Справа № 351/1199/23
Провадження № 1-кп/351/42/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2024 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

потерпілої- ОСОБА_4 ,

представника потерпілої- ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Снятині кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_6 , керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Кримінальне правопорушення вчинено за наступних обставин.

Так, обвинувачений ОСОБА_6 28 березня 2023 року, близько 13:00 години, керуючи легковим автомобілем марки Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою Н-10 сполученням Стрий Чернівці Мамалига, по вулиці Шевченка у межах м. Снятин Коломийського району Івано-Франківської області, доїжджаючи до регульованого перехрестя вулиці Шевченка та Заводська, не обрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, проявив неуважність, не врахував стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не стежив за дорожньою обстановкою, не впорався із керуванням, виїхав на зустрічну смугу руху, а в подальшому і за межі проїзної частини дороги вліво, де допустив наїзд автомобіля на пішохода ОСОБА_4 та зіткнення автомобіля із конструкцією автобусної зупинки.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження, з якими була доставлена до КНП «Снятинська багатопрофільна лікарня» Снятинської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області, а транспортний засіб зазнав механічних ушкоджень.

При цьому водій ОСОБА_6 порушив вимоги Правил дорожнього руху, а саме:

п. 2.3, в якому зазначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

п. 12.1, який вказує, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

У результаті порушення ОСОБА_6 Правил дорожнього руху сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пішохід ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому обох кісток лівої гомілки зі зміщенням відламків, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав. У своїх показаннях вказав, що в кінці березня 2023 року рухався автомобілем у місто Снятин, попереду нього рухався автомобіль, який різко пригальмував і він теж екстренно нажав на гальма, однак його автомобіль занесло на зустрічну смугу руху і він в`їхав у зупинку де знаходилась потерпіла. Його автомобіль вчинив наїзд на потерпілу, заблокувавши її між автомобілем та зупинкою. Після цього він вийшов з автомобіля та намагався витягнути потерпілу, яка знаходилась між автомобілем та зупинкою, однак сам не зміг цього зробити. Викликав працівників поліції та швидку допомогу. Підійшли посторонні люди та допомогли витягнути потерпілу і відвезли її до Снятинської лікарні. Він просив своїх знайомих щоб вони поїхали до лікарні та надали потерпілій матеріальну допомогу. Щиро кається у вчиненому, зазначив, що просив вибачення у потерпілої, цивільний позов визнає частково, а саме вказав, що відшкодував ОСОБА_4 матеріальні збитки в сумі 36 500,00грн. та 100 доларів США. Моральну шкоду визнає у розмірі 25 000 гривень.

Потерпіла ОСОБА_4 у судовому засіданні вказала, що 28 березня 2023 року знаходилась на зупинці в місті Снятин, оскільки мала намір поїхати до м. Чернівці. Перебуваючи на зупинці почула сильний звук гальмування автомобіля та відчула удар від якого її було притиснуто до стінки зупинки. Свідомість не втрачала, однак перебувала у шоковому стані. Бачила, як з автомобіля вийшов переляканий ОСОБА_6 , в якого трусились руки. В подальшому знайомі витягли її та відвезли до Снятинської лікарні, а потім до лікарні в м. Чернівці, де вона була прооперована та перебувала на стаціонарному лікуванні. Зазначила, що обвинувачений зі своїми знайомими її провідували та пропонували допомогу. Пізніше їй вставили титанову пластину, після цього приїхав ОСОБА_6 зі своїм знайомим та після розмови з лікарем, оплатив витрати за перебування у лікарні у сумі 34 000 гривень. Після виписки з медичного закладу, їй було передано ще 2500 гривень та 100 доларів США. Зазначила, що через неправомірні дії обвинуваченого, змушена була терпіти біль і страждання, останній не просив у неї вибачення та не пропонував надати кошти на її реабілітацію. Оскільки у неї погіршилось здоров`я, зокрема на даний час виявлено проблеми з хребтом, залишились шрами на нозі, вона потребує подальшого лікування. Заявлений цивільний позов підтримала у повному обсязі. Просила обвинуваченого ОСОБА_7 карати суворо, згідно закону, вважає, що його поведінка не дозволяє зробити висновок про усвідомлення ним свого вчинку.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні суду показав, що в кінці березня 2023 року близько полудня знаходився по вулиці Шевченка у місті Снятин в районі «Кулачин». Маючи намір перейти вулицю натиснув кнопку світофора. В цей час в зупинку на якій знаходилась потерпіла, в`їхав автомобіль під керуванням ОСОБА_6 . ОСОБА_9 була травмована та заблокована автомобілем до зупинки. Невідомий чоловік допоміг витягти потерпілу та він з дружиною відвезли останню до лікарні.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснила, що в кінці березня їхала забирати доньку з тренування зі школи ліцею в мікрорайоні «Кулачин». Зупинившись на сусідній вулиці, почула удар, під`їхавши до центральної дороги побачила, що легковий автомобіль в`їхав у зупинку, а потерпіла була притиснута до стінки зупинки та просила про допомогу. Витягнувши потерпілу, її було відвезено до лікарні.

Свідок ОСОБА_11 пояснив, що в березні 2023 року їхав у напрямку міста Снятин та у дзеркало побачив, що автомобіль який рухався позаду нього, в`їхав у зупинку.

Крім визнання обвинуваченим своєї вини, факт вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується також дослідженими, згідно вимог ст. 358 КПК України, у судовому засіданні зібраними по справі письмовими доказами:

витягом з ЄРДР, з якого слідує, що 28.03.2023р. близько 13:00год. водій ОСОБА_6 , 1996 р.н, житель с. Оршівці Чернівецької області, керуючи автомобілем марки Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою Н-10 сполученням Стрий Чернівці Мамалига, по вулиці Шевченка у межах м. Снятин Коломийського району Івано-Франківської області у напрямку м. Коломия, проявив неуважність під час керування транспортним засобом та допустив з`їзд з проїзної частини дороги і на узбіччі здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , 1986 р.н., жительку м. Снятин Коломийського району, внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому гомілкової кістки та госпіталізована до КНП «Снятинська БПЛ»;

протоколом огляду місця події від 28.03.2023р. та фототаблицями до нього з яких вбачається місце ДТП на ділянці автодороги, що у місті Снятин у напрямку м. Чернівці та вид дороги у напрямку м. Коломия, вигляд транспортного засобу та пошкодженої зупинки, вигляд слідів гальмування на дорожньому покритті;

схемою до протоколу огляду місця події від 28.03.2023р. з якої вбачається місце події дорожньо-транспортної пригоди по вул. Шевченка в м. Снятин;

записом з камер відеонагляду від 28.03.2023 на якому видно, як автомобіль під керуванням ОСОБА_6 виїхав на зустрічну смугу руху та в`їхав у зупинку;

висновком експерта №СЕ-19/109-23/4003-ІТ від 11.04.2023р. даними якого підтверджено, що на момент експертного огляду та дослідження, робоча гальмівна система автомобіля марки «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 знаходилась у працездатному стані. На момент експертного огляду та дослідження, рульове керування автомобіля «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 знаходилось у працездатному стані;

висновком експерта №СЕ-19/109-23/4556-ІТ від 25.04.2023р., з якого слідує, що величина швидкості руху, яку було погашено автомобілем марки «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_6 , виходячи з довжини зафіксованих слідів гальмування, становила 48…50 км/год, в залежності від коефіцієнту зчеплення його коліс із дорожнім покриттям;

висновком експерта №39м з якого слідує, що у гр. ОСОБА_4 виявлено тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому обох кісток лівої гомілки, зі зміщенням відломків, садна лівої гомілки, які утворилися від дії тупих твердих предметів, яким можуть бути виступаючі частини автомашини, скоївшої наїзд та можуть відповідати терміну, вказаному обстеженою і відносяться: а) закритий перелом обох кісток лівої гомілки зі зміщенням відломків до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя; б) садно лівої гомілки до легких тілесних ушкоджень;

Згідно висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп"яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 28.03.2023р., у водія ОСОБА_6 ознак алкогольного сп`яніння не виявлено.

Відповідно до ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке грунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно з приписами ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Суд, оцінивши здобуті у судовому засіданні докази, визнає їх, відповідно до ст.ст. 85,86 КПК України, належними та допустимими, оскільки вони зібрані у порядку ст. 93 КПК України, тому суд покладає їх в обгрунтування вироку.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого,потерпілу, свідків та дослідивши письмові докази, приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення повністю доведена, а його діяння слід кваліфікувати за ч.1 ст.286 КК України, оскільки він, керуючи транспортним засобом порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 у відповідності до ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, обставини вчинення такого правопорушення, його тяжкість, ступінь здійснення злочинних намірів, особу винного, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, а також враховує роз`яснення, які містяться у Постанові Пленуму ВСУ №7від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» і виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Статтею 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення за ч.1 ст. 286 КК України, яке вчинив обвинувачений ОСОБА_6 є нетяжким злочином .

До пом`якшуючих покарання обставин обвинуваченого ОСОБА_6 суд відносить щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та часткове відшкодування завданих збитків.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом не встановлено.

Відповідно до роз`яснень п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 25.12.2005р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», суди при призначенні покарання за ст. 286 КК України мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчиненого злочину.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_6 встановлено, що він вперше притягається до кримінальної відповідальності, на обліку в психоневрологічному та наркологічному кабінетах не перебуває, згідно характеристики виданої Оршовецьким старостинським округом №1 за час проживання в селі зарекомендував себе з позитивної сторони, в громадських місцях поводить себе добре, приймає активну участь у громадському житті села, надаючи допомогу по ремонту автомобілів для Збройних Сил України.

При призначенні покарання, суд враховує думку потерпілої, яка просила обвинуваченого карати суворо, згідно закону .

В досудовій доповіді орган пробації зазначав, що вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_6 , неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, адміністративних правопорушень, що посягають на громадський порядок та громадську безпеку не вчиняв. Однак, враховуючи систематичне порушення ОСОБА_6 правил дорожнього руху та притягнення його до адміністративної відповідальності, а також інформацію зазначену в обвинувальному акті за теперішнім правопорушенням, можна припустити, що ОСОБА_6 , в певних ситуаціях, зокрема керуючи транспортним засобом, іноді нездатний мислити чітко та раціонально, а у вирішенні певних проблем (реагуванні на дорожню обстановку) використовує неадекватні стратегії, які можуть нести загрозу або шкоду для оточуючих. Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик його небезпеки для суспільства оцінюється, як середній. Дослідження інформації, що характеризує особу за місцем його проживання, умов його життєдіяльності, відносин у суспільстві, результати оцінки ризику вчинення ним повторного кримінального правопорушення, а також його імовірної небезпеки для суспільства свідчасть про можливість виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства

Суд вважає, що наведені пом`якшуючі покарання обставини, відсутність обтяжуючих покарання обставин, поведінка обвинуваченого після ДТП, його ставлення до вчиненого та врахування всіх даних про його особу, дають підстави призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у межах санкції ст. 286 ч.1 КК України у виді обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами.

На думку суду таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, а також цілком відповідати тяжкості вчиненого злочину, особі винного та відповідатиме меті визначеній у ст. 50 КК України.

Вирішуючи питання щодо заявленого потерпілою ОСОБА_4 цивільного позову про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 на її користь матеріальної шкоди у розмірі 88 258,11 грн. та моральної шкоди у розмірі 400 000,00 грн. завданої обвинуваченим кримінальним правопорушенням, суд зазначає наступне.

Цивільний позов ОСОБА_4 обґрунтований тим, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 від яких їй заподіяно тілесні ушкодження, остання понесла матеріальні (грошові) витрати пов`язані з лікуванням та поїздками в лікарню, що станом на день виписки, згідно збережених квитанцій становило 38 258,11грн. Також, потерпіла вказала на той факт, що в подальшому їй буде потрібна ще одна операція щодо демонтажу металевої пластини з ноги та додаткові витрати для проходження курсу реабілітації орієнтовно на суму 50 000,00 грн.

Потерпіла вказує, що дії ОСОБА_6 призвели не тільки до зазначених матеріальних втрат, а також до заподіяння моральної (немайнової) шкоди, яка полягає в моральних та фізичних стражданнях, пов`язаних з ушкодженням її здоров`я, порушенням нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя. Вказане призвело до того, що вона не може спокійно жити і працювати, приймати активну участь у житті та навчанні сина. Крім того, позивачка своїм станом здоров`я втратила можливість доглядати та турбуватися за своєю матір`ю, яка проживає разом із нею та є інвалідом ІІІ групи. Зокрема, враховуючи характер та тривалість заподіяних їй моральних страждань, стан її здоров`я, ступінь вини винної особи, вона оцінює завдану їй моральну шкоду у 400 000,00 гривень.

Водночас за доказами дослідженими в ході судового розгляду цивільним позивачем ОСОБА_4 не заперечується про отримання нею в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 36500,00 грн. та 100 доларів США. Потерпіла вказала, що підтримує позов, оскільки дана сума була оплачена не обвинуваченим, а іншою особою.

Цивільний відповідач - обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні цивільний позов визнав частково, зазначив, що відшкодував потерпілій загалом 36500,00 грн. та 100 доларів США в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди. Моральну шкоду визнав у сумі 25000 грн.

Дослідивши матеріали цивільного позову, заслухавши пояснення учасників провадження, суд дійшов такого висновку.

Пунктом 3 частини 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у статті 16 Цивільного кодексу України.

За статті 16 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є відшкодування шкоди.

Відповідно до статті 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення (ст.1166 ЦК України), необхідними елементами якого є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина.

Положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України передбачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Вказані обставини можуть бути елементами складу відповідних злочинів, а також впливати на визначення міри відповідальності винної особи.

У п. 7 ч. 1 ст. 368 КПК України зазначено, що ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку.

Частинами першою-третьою статті 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Частиною першою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_6 добровільно відшкодував потерпілій ОСОБА_4 витрати на лікування в сумі 36500 грн. та 100 доларів США, що були останньою визнані у судовому засіданні, тому матеріальна шкода в частині стягнення 38258,11грн. не підлягає задоволенню. Також не підлягає задоволенню вимога про стягнення з ОСОБА_6 матеріальної шкоди на подальшу операцію у розмірі 40 000грн. та додаткових витрат на реабілітацію у сумі 10 000грн., які в майбутньому планує понести потерпіла, оскільки вони не являються понесеними витратами.

Не підлягають до задоволення вимоги про стягнення з обвинуваченого 20 000,00 грн. судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, оскільки потерпілою не надано документальне підтвердження про їх понесення та вимоги про стягнення 2 500,00 грн. за проведення МРТ, оскільки відсутня заява про збільшення позовних вимог.

Крім того, суд зазначає, що, якщо в подальшому потерпіла буде нести матеріальні витрати, пов`язані з отриманими травмами, вона не позбавлена можливості при документальному підтвердженні вимагати їх відшкодування з обвинуваченого в цивільному порядку.

Відповідно до вимог ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої або членів її сім`ї; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності та ділової репутації особи.

Частиною першою статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ. При вирішені спору про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в який матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.

З огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Окремо суд акцентує увагу на тому, що розмір відшкодування шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи.

Зазначене узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 15 грудня 2020 року в справі 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19).

Судом встановлено, що обвинуваченим ОСОБА_6 заподіяно потерпілій ОСОБА_4 середньої тяжкості тілесні ушкодження, які потягнули за собою тривале лікування, проблеми зі станом здоров`я та погане самопочуття, перенесене потрясіння, значний фізичний біль, емоційний стрес, потреби в реабілітації.

За таких обставин, суд визначає розмір такої шкоди з урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала потерпіла, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), стану здоров`я потерпілої, зокрема, вимушених змін у її життєвих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану та з урахуванням інших обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, та вважає, що з обвинуваченого ОСОБА_6 слід стягнути моральну шкоду в розмірі 60000,00 грн.

У кримінальному провадженні є процесуальні витрати у зв`язку із проведенням експертиз, які слід стягнути із обвинуваченого.

Долю речових доказів слід вирішити згідно ст. 100 КПК України.

Суд, керуючись ст.ст. 371, 373-374 КПК України, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_6 від відбуття призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до п.1,2 ч.1 та п.2 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

Стягнути із ОСОБА_6 в користь держави 3082 (три тисячі вісімдесять дві) грн. 80 коп. за проведення експертиз.

Цивільний позов ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 -60 000 (шістдесять тисяч) грн. 00 коп. моральної шкоди.

В решті позову відмовити.

Скасувати арешт з речових доказів та:

автомобіль марки Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 та ключ запалювання від вказаного автомобіля, які передано на відповідальне зберігання ОСОБА_6 повернути власнику чи законному користувачу;

записи з камер відеонагляду, розміщеної на стовпі біля адміністративної будівлі Снятинського ліцею імені Бажанського за адресою: вул. Шевченка, 331 у м. Снятин Коломийського району за 28.03.2023, записані на диск CD-R та записи з камери відеонагляду за 28.03.2023, які записані на диск CD-R і надані потерпілою ОСОБА_4 , та які зберігаються при матеріалах кримінального провадження залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду через Снятинський районний суд у строк 30 днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий: ОСОБА_12