному переходу, і саме внаслідок дій останнього сталась подія яка розглядається. Заявлені цивільні позови по справі не визнає. Приносить вибачення родичам загиблого.

Потерпіла ОСОБА_5 пояснила суду, що з обвинуваченим раніше не знайома. Знає дружину останнього. Загиблий ОСОБА_13 її батько, який мешкав разом з матір`ю по АДРЕСА_2 . Вона мешкає від батьків окремо. Батько був жвавий, ходив без палиці, почувався добре. Напередодні вказаних подій, батько дивився з сусідом футбол та вживав пиво.

Вранці 07.09.2020 року, батько пішов до аптеки та не повернувся. Під вечір, дізналася, що батько потрапив до 8-ї міської лікарні внаслідок ДТП на вулиці Криворізькій. По прибуттю в лікарню, бачила батька ще живим, але без пам`яті. Батько отримував ліки в аптеці. Їй показували фото на якому стояв автомобіль та батько лежав на дорозі.

В подальшому один раз зустрілися з ОСОБА_12 та його адвокатом. Ніяких спроб зі сторони обвинуваченого, щодо відшкодування завданих збитків, не було.

Вважає за необхідне покарати обвинуваченого суворо та позбавити права керування транспортними засобами. Вибачення обвинуваченого не сприймає.

Вина ОСОБА_9 встановлена в судовому засіданні та підтверджена наступними доказами, які були предметом дослідження у цьому кримінальному провадженні:

- показаннями свідка ОСОБА_16 , який пояснив суду, що з обвинуваченим, потерпілою та загиблим раніше не знайомий.

07.09.2020 року, він проїжджав по вулиці Криворізькій в м. Кам`янське, біля місця ДТП. Бачив чоловіка, який лежав, та ще одного чоловіка, який виходив з автомобіля «Daewoo Lanos» Автомобіль стояв не рівно, приблизно на 40 градусів розвернутий. Моменту зіткнення він не бачив. На місці ДТП не зупинявся. Зазначив, що в місці ДТП, дорога широка, чиста, з гарною видимістю, рух дозволений в одному напрямку;

- показаннями свідка ОСОБА_17 , який пояснив суду, що з обвинуваченим, потерпілою та загиблим раніше не знайомий.

07.09.2020 року, він знаходився вдома та почув «свист» колес автомобіля. Вийшов на вулицю та побачив, що трапилося ДТП на перетині вулиці Л. Українки та вулиці Криворізької. Підійшовши, він побачив, що біля трамвайних колій, під темним автомобілем, з лівої сторони, практично по середині авто, лежить чоловік з закривавленим обличчям. Машина стояла не рівно. Бачив довгий гальмівний шлях, приблизно метрів 20. Дорога горизонтальна, без ухилу, з гарною оглядовістю, рух дозволений в одному напрямку. Він не бачив насаджень, які б заважали видимості на дорозі. Великих дерев там немає. Зазначив, що після ремонту дороги у вересні 2020 року, водії почали «літати» по ній;

- показаннями свідка ОСОБА_18 , який пояснив суду, що з обвинуваченим, потерпілою та загиблим раніше не знайомий.

У 2020 році, точну дату не пам`ятає, приблизно в обідній час доби, він знаходився на роботі, в магазині «17», де працює сторожем. Почув хлопок розбитого скла. Він вийшов на вулицю, підійшов до парапету та побачив ДТП за 20 метрів від магазину. Поряд з лівою частиною автомобіля, неподалік від бордюру лівої сторони дороги, лежало тіло. Потім на місце приїхала ШМД та забрала потерпілого. Потім вже приїхала поліція. З правої сторони дороги знаходилась вишня, гілки якої опускаються на метр до землі. Водіям вона не заважала. Якщо не перевищувати швидкість, то пішохода можна побачити.

- витягом з ЄРДР від 08.09.2020 року, як підстави початку досудового слідства, з правовою кваліфікацією за ч.2 ст.286 КК України, з фабулою що 07.09.2020 року приблизно о 11.20 годині, в Заводському районі м.Кам`янське, по вулиці Криворізька, водій автомобіля «Деу Ланос» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_9 , рухаючись по дорозі вулиці Криворізька, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_13 , спричинивши останньому тілесні ушкодження, від яких останній помер о 06.30 годині 08.09.2020 року в КЗ «КМЛШМД» ДОР» (т.2 а.с. 1);

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 07.09.2020 року, яким зафіксована обстановка на місці ДТП, ділянки дорожнього покриття біля електроопори №2 «б» по вулиці Криворізька в м.Кам`янське, згідно якого:

- погодні умови: світлий час доби, ясно, без опадів;

- місце ДТП: вулиця Криворізька, електроопора № 2-б;

- обстановка на місці ДТП не змінювалась;

- проїздна частина: горизонтальна ділянка;

- вид та стан покриття: асфальтобетон, сухе чисте дорожнє покриття, наявність нерівностей та пошкоджень дорожнього покриття не виявлено;

- дорожня розмітка: переривчаста лінія;

- загальна видимість не обмежена;

- об`єкти, що обмежують оглядовість з робочого місця водія у напрямку руху, праворуч, ліворуч не виявлено;

- локалізація пошкоджень автомобіля: пошкодження передньої лівої частини лобового скла;

- завантаження: один пасажир;

- сліди шин: правого переднього колеса 32.5 метри, лівого переднього колеса 27.2 метри;

- відокремлені від автомобіля частини та деталі не виявлені;

- наявність слідів контактної взаємодії з навколишніми об`єктами, предметами сліди волочіння, біологічного походження, уривки одягу тощо, не виявлено,

схемою до протоколу огляду місця ДТП, фото таблицею до слідчої дії (т.2 а.с. 5-12);

- речовими доказами по справі - автомобілем «Daewoo Lanos» н.з. НОМЕР_1 , який вилучено в ході огляду місця події (т.2 а.с.23-24);

- висновком судової автотехнічної експертизи № 19/104-9/2/1153 від 13.11.2020 року, відповідно до якого робоча гальмівна система та система рульового керування автомобіля «Daewoo Lanos» державний номер НОМЕР_1 , на момент експертного огляду перебувають в працездатному стані. (т.2 а.с. 78-82);

- висновком судової трасологічної експертизи № 19/104-9/2/1154 від 02.11.2020 року, відповідно до якого, швидкість руху «Daewoo Lanos» перед гальмуванням, згідно слідів гальмуванням, була не менше ніж 79.4…82.9 км/год.

Визначення місця наїзду експертним шляхом можливо тільки за ознаками зафіксованими у матеріалах справи (протоколи огляду, схеми, фотознімки)

При вивченні матеріалів справи сліди взуття пішохода відсутні.

Сліди залишені тілом потерпілого при переміщенні його по поверхні дороги після наїзду, відсутні.

Сліди залишені на поверхні дороги відкинутими об`єктами речами які знаходились у потерпілого, частинами відокремленими від транспортного засобу при ударі, відсутні. Розташування на дорожньому покритті ділянки осідання пилу і дрібних частинок землі, грязі, що обсипались з нижніх поверхонь крил, бризговиків, бамперів, відсутні.

Осколки скла транспортного засобу в протоколі огляду не зафіксовані.

По розташуванню на місцях події окремих предметів, що знаходились у момент удару у пішохода (предмети одягу, взуття тощо), або що відокремились при ударі від транспортного засобу (обідки фар та інше), місце наїзду не можна визначити навіть приблизно.

Така ознака в протоколі огляду відсутня.

Виходячи з наведеного, встановити експертним шляхом місце первинного контактування ТЗ з пішоходом (місце наїзду) щодо меж проїжджої частини дороги й нерухомих орієнтирів не надається можливим (т.2 а.с.88-91);

- висновком судово-медичної експертизи № 1043-Е від 16.09.2020 року, згідно якого смерть ОСОБА_13 настала від сполученої тупої травми тіла, яка супроводжувалася відкритою черепно-мозковою травмою з переломом кісток черепу, крововиливом під оболонки та у речовину мозку, тупою травмою грудної клітини з множинними переломами ребер, переломом тіла 6-го шийного хребця з крововиливом під оболонки спинного мозку, переломами кісток тазу, переломами кісток правої гомілки, правої стопи та ускладнилася шоком, про що свідчать: виявлені пошкодження, данні медичної документації, рідкий стан крові, малокров`я внутрішніх органів, крововиливи під внутрішньою оболонкою серця.

При дослідженні трупу знайдено: відкрита черепно-мозкова травма, по верхньому краю лівої брові - лінійна ушита рана. Навколо рани смугасте горизонтальне садно з підсохлим дном темно-червового кольору, нижче рівня шкір. Садна на лівій щоці; на правій щоці: на підборідді праворуч у обох лобних ділянках, крововилив у покрови голови зі сторони внутрішнього боку в правій лобно-тім`яній ділянці, крововиливи під м`яку мозкову оболонку та у речовину мозку, переломи лобної кістки праворуч та основи черепу в передній черепній ямні з обох боків; тупа травма грудної клітини: перелом 2-го ребра по середньо-ключичній лінії ліворуч, перелом 1,2,3,4,5,6,7-го ребер по передньо-пахвинній лінії праворуч: перелом тіла 6-го шийного хребця з крововиливом під оболонки спинного мозку; перелом лобкового симфізу з розходженням в боки до 4,0 см.; вертикальні переломи обох клубово-хресцових зчленувань та скольчастий перелом тіла сідничої кістки ліворуч, перелом внутрішнього мищелку правої великогомілкової кістки в нижній третині та 4.5-ї плюсневих кісток правої стопи; синці та садна тулубу, кінцівок, рана лівого плеча, крововиливи: у м`язи та жирову клітковину, по внутрішній поверхні правого колінного суглобу, на відстані від підошви; по передньо-внутрішній поверхні правої гомілки, в середній та верхній третині, починаючись на відстані 26 см. від підошви та по всій окружності правого гомілково-ступневого суглобу з розповсюдженням на тил стопи; по передній поверхні лівої гомілки в середній третині, на відстані 17 см. від підошви; по зовнішній поверхні лівої гомілки в верхній третині, з розповсюдженням на нижню третину стегна, починаючись на відстані 37 см. від підошви, у міжреберні м`язи на рівні переломів ребер, у м`язи тазу.

Виявлена в нього сполучена тупа травма тіла відноситься до тяжких тілесних ушкоджені, по ознаці небезпеки для життя та в даному випадку призвела до смерті.

Враховуючи характер та локалізацію виявлених в нього пошкоджень, експерт вважає, що вони могли утворитись в умовах дорожньо-транспортної пригоди від дії тупого предмета, предметів (якими можуть бути виступаючи частини легкового автомобілю, який рухався), про що свідчить характер пошкоджень (наявність синців, саден, переломів кісток, ран з осадженими краями) з первинним контактом, скоріше за все, в ділянці середньої та верхньої треті лівої гомілки по передньо-зовнішній поверхні, при цьому тіло потерпілого в момент первинного контакту, ймовірніше за все було звернуто лівою бічною поверхнею тіла до автомобілю, з послідуючим закиданням на автомобіль та ковзанням по ньому тіла потерпілого лівою бічною поверхнею, з наступним відкиданням та падінням тіла на дорожнє покриття правою поверхнею.

Давність утворення виявлених в ушкоджень незадовго до потрапляння у лікарню.

Виявлені тілесні ушкодження перебувають в причинному зв`язку з настанням смерті (т.2 а.с.58-67);

- висновком судово-медичної експертизи № 1043-Е-1 від 24.09.2020 року, відповідно до якого смерть ОСОБА_13 настала від сполученої тупої травми тіла, яка супроводжувалася відкритою черепно-мозковою травмою з переломом кісток черепу, крововиливом під оболонки та у речовину мозку, тупою травмою грудної клітини з множинними переломами ребер, переломом тіла 6-го шийного хребця з крововиливом під оболонки спинного мозку, переломами кісток тазу, переломами кісток правої гомілки, правої стопи та ускладнилася шоком, про що свідчать: виявлені пошкодження, данні медичної документації, рідкий стан крові, малокров`я внутрішніх органів, крововиливи під внутрішньою оболонкою серця.

Згідно історії хвороби смерть ОСОБА_13 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 о 03.00 годині.

За життя ОСОБА_13 хворів на ішемічну хворобу серця.

При судово-токсичному дослідженні крові з трупа ОСОБА_13 виявлено етиловий спирт у концентрації 0.92%, що може відповідати легкому сп`янінню. Метиловий, ізопропіловий, проріловий, ізобутиловий, бутиловий, ізоаміловий, аліловий спирти не виявлені.

Враховуючи характер та локалізацію виявлених у ОСОБА_13 пошкоджень, встановлено, що вони могли утворитись в умовах ДТП, від дії тупого предмета, предметів (якими можуть бути виступаючі частини легкового автомобілю, який рухався), при цьому тіло потерпілого в момент контакту було у вертикальному або близьких до цього положенні, ймовірніше за все було звернуто лівою бічною поверхнею тіла до автомобілю.

Під час первинного контакту потерпілий можливо знаходився у процесі руху.

Виявлені у ОСОБА_13 тілесні ушкодження перебувають в причинному зв`язку з настаннями смерті останнього. (т.2 а.с.71-72);

- протоколом проведення слідчого експерименту, відповідно до якого свідок ОСОБА_9 знаходячись на місці скоєння кримінального правопорушення, а саме ділянці дорожнього покриття по вулиці Криворізька, пояснив, що 07.09.2020 року приблизно о 11.00 годині, він керував технічно справним автомобілем «Деу Ланос» державний знак НОМЕР_1 . Рухався зі сторони вулиці Ціолковського в сторону вулиці Л.Українки, зі швидкістю 70 км/год, в лівій крайній смузі руху. З ним, в салоні автомобіля, на правому передньому сидінні, знаходився його син ОСОБА_15 . В ході руху побачив, як на дорогу вийшов пішоход, перетинаючи її за напрямком руху автомобіля справа наліво. Він почав сигналити та застосував екстренне гальмування, але уникнути наїзду на пішохода не зміг.

Далі ОСОБА_9 вказав місце наїзду на пішохода та вказав темп руху пішохода з моменту виходу на проїзну частину до моменту наїзду, здолавши дільницю три рази з часом 3.2 с, 3.0 c, 3.0 с. Далі ОСОБА_9 встав на місце виходу пішоходу на проїзну частину, а автомобіль статист відсунули назад від місця наїзду на 100 м., у крайній лівій смузі. Далі встановлено нижню частину пішохода з робочого місця водія, проведено замір розташування листя дерева, що закривала верхню частину тіла пішохода. Встановлено, що пішохода у момент виходу на проїзну частину, з робочого місця водія видно. Верхня частина тіла пішохода за гілками, але проглядається. Нижню частину тіла пішохода, його ноги, видно добре.

Фототаблицею та план-схемою до слідчої дії (т.2 а.с.132-139);

- висновком авто технічної експертизи дослідження механізму та обставин ДТП №19/104-9/2/1346 від 25.11.2020 року, відповідно до якого встановлено наступне.

В даній дорожній обстановці водій автомобіля «ДЕУ Ланос» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_9 повинен був діяти згідно вимог п.п.12.3, 12.4 та 12.9 «б» Правил дорожнього руху України:

- п.12.3 - у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

- п.12.4 - у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.;

- п.12.9 - водієві забороняється: перевищувати максимальну швидкість зазначену в пункті 12.4.

При заданих вихідних даних водій автомобіля «ДЕУ Ланос» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_9 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода своєчасним застосуванням екстреного гальмування із зупинкою автомобіля до місця наїзду.

Дії водія автомобіля ОСОБА_9 в частині вибору швидкості руху не відповідали вимогам п. п. 12.4 та 12.9 б) ПДР, однак враховуючи те, що водій мав технічну можливість зупинити автомобіль до місця наїзду при фактичній швидкості руху 79,3…82,9 км/г, то його дії, які не відповідали п. п. 12.4 та 12.9 б) ПДР, з технічної точки зору не перебували у причинному зв`язку з настанням ДТП.

Дії водія автомобіля «ДЕУ Ланос» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_9 не відповідали вимогам п.п. 12.3, 12.4 та 12.9 «б» Правил дорожнього руху.

Встановлена невідповідність дій водія ОСОБА_9 вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди (т.2 а.с.148-151);

- протоколом проведення слідчого експерименту, відповідно до якого підозрюваний ОСОБА_9 знаходячись на місці скоєння кримінального правопорушення, а саме ділянці дорожнього покриття по вулиці Криворізька, пояснив про ті ж обставини, що і при слідчому експерименті з ним у якості свідка (т. 2 а.с. 183-189)

Аналізуючи викладені докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та їх взаємозв`язку, суд вважає, що вина ОСОБА_9 в судовому засіданні встановлена та підтверджена, а його дії вірно кваліфіковано за ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

ОСОБА_9 пред`явлено обвинувачення, згідно якого порушення ним п. п. 12.3, 12.4 та 12.9 (б) ПДР України знаходиться у причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пішохід ОСОБА_14 отримав смертельні тілесні ушкодження.

Згідно наведеної вище авто технічної експертизи, дії водія автомобіля ОСОБА_9 в частині вибору швидкості руху не відповідали вимогам п. п. 12.4 та 12.9 б) ПДР, однак враховуючи те, що водій мав технічну можливість зупинити автомобіль до місця наїзду при фактичній швидкості руху 79,3…82,9 км/г, то його дії, які не відповідали п. п. 12.4 та 12.9 б) ПДР, з технічної точки зору не перебували у причинному зв`язку з настанням ДТП.

Дії водія автомобіля «ДЕУ Ланос» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_9 не відповідали вимогам п.п. 12.3, 12.4 та 12.9 «б» Правил дорожнього руху.

Встановлена невідповідність дій водія ОСОБА_9 вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди (т.2 а.с.148-151)

Під час розгляду кримінального провадження суд зобов`язаний виявити, встановити і вказати в мотивувальній частині вироку порушення ПДР, які мали місце під час конкретної ДТП, але водночас він повинен чітко зазначати у вироку, які саме з цих порушень були причиною настання наслідків, передбачених статтею 286 КК України, тобто перебували у причинному зв`язку з ними, а які з цих порушень виконали лише функцію умов, що їм сприяли.

Тільки порушення ПДР, які містять у собі реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і виступають безпосередньою причиною їх настання у кожному конкретному випадку ДТП, є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого статтею 286 КК України.

Враховуючи викладене, суд виключає з обвинувачення ОСОБА_9 посилання на те, що порушення ним п. п. 12.4 та 12.9 (б) ПДР України знаходиться у причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди, та зазначає в обвинуваченні визнаному судом доведеним, що у причинному зв`язку з настанням наслідків у вигляді смерті пішохода ОСОБА_14 , є порушення обвинуваченим п. 12.3 ПДР України, а порушення ним п. п. 12.4 та 12.9 (б) ПДР України виконали лише функцію умов, що їм сприяли.

Не визнання обвинуваченим ОСОБА_9 своє вини, висування різних версій події ДТП, є його правом на власний розсуд формувати лінію свого захисту.

Для того щоб версія стала дійсним інструментом пізнання у справі, вона має бути реальною. Ознака реальності версії полягає у тому, що різні припущення, судження стосовно досліджуваних фактів тільки тоді можуть стати версіями, коли вони ґрунтуються на наявних фактичних даних і пояснюють усю існуючу сукупність останніх.

Фактичні дані, що слугують базою для висунення версії, є отриманні у встановленому законодавством порядку докази.

На стадії судового розгляду, з незрозумілих причин не заявляючи клопотання про допит свідків захисту в судовому засіданні, адвокатом ОСОБА_10 самостійно отримані пояснення від сина та дружини обвинуваченого - ОСОБА_15 та ОСОБА_19 .

Згідно датованих 18.07.2021 року пояснень, адвокатом, з зазначеними особами на місці події фактично проведені слідчі експерименти, а саме проводились вимірювання, встановлювались раніше нікому не відомі обставини ДТП, в тому числі свідками повідомлялось про виявлені ними самостійно осипи скла та відокремлені частини автомобіля, зубний протез, черевик потерпілого тощо.

Знов таки з невідомих причин, тільки 27.07.2023 року, тобто більш ніж через два роки з дня отримання пояснень від ОСОБА_15 та ОСОБА_19 , адвокат звернувся до приватного експерта з заявою про проведення комплексної судової інженерно-технічної експертизи з дослідження обставин і механізму ДТП.

Саме за наслідками проведених опитувань і вимірювань з ОСОБА_15 та ОСОБА_19 , на замовлення сторони захисту проведено комплексну судову інженерно-технічну експертизу з дослідження обставин і механізму ДТП №10.1-10.4/025 від 01.08.2023 року, відповідно до якої експертом встановлено наступне:

В ході проведеного комплексного дослідження встановлено, що з урахуванням дорожньої обстановки, яка була на місці пригоди від 07.08.2020 року і реконструйована під час дачі пояснень свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_15 від 18.07.2021 року, покази свідка ОСОБА_9 в частині розташування місця наїзду на пішохода, на відстані 20.3м до е/о №2-Б та на відстані 5.7 м. до правого краю проїзної частини дороги про яке він вказав під час слідчого експерименту від 07.10.2020 року, як окремо так і в комплексі, з технічної точки зору,

не могли мати місце в умовах місця пригоди, позбавлені технічного сенсу, та такі, що не підтверджуються проведеним дослідженням, є не спроможними, а тому вони не були прийняті для дослідження обставин і механізму ДТП, яке необхідне для відповіді на поставлені запитання.

В ході проведеного комплексного дослідження встановлено, що з урахуванням дорожньої обстановки, яка була на місці пригоди від 07.08.2020 року і реконструйована під час дачі пояснень свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_15 від 18.07.2021 року, пояснення свідка ОСОБА_15 в частині розташування місця наїзду на пішохода, на відстані 37. 1 м. до е/о №2-Б та на відстані 6.3 м. від правого краю проїзної частини дороги про яке він вказав 18.07.2021 року під час дачі пояснень на місці пригоди, як окремо так і в комплексі, з технічної точки зору,

могли мати місце в умовах місця пригоди, не позбавлені технічного сенсу, та такі, що підтверджуються проведеним дослідженням, є спроможними, а тому вони були прийняті для дослідження обставин і механізму ДТП, яке необхідне для відповіді на поставлені запитання.

В зафіксованій дорожній обстановці водій автомобіля Daewoo ОСОБА_9 , для забезпечення безпеки дорожнього руху, повинен був діяти відповідно до вимог п. п. 12.3., 12.4. та 12.9 (ч. «б») Правил дорожнього руху.

При зафіксованих вихідних даних водій автомобіля Daewoo ОСОБА_9 , рухаючись, як з фактичною так і з допустимою, в даному населеному пункті, швидкостями руху, не мав технічної можливості запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_13 шляхом своєчасного застосування максимально ефективного гальмування із зупинкою до лінії його руху чи до місця його зупинки.

При зафіксованому механізму пригоди дії водія автомобіля Daewoo ОСОБА_9 :

- не суперечили вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху;

- не відповідали вимогам п.п. 12.4. та 12.9 (ч. «б») Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору, не перебувало у причинному зв`язку з настанням події даної ДТП.

У порядку передбаченому ч.2 ст.13 Закону України «Про судову експертизу», п.4 ч.3 ст. 69 та ч.3 ст. 102 КПК та абзацом 5 п. 2.1. розділу II «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень» та «Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.98 № 53/5, які дають експерту указувати у висновку експерта на факти, виявлені в ході його складання, які мають значення для справи і з приводу, яких йому не були поставлені питання, та на обставини, що сприяли (могли сприяти) вчиненню правопорушення, судовий експерт вважає звернути увагу на те що:

- з урахуванням дорожньої обстановки, яка була на місці пригоди від 07.08.2020 року і реконструйована під час дачі пояснень свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_15 від 18.07.2021 року - розташування місця наїзду на пішохода на відстані 17.6 м. до е/о №2-Б та на відстані 5.8 м. від правого краю проїзної частини дороги, яке позначене у схемі до протоколу огляду місця пригоди від 07.09.2020 року вповноважена на те особою;

- задані в заяві про залучення експерта та наявні в матеріалах щ дані в частині значення швидкості руху автомобіля Daewoo, рівного 70 км/г,

з технічної точки зору, є не спроможними і не були прийняті для дослідження обставин і механізму ДТП, яке необхідне для відповіді на поставлені запитання;

- задані в заяві про залучення експерта та наявні в матеріалах справи вихідні дані з пояснень свідка ОСОБА_15 на місці пригоди, які він дав 18.07.2021 року в частині:

відстані (22.8м) на якій перебував автомобіль Daewoo від місця наїзду в момент зупинки пішохода на проїзній частині дороги;

часу (3.2...3.7с) за який статист долав ділянку шляху 6.7м, з технічної точки зору,

є спроможним та були прийняті для дослідження, яке необхідне для відповіді на поставлені запитання (т.3 а.с.49-72)

Суд зазначає, що на стадії досудового розслідування та на початку судового слідства, версія сторони захисту полягала у тому, що пішоход ОСОБА_14 йшов по правій стороні дороги, де знаходилось дерево з розлогими гілками. Гілки закривали пішохода від водія ОСОБА_9 , і тому момент виникнення для нього небезпеки обумовлювався саме виходом ОСОБА_14 на проїздну частину.

Про цю обставину, на стадії досудового розслідування неодноразово заявлялось обвинуваченим та адвокатом ОСОБА_10 під час слідчих експериментів з ОСОБА_9 як свідком, а в подальшому як з підозрюваним (т.2 а.с. 132-139, 183-189), неодноразово заявлялось під час судового розгляду справи, з проханням провести слідчий експеримент за наявності листви, та бур`яну біля дороги.

Натомість, зазначений вище висновок експерта містить додаток-таблицю, на якому місце виходу пішохода від розлогого дерева становить вже відстань 11,6 метри (т.3 а.с. 72), і саме про це вже зазначає обвинувачений в своїх поясненнях суду.

Суд має забезпечити стороні захисту право спростувати висновок експерта, наданий стороною обвинувачення, за допомогою іншого висновку у кримінальному провадженні, в тому числі за обвинуваченням особи в порушенні ПДР.

З метою забезпечення дотримання принципу змагальності сторін, за клопотанням адвоката, суд долучив до матеріалів кримінального провадження зазначений висновок експерта, підготовлений за заявою захисника.

Статтею 242 КПК України встановлено, що експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами, яких залучають сторони кримінального провадження або слідчий суддя за клопотанням сторони захисту у випадках та порядку, передбачених статтею 244 цього Кодексу, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання.

Відповідно до встановленої КПК України процедури отримання показань від свідків, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснив суду наступне.

Обвинувачений ОСОБА_9 його батько, з загиблим, потерпілими, раніше не знайомий.

07.09.2020 року, приблизно о 11.00 годині, він разом зі своїм батьком їхали на автомобілі «Daewoo Lanos» по вулиці Криворізький у м. Кам`янське. Батько здійснював керування автомобілем, а він сидів на пасажирському сидінні. Вони їхали по лівій смузі руху. Приблизно на відстані 100 метрів, він побачив, що назустріч їх автомобілю, з правого краю дороги, спокійним кроком йшов пішоход дідусь, З якою швидкістю рухався їх автомобіль не пам`ятає. Коли відстань між автомобілем та дідусем скоротилася, останній різко повернувся та став переходити дорогу. Спочатку дідусь спокійно переходив дорогу, а побачивши автомобіль, почав перебігати. В цей час відстань між пішоходом та автомобілем становила близько 20 метрів. Коли дідусь почав бігти, батько став сигналити та здійснювати гальмування з метою уникнення зіткненню. Майже перебігши дорогу, дідусь зробив крок назад, після чого і трапилось наїзд. Вони зупинилися. Пішохід лежав біля автомобіля, зі сторони водія. Неподалік лежав протез зубів та взуття. Внаслідок зіткнення, зі сторони водія було розбито фару та лобове скло. Далі, на місце ДТП приїхали слідчі, робили заміри.

На досудовому розслідування при допиті та додаткового допиту як свідка, пояснював слідчому, що він дивився в телефон і не бачив події. Показання він давав добровільно, слідчий не здійснював на нього тиску але казав, що такі пояснення будуть кращими.

В липня 2021 року, він надавав пояснення щодо подій ДТП у присутності адвоката та свідків. Він показав де, та що лежало. Все фіксувалось та записувалось і він ставив свій підпис.

Свідок ОСОБА_19 , пояснила суду, що обвинувачений ОСОБА_9 її чоловік, з загиблим вона раніше не знайома.

07.09.2020 року, вона разом зі своїм чоловіком та сином ОСОБА_15 , поїхали на своєму автомобілі на Центральний ринок м. Кам`янське. Біля 28-ї школи вона вийшла з автомобіля, а чоловік з сином поїхали далі. Через 5 хвилин їй зателефонував чоловік та повідомив, що потрапив у ДТП. Вона поїхала попутнім транспортом на місце ДТП. Через затор на дорозі, вона вирішила дійти по трамвайним коліям. Йдучи, вона побачила, що на дорозі лежав зубний протез, черевик темного кольору без шнурків. Між рельсою та тротуаром лежав елемент, який відбився з передньої фари автомобіля. Побачила, як працівники швидкої допомоги перенесли потерпілого в свій автомобіль. Вона підійшла до працівників швидкої допомоги та повідомила, що на дорозі лежить протез зубів. Швидка забрала потерпілого та поїхала. Вона разом з чоловіком та сином залишились чекати поліцію. Приїхав слідчий, та робив заміри. Зубний протез та черевик лежали від електроопори на відстані 23 м. 60 см., про що вона вказала експерту. Поліція розставила фішки. Погода була сонячною, дерева зелені. Огляд був дуже поганий, так як на куту знаходиться велике дерево з розлогими гілками.

Далі, вони разом зі слідчим поїхали та поставили автомобіль на майданчик поліції. Потім поїхали в 1-шу лікарню, де здавали аналіз крові та сечі, після чого слідчий їх відпустив. Вони поїхали в 8-му лікарню, щоб дізнатися про стан здоров`я потерпілого. Документів у потерпілого з собою не було. Запитали у медпрацівників, чи потрібно купити якісь медикаменти для потерпілого. Останні виписали їм список медикаментів та всього необхідного на суму 2 500 грн., що вони одразу купили та передали. Потім медичний працівник сказала, що необхідні донори для переливання крові потерпілому. Вони телефонували та домовлялись про донорство з знайомими. Наступного ранку, разом з чоловіком, сином та донорами поїхали у лікарню, щоб здати кров для потерпілого, але по прибуттю до лікарні їм повідомили, що той вночі помер.

Суд може не взяти до уваги висновок експерта за результатами експертизи, проведеної за ініціативою сторони захисту, якщо із сукупності доказів, що містяться у матеріалах кримінального провадження, у діях водія вбачається наявність складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України.

Приймаючи таке рішення, суд зокрема повинен виходити з обсягу вихідних даних, які використовувалися під час проведення обох експертиз.

Докази є належними якщо їх зміст вказує на склад кримінального правопорушення, про наявність яких стверджується в обвинувальному акті, і спростовують заяву обвинуваченого про його невинуватість, факти, на які посилається захист, але дійсність яких спростовує сторона обвинувачення.

Відповідно до ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Допустимість доказів це їх придатність для використання у кримінальному процесі за формальними ознаками, на відміну від вимоги щодо належності, тобто придатності для використання за змістом.

Належна процесуальна процедура одержання доказів передбачена загальними вимогами щодо проведення слідчих дій і визначається ст. 223 КПК України, нормами щодо умов і процесуального порядку проведення слідчих дій встановлених ст. 224-232 цього Кодексу.

Критерієм допустимості доказів, є належний порядок проведення процесуальної дії, яка використовується як засіб одержання доказів, належне процесуальне оформлення ходу і результатів проведення слідчих дій, та належний суб`єкт, який має право проводити процесуальні дії з метою одержання доказів.

Статею 89 Кодексу встановлено, що визнання доказів недопустимими здійснюється судом при прийнятті остаточного рішення в кримінальному провадженні.

У справі «Матиціна проти Росії» ЄСПЛ вказав, що зазвичай не є завданням ЄСПЛ визначати, чи є певний експертний висновок, наданий суду, достовірний. За певними виключеннями, загальне правило полягає у тому, що національний суддя має широкі межі розсуду у виборі між суперечливими висновками експертів і визначенні того, який він вважає послідовним і надійним.

У справі «Ходжіч проти Хорватії», ЄСПЛ вчергове нагадав, що вимога про забезпечення справедливості судового розгляду не покладає на суд першої інстанції обов`язку запитувати експертну думку або здійснювати інші процесуальні дії виключно через те, що учасник кримінального провадження заявляє клопотання про це. Якщо сторона захисту наполягає на тому, щоб суд заслухав свідка або дослідив інші докази (наприклад, заслухав експертну думку), національні суди повинні вирішити, чи потрібно або доцільно це роботи під час судового розгляду.

Пояснення в суді свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_19 , не вважаються судом як підстави для самостійного призначення додаткової, повторної чи комісійної експертизи, так як вони нічим об`єктивно не підтверджуються, є показаннями близьких родичів обвинуваченого, і судом сприймаються критично.

В задоволенні клопотання сторони захисту про призначення у справі комісійної судової інженерно-технічної експертизи судом відмовлено, так як ніяких фактичних та об`єктивних даних для прийняття такого рішення, адвокатом не надано.

Питання, які сторона захисту просила поставити на розгляд комісійної експертизи: яка з проведених експертиз є вірною сторони обвинувачення чи сторони захисту, при наявності завідомо різних на то вихідних даних, на думку суду суперечить здоровому глузду.

Пояснення свідків, а фактично слідчі експерименти з ОСОБА_19 та ОСОБА_15 , отримані адвокатом в непередбачений процесуальним законодавством спосіб, є недопустимими доказами. Саме ці пояснення використані при проведенні комплексної судово інженерно-технічної експертизи з дослідження обставин і механізму ДТП за заявою адвоката.

Висновок експерта може стати доказом в кримінальному провадженні тільки за умов що він:

а) містить фактичні дані, тобто такі, що є беззаперечні та не викликають сумніву (проте будь-який висновок експерта можна та потрібно піддавати сумніву);

б) отриманий з дотриманням встановленого порядку;

в) має значення для кримінального провадження та належить до обставин, що підлягають доказуванню (ст. 91 КПК), а також він не ґрунтується на доказах, які визнані судом недопустимими (ч. 5 ст. 101 КПК)

Експертну дослідженню можуть піддаватися лише об`єкти, котрі належним чином процесуально оформлені.

При перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи.

Відповідно до доктрини «плодів отруєного дерева», вона передбачає заборону використання даних, отриманих на підставі або з використанням доказів визнаних недопустимими, тобто надається оцінка допустимості всього ланцюжка доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремого доказу автономно.

Виходячи з наведеної доктрини суд визнає висновок комплексної судової інженерно-технічної експертизи з дослідження обставин і механізму ДТП проведеної на замовлення сторони захисту, недопустимим доказом у справі.

Суд зауважує, що огляд місця події - це слідча дія, яка має на меті безпосереднє сприйняття, дослідження обстановки на місці події, виявлення, фіксацію та вилучення різних речових доказів, з`ясування характеру події, що відбулася, встановлення особи злочинця. Огляд місця події є однією з перших та невідкладних слідчо-оперативних дій.

За змістом статей 214, 223, 237 КПК України огляд є слідчою (розшуковою) дією, спрямованою на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, яка проводиться в межах досудового розслідування кримінального провадження.

Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі.

Зміст протоколу огляду місця ДТП свідчить, що він проводився слідчим за участю ОСОБА_9 та понятих, жодних зауважень до нього не поступало.

Схема місця ДТП з фототаблицею до нього є додатками до протоколу огляду місця події та містить інформацію, яка відображена в самому протоколі.

Суд зазначає, що проведення огляду місця події та відображення в ньому обставин ДТП, не порушило конституційних прав обвинувачаного, тому за відсутності обґрунтуваного посилання у даному випадку на статтю 87 КПК України для визнання данного протоколу недопустимим, доводи сторони захисту є непереконливими.

Посилання захисника на недопустимість такого доказу, як висновок судової автотехнічної експертизи дослідження механізму та обставин ДТП №19/104-9/2/1346 від 25.11.2020 року тільки з тих підстав, що він був зроблений на підставі даних, отриманих під час досудового розслідування, і які захисник вважає недопустимими доказами, є безпідставним.

Зазначений висновок експертизи складений за наявності широкого спектру фактичних і об`єктивних вихідних даних отриманих під час огляду місця ДТП, у тому числі при складенні цього висновку враховувалися показання ОСОБА_9 надані при проведенні з ним слідчого експерименту щодо обставин та механізму виникнення ДТП.

У звязку з вищенаведеним, суд приходить до висновку, що експертиза проведена кваліфікованими експертами, на підставі постанови слідчого, висновок експертизи належним чином аргументований, ґрунтується на ретельному дослідженні, зробленому на підставі діючого законодавства, містить відповіді на усі поставлені питання, висновки обґрунтовані дослідницькою частиною, фактичні дані викладені у висновку відносяться до справи і мають доказове значення.

Порядок проведення слідчого експерименту встановлено ст. 240 КПК України, відповідно до якої з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

Під час проведення слідчого експерименту можуть проводитися вимірювання, фотографування, звуко чи відеозапис, складатися плани і схеми, виготовлятися графічні зображення, відбитки та зліпки, які додаються до протоколу.

До участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник.

Про проведення слідчого експерименту слідчий, прокурор складає протокол згідно з вимогами цього Кодексу. Крім того, у протоколі докладно викладаються умови і результати слідчого експерименту.

Слідчий після роз`яснення присутнім прав та обов`язків, мети слідчого експерименту розпочинає виконання експериментальних дій. Під час проведення слідчого експерименту присутні особи, що його ініціювали, мають право висловлювати свої пропозиції та зауваження щодо порядку проведення слідчої (розшукової) дії, а також вимагати від слідчого, прокурора, іншої особи, яка її здійснює, дотримання законних вимог щодо її проведення.

Як зазначалось вище, на стадії досудового розслідування у справі проведено слідчий експеримент з ОСОБА_9 як зі свідком.

Відповідно до правових позицій викладених в Постанові ВС від 21 жовтня 2020 року у справі № 345/522/16-к, не вважаються недопустимим доказом пояснення свідка, надані під час слідчого експерименту, проведеного з метою відтворення обставин ДТП, якщо до проведення слідчого експерименту були відсутні дані про те, що саме ця особа винувата у порушенні правил дорожнього руху, а висновок експерта, яким було встановлено, що саме дії цієї особи призвели до настання суспільно небезпечних наслідків, передбачених у ч. 2 ст. 286 КК, був наданий після проведення слідчого експерименту.

В справі яка розглядається, судом встановлені аналогічні вищенаведеній справи обставини та підстави проведення слідчого експерименту.

Так, 07.10.2020 року, ОСОБА_9 у присутності адвоката ОСОБА_10 , будучі ознайомленим зі своїми правами, в тому числі про свободу від самовикриття, допитаний в якості свідка.

В цей же день, з роз`ясненням свідку ОСОБА_9 його процесуальних прав, в тому числі про свободу від самовикриття, слідчим у присутності адвоката свідка - ОСОБА_10 , проведено слідчий експеримент .

При проведенні слідчого експерименту, свідок та його адвокат не ставили під сумнів інформацію викладену у протоколі, змістовно не оспорювали його змісту, а формальні зауваження, які не впливають на зміст проведеної слідчої дії, не можуть нівелювати цей доказ у цілому.

Статтею 9 КПК України визначається така загальна засада кримінального провадження як законність, згідно якої прокурор, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Саме на виконання вимог ст. 9 КПК України, слідчим 04.11.2020 року допитаний син ОСОБА_9 свідок ОСОБА_15 , який повідомив, що не бачив обставин ДТП так як грався в телефоні.

За наведених обставин, суд вважає, що слідчий обґрунтовано провів слідчий експеримент з єдиною особою якій було відомо про обставини пригоди, тобто саме з свідком ОСОБА_9 , і якому на той час підозра апріорі не могла бути пред`явлена.

25.11.2020 року у справі проведена авто технічна експертиза, за висновками якої встановлено, що при заданих вихідних даних, водій автомобіля «ДЕУ Ланос» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_9 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода своєчасним застосуванням екстреного гальмування із зупинкою автомобіля до місця наїзду, а встановлена невідповідність дій водія ОСОБА_9 вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди (т.2 а.с.148-151)

На виконання вимог ст. 9 КПК України, слідчим 17.12.2020 року додатково допитаний син ОСОБА_9 свідок ОСОБА_15 , який знов повідомив слідчому, що не бачив обставин ДТП так як грався в телефоні.

28.12.2020 року ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні злочину передбаченого ст. 286 ч.2 КК України.

29.12.2020 року з підозрюваним ОСОБА_9 проведено слідчий експеримент, відповідно до якого останній знаходячись на місці скоєння кримінального правопорушення, а саме ділянці дорожнього покриття по вулиці Криворізька, пояснив про ті ж обставини, що і при слідчому експерименті з ним у якості свідка (т.2 а.с. 183-189)

Як і раніше, при проведенні цього слідчого експерименту, ОСОБА_9 та його адвокат не ставили під сумнів інформацію, викладену у протоколі, змістовно не оспорювали його змісту, а формальні зауваження щодо відсутності гілок дерева та кущів, не впливають на зміст проведеної слідчої дії, не можуть нівелювати цей доказ у цілому.

Відповідно до правових позицій викладених в Постанові ВС ККС (справа № 200/9992/16-к від 27.02.2023 року), «враховуючи засади безпосередності (ст. 23 КПК), суд досліджує докази безпосередньо з метою встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення, де протокол слідчого експерименту за участю підозрюваного, є предметом оцінки суду за правилами, визначеними ст. 94 цього Кодексу. Отже, протокол слідчого експерименту після його оцінки судом із точки зору належності, допустимості й достовірності набуває значення судового доказу.

Той факт, що в судовому засіданні засуджені змінили свої показання не є підставою для визнання протоколів слідчих експериментів недопустимими доказами, оскільки слідчий експеримент та показання, є окремими процесуальними джерелами доказів»

Адвокат неодноразово посилався на відсутність у справі витягів з ЄРДР, якими на його думку необхідно підтверджувати визначення в справі процесуальних керівників, слідчих.

Суд зазначає, що витяг ЄРДР не є процесуальним джерелом доказів у розумінні КПК України. У постанові Верховного суду у справі №761/28347/15-к від 09.09.2020, суд вказав, що реєстр є лише електронною базою даних, відповідно до якої здійснюється збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення даних, які використовуються для формування звітності та інформації.

Розглядаючи кримінальне провадження суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

В національному законодавстві транспортний засіб визнається джерелом підвищеної небезпеки, і на водія як особу, що набула право керування ним, покладається особливий тягар дотримання ПДР.

Причинний зв`язок в автотранспортних злочинах відрізняється тим, що він встановлюється не між діями водія та наслідками, що настали, а між порушеннями ПДР та відповідними наслідками.

Фактичними обставинами цього кримінального провадження встановлено, що суспільно небезпечний наслідок у вигляді заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, що потягли його смерть, породжений конкретними діями ОСОБА_9 , який порушив ПДР, що свідчить про наявність однієї з обов`язкових ознак об`єктивної сторони складу злочину причинного зв`язку між порушенням ПДР і зазначеними наслідками.

Незалежно від причин виникнення небезпеки для руху або перешкоди, водій зобов`язаний дотримуватись ПДР, та при виявленні пішохода негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу.

Наведену в справі сукупність доказів, суд визнає достатнім для визнання ОСОБА_9 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 286 КК, та стверджує, що здобуття доказів його вини відбулося у порядку, визначеному процесуальним законом, вони є належними і допустимими для використання в процесі доказування, містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством.

ЄСПЛ в рішеннях у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», «Кобець проти України», «Ірландія проти Сполученого Королівства», неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом», і таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Для дотримання стандарту доведення вини поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, встановлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.

Ретельно проаналізувавши усі надані сторонами кримінального провадження докази з точки зору доведеності ознак складу злочину інкримінованого обвинуваченому, суд вважає, що сукупність встановлених під час судового розгляду обставин виключає будь-яке інше розуміння подій, і версія обвинувачення яка визнана судом доведеною, не містить сумнівів в її обґрунтованості та не спростовується доводами сторони захисту.

У справі «Салов проти України» ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно зі статтею 6 Конвенції рішення судів повинні містить мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін.

Отже, у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього.

Питання про призначення покарання при постановленні вироку суд вирішує в залежності від доведеності винуватості особи у вчиненні злочинних дій за обставин, пред`явлених в обвинуваченні, з урахуванням вимог статей 50, 65 КК України.

Відповідно до ст. 50 КК України, рішення суду про призначення покарання має на меті не тільки кару, з-поміж інших завдань, повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до досудової доповіді уповноваженого органу з питань пробації, ризик вчинення ОСОБА_12 повторного кримінального правопорушення та ризик його небезпеки для суспільства та для окремих осіб, визначена як низька. На думку органу пробації виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе, та не становить високої небезпеки для суспільства. Виконання покарання можливо у громаді за умови здійснення нагляду та застосування соціально виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.

Досудова доповідь не будучі обов`язковою для прокурора та суду, враховується при вирішенні питання щодо призначення виду та міри покарання обвинуваченій особі.

За змістом п.п. 20, 21 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, але й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, та особу винного.

При призначенні покарання обвинуваченому слід суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів, а з врахуванням того, що позбавлення волі є одним із найсуворіших покарань, тому таке покарання слід призначати до реального відбування, тільки тоді, коли у суду є достатнє переконання, що звільнення особи від відбування такого, не сприятиме виправленню засудженого.

Обставини, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , судом не встановлені.

Не визнання обвинуваченим своєї вини є його правом, але ж вибачення перед потерпілою вже під час судових дебатів та останнього слова, тобто через значний проміжок часу після ДТП, свідчать про відсутність у ОСОБА_12 будь-якого осуду своєї протиправної поведінки.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_9 виду та міри покарання, суд враховує характер скоєного ним кримінального правопорушення, яке визначено законодавством як тяжкий, але неумисний злочин, наслідки у виді смерті потерпілого, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем мешкання та роботи, одружений, на утриманні має неповнолітню доньку 2007 року народження, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, враховує доводи державного обвинувачення та потерпілої сторони, доводи сторони захисту.

Злочин передбачений ч.2 ст. 286 КК України передбачає безальтернативне покарання у виді позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого, і за відсутності обставин передбчанеих ст. ст. 69, 69-1 КК України, саме зазначений вид основного покарання судом і застосовується.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Скоппола проти Італії», де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

У рішенні по справі «Ізмайлов проти Росії» ЄСПЛ зазначає, що при призначенні покарання для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.

Враховуючи принцип індивідуалізації покарання, суд вважає що покарання обвинуваченому повинно призначатись у межах санкції ст.286 ч.2 КК України, а подальше перевиховання та виправлення ОСОБА_9 можливо тільки шляхом призначення йому покарання у виді позбавлення волі.

Розглядаючи питання призначення альтернативного додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд враховуючи обставини справи вважає його призначення необхідним.

На думку суду, саме таке покарання є законним, справедливим, цілком достатнім для подальшого виправлення обвинуваченого та попередження вчиненням нового злочину.

Розглядаючи позовні вимоги цивільних позивачів ОСОБА_5 , ОСОБА_20 , ОСОБА_8 до обвинуваченого, судом встановлено наступне.

Злочин тягне за собою ряд юридичних наслідків, з яких для потерпілого найважливішим є відновлення його порушеного права, яке досягається за допомогою цивільного позову. У відповідності зі ст. 128 КПК України фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано збитків, має право під час кримінального провадження, проте виключно до суду, пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Стаття 1166 ЦК України, якою визначені загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду встановлює, що така шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності з вимогами ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу», під похованням померлого слід розуміти комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Влаштування поминального обіду є багатовіковою традицією українців, і практично є витратами на поховання.

Матеріальна шкода як кошти витрачені позивачем ОСОБА_5 на поховання загиблого ОСОБА_13 , підтверджені відповідними матеріальними носіями, є законними, справедливими та такими, що підлягають повному задоволенню.

Розглядаючи позовні вимоги дітей загиблого - ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , дружини загиблого ОСОБА_20 в частині відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Чітких механізмів встановлення наявності моральної шкоди спричиненої внаслідок кримінального правопорушення, визначення її розміру, механізму доказування, в законодавстві України не визначено, але в будь-якому випадку, для стягнення моральної шкоди необхідно першочергово довести саме її наявність, обґрунтувати розмір моральної шкоди.

У відповідності до Постанова Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода полягає, зокрема у моральних переживаннях у зв`язку з настанням для особи негативних наслідків, душевним стражданням, емоційним дискомфортом тощо, психотравмувальною ситуацією для потерпілого, у даному випадку за умов вчинення злочину щодо члена родини.

Стаття 1167 ЦК України визначає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду та встановлює, що така шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), дітям, тобто, саме такі особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди та можуть звернутись до суду з позовною заявою про її відшкодування.

Конституцією України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, гарантується, що кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Вина обвинуваченого, причинний зв`язок між злочинними діями, заподіянням моральної шкоди, у судовому засіданні встановлено.

Враховуючи вимоги розумності та справедливості, той факт, що тяжкі наслідки у виді смерті людини є непоправними і фактично не можуть бути компенсовані відшкодуванням шкоди у матеріальному виразі, враховуючи, що розмір відшкодування, що присуджується, не може бути надмірним та має кореспондувати глибині та силі страждань, які мав потерпілий у зв`язку із порушенням його прав, а також відповідати поведінці завдавача шкоди, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню та будуть відповідати стягненню з ОСОБА_9 на користь цивільних позивачів ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та ОСОБА_20 , по 150 000 гривень моральної шкоди кожному.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення витрат за надану професійну правничу допомогу, суд відзначає, що у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, такі витрати підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, наприклад у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18.

Враховуючи викладене суд задовольняє позовні вимоги в цій частині у повному обсязі, та стягує з відповідача ОСОБА_9 на користь позивача ОСОБА_5 витрати на правову допомогу адвоката ОСОБА_6 за складання позовних заяв в сумі 10 000 гривень та 2 000 гривень за участь адвоката в кожному судовому засіданні в яких він приймав участь, що становить загальну суму 46 000 гривень за 23 таких судових засідань, витрати на правову допомогу адвоката ОСОБА_7 в сумі 6 000 гривень.

Доля речових доказів вирішується судом відповідно до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати по проведенню судових експертиз, згідно ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 373-374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді 6 років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Початок строку відбуття призначеного ОСОБА_9 покарання, рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Позовні вимоги позивача (потерпілої) ОСОБА_5 в частині стягнення матеріальної шкоди задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування майнової шкоди 58 594,16 гривень.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу адвоката ОСОБА_6 за складання позовних заяв в сумі 10 000 гривень та 46 000 гривень за участь зазначеного адвоката (представника) в судових засіданнях в яких він приймав участь, витрати на правову допомогу адвоката ОСОБА_7 в сумі 6 000 гривень.

Позовні вимоги позивачів ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та ОСОБА_20 про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та ОСОБА_20 , по 150 000 гривень моральної шкоди кожному з позивачів.

В іншій частині позовів про стягнення з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та ОСОБА_20 моральної шкоди, відмовити.

Стягнути з засудженого ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати по проведенню судових експертиз у загальній сумі 4 249 гривень 70 копійок.

До виконання рішення про відшкодування задоволених вимог позивачів, арешт накладений на речовий доказ по справі - автомобіль «ДЕУ Ланос», реєстраційний номер НОМЕР_1 , належний ОСОБА_9 , залишити без змін.

До набрання вироком законної сили, захід забезпечення кримінального провадження відносно засудженого ОСОБА_9 , не обирати.

Вирок суду може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду, через Заводський районний суд м. Дніпродзержинська, протягом 30 днів з дня його проголошення. Законної сили вирок суду набирає після закінчення строку його оскарження.

Вирок суду підлягає негайному врученню обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1