ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2024 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду в складі:

Головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

учасників провадження: прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , перекладача ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Герцаївського районного суду Чернівецької області від 05.02.2024 року в кримінальному провадженні №0001831 по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , гр. України, з загальною середньою освітою, не працюючого, розлученого, маючого на утриманні 4 малолітніх дітей, в порядку ст.89 КК України не судимого, у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,-

У С Т А Н О В И Л А :

Вироком Герцаївськго районного суду Чернівецької області від 05 лютого 2024 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України і йому призначено покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 1 року позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 визначено обчислювати з моменту його фактичного затримання.

Вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 20 травня 2023 року, близько 08.00 год., під час дії воєнного стану, введеного Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 та продовженого в послідуючому Указами Президента України, з метою збагачення, перебуваючи на території домогосподарства ОСОБА_9 в АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу проник до будинку, звідки таємно викрав грошові кошти в сумі 13000 грн., після чого з викраденим з місця вчинення злочину зник та розпорядився грошима на свій розсуд, заподіявши потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану суму.

На цей вирок обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, не ЄУНСС 714/1021/24 НП 11кп/822/145/24 головуючий у 1 інстанції ОСОБА_10

оспорюючи свою вину та обсяг обвинувачення, просив змінити оскаржуваний вирок і призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України, яке не пов`язане з позбавленням волі.

На обґрунтування своїх вимог вказував, що він розкаявся у вчиненому,

добровільно відшкодував завдану шкоду, активно сприяв розкриттю злочину, на його утриманні є четверо малолітніх дітей, а молодшого сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 він виховує самостійно. Також зазначав, що його батько є особою з інвалідністю ІІ-ї групи, сам він проживає з батьками та допомагає утримувати господарство. Також апелянт посилався на ст. 50, 65, 69 КК України, Постанову Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення кримінального покарання». Вважає, що у суду першої інстанції були підстави при ухваленні вироку застосувати до нього покарання, яке не пов`язане з позбавленням волі.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 , які просили задовольнити подану апеляційну скаргу, посилаючись на обставини, що наведені в ній, прокурора, який не заперечував проти задоволення вимог обвинуваченого, перевіривши матеріали провадження та доводи апелянта, колегія суддів вважає, що апеляційні вимоги обвинуваченого є необґрунтовані і в задоволенні його скарги необхідно відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки в поданій апеляційній скарзі не оспорюється вина обвинуваченого, обсяг обвинувачення та правильність кваліфікації його дій, колегія суддів, керуючись ч.1 ст. 404 КПК України, не наводить в цій ухвалі доказів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які ніким не оспорено.

Вина ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України підтверджується дослідженими в суді доказами, яким дана правильна юридична оцінка і ніким не оспорюється.

Щодо вимог про зміну вироку суду в частині призначення обвинуваченому покарання, колегія суддів вважає, що вони є необґрунтовані.

Так, відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд врахував тяжкість вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який негативно характеризується за місцем проживання, його майновий стан, що в силу ст.89 КК України він не судимий.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому судом визнано його щире каяття, активне сприяння в розкритті злочину, добровільне відшкодування потерпілому завданих збитків.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Врахувавши всі пом`якшуючі покарання обставини, дані про особу обвинуваченого і тяжкість вчиненого злочину, суд першої інстанції прийшов до висновку про можливість призначення ОСОБА_6 за ч.4 ст.185 КК України покарання із застосуванням ст.69 цього Кодексу нижче від найнижчої межі, встановленою санкцією цієї норми, а саме у виді одного року позбавлення волі.

Крім того, незважаючи на те, що ОСОБА_6 є особою, яка в порядку ст.89 КК України не судима, разом з тим колегія суддів враховує, як дані про особу обвинуваченого те, що він тричі притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі за вчинення корисливих тяжких злочинів і двічі звільнявся судами від відбування призначених покарань з випробуванням. Ці обставини, на думку колегії суддів, позитивно не вплинули на обвинуваченого, оскільки останній через певні проміжки часу продовжував вчиняти кримінальні правопорушення.

А тому колегія суддів вважає, що обвинувачений має відбувати призначене покарання реально.

Підстав для призначення обвинуваченому покарання, яке не зазначено в санкції ч.4 ст.185 КК України, як про те просить апелянт в своїй скарзі, колегія суддів також не вбачає.

Призначене обвинуваченому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Оскаржуваний вирок є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

На підставі наведеного та керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,-

У Х В А Л И Л А :

В задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 відмовити, а вирок Герцаївського районного суду Чернівецької області від 05 лютого 2024 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, залишити без змін.

Взяти під варту обвинуваченого ОСОБА_6 в залі суду і початок строку відбування покарання йому обчислювати з 16 квітня 2024 року.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_6 в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_2

Копія. Згідно з оригіналом: суддя