Справа № 473/1466/24
Номер провадження1-кп/473/195/2024
ВИРОК

іменем України

"22" березня 2024 р. місто Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі: головуючої судді ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження без застосування фіксації процесу технічними засобами на підставі ч.4 ст.107 КПК України в відкритому судовому засіданні в залі суду м.Вознесенська кримінальне провадження №0000046 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Царедарівка Доманівського району Миколаївської області, українець, громадянин України, із середньою освітою, одружений, пенсіонер, раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1

у вчиненні проступку, передбаченого ч.4 ст.358 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Суд визнав доведеним, те що ОСОБА_3 приблизно у 2017 році, більш точний час не встановлено, в м.Києві, у не встановленої особи придбав за грошові кошти в сумі 4000 гривень посвідчення водія із серійним номером НОМЕР_1 на своє ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виданого 24.05.2017, внаслідок чого придбав підроблений документ - посвідчення водія.

В подальшому 22 лютого 2024 року приблизно о 09:30 годині, ОСОБА_3 , реалізуючи свій умисел на використання завідомо підробленого документа, перебуваючи у територіальному сервісному центрі МВС України №4844, розташованому за адресою АДРЕСА_2 , достовірно знаючи, що його посвідчення водія є підробленим, так як не відповідає встановленому зразку аналогічного бланка посвідчення водія, що перебуває в офіційному обігу на території України, умисно пред`явив адміністратору ТСЦ №4844 своє посвідчення водія із серійним номером НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виданого 24.05.2017, тим самим, використав завідомо підроблений документ.

Дослідивши матеріали провадження, які були зібрані під час слідства та надані до суду разом із обвинувальним актом, суд встановив, що доведена вина ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, за яким йому пред`явлено обвинувачення та дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч.4 ст.358 КК України як використання завідомо підробленого документа.

Положеннями ч.ч.2 та 3 ст.381 КПК України передбачено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.

В обвинувальному акті, наданому до суду, міститься клопотання прокурора про розгляд провадження у спрощеному провадженні. Також надана заява обвинуваченого ОСОБА_3 , складена в присутності його захисника ОСОБА_4 , в якій він зазначив, що беззаперечно визнає свою вину у вчиненні проступку, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, згоден із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, йому роз`яснено та зрозуміло, що у разі розгляду обвинувального акта у спрощеному провадженні він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини та згоден на розгляд обвинувального акта у спрощеному проваджені без проведення судового розгляду в судовому засіданні та без його участі.

Оскільки вимоги ст.302 КПК України дотримані, суд розглянув обвинувальний акт у спрощеному провадженні.

Відповідно до ч.2 ст.382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Вивчивши обвинувальний акт, долучені до нього матеріали досудового розслідування, у тому числі документи, які засвідчують беззаперечне визнання обвинуваченим своєї вини, суд вважає, що встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження, підтверджено сукупністю наданих стороною обвинувачення доказів та кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч.4 ст.358 КК України як використання завідомо підробленого документа.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є проступком, повністю визнав вину, раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, є пенсіонером, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває. Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , є щире каяття. Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого - не встановлено.

При призначенні ОСОБА_3 покарання за ч.4 ст.358 КК України суд враховує, що санкцією цієї статті передбачено покарання у вигляді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до двох років. ОСОБА_3 є пенсіонером, тому відносно нього згідно із ч.3 ст.61 КК України не може бути застосовано покарання у вигляді обмеження волі. Арешт за обставинами справи може бути занадто суворим покаранням з огляду на обставини справи, поведінку обвинуваченого, його вік та стан здоров`я. Тому суд вважає за доцільне призначити покарання ОСОБА_3 у вигляді штрафу, розмір якого не є досить високим для пересічного пенсіонера.

Суд враховує, що згідно із Постановою ВС від 13 листопада 2018 року справа №401/2807/16-к провадження №51-2816км18 Верховний Суд зазначив, що каральна функція не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства. У будь-якому разі покарання має бути співмірним злочину, що передбачає врахування способу й об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки. Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.

Крім того, таке покарання у вигляді штрафу буде справедливим та співмірним із тяжкістю вчиненого ОСОБА_3 проступку.Так, визначаючи поняття справедливості щодо призначення кримінальних покарань Конституційний Суд України зазначає, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України» (п.4.1 Рішення КСУ від 02.11.2004 року №15-рп/2004).

Згідно із Постановою Верховного Суду від 02 листопада 2021 рокусправа № 750/5031/18провадження № 51-2761км21: «Процес призначення покарання, а саме врахування усіх факторів, які мають бути взяті до уваги для обрання виду та розміру покарання, слід розцінювати як сукупність етапів, послідовність яких має значення для прийняття обґрунтованого судового рішення в цій частині.При цьому первинним етапом має бути оцінка ступеня тяжкості злочину, який має значною мірою звузити межі для прийняття конкретного рішення щодо виду та розміру покарання. Наступним етапом вже є врахування обставин, які позитивно або негативно характеризують особу винного, та обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання».

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покаранням і тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання. З огляду на встановлення судом лише однієї обставини, яка пом`якшує покарання, визнання вини, відсутні правові підстави для призначення засудженому покарання, нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (постанова Верховного Суду від 01 листопада 2018 року у справі № 524/5999/17 (провадження № 51-2776 км 18)).

Враховуючи зазначені обставини, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді штрафу в межах санкції ч.4 ст.358 КК України, а саме п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Процесуальні витрати на проведення експертизи становлять 2650,48 грн. та їх слід стягнути із обвинуваченого відповідно до ст.124 КПК України. Долю речових доказів вирішити в порядку ст.100 КПК України. Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався.

Керуючись ст.ст.368-371, 373-374, 381-382, 394 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним за пред`явленим йому обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Роз`яснити ОСОБА_3 , що відповідно до п.2-1 ч.1 ст.89 КК України такими, що не мають судимості, визнаються: 2-1) особи, засуджені за вчинення кримінального проступку, після відбуття покарання.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на проведення експертизи у розмірі 2650,48 грн.

Скасувати арешт, застосований на підставі ухвали слідчого судді від 26 лютого 2024 року стосовно посвідчення водія із серійним номером НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виданого 24.05.2017, та вказане посвідчення залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржено учасниками судового провадження до Миколаївського апеляційного суду через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому ст.ст.381 та 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1