ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2024 Справа №607/8095/23 Провадження №1-кп/607/74/2024

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі с/з ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000013 від 06 лютого 2023року про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Терпилівка Підволочиського району Тернопільської області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, одруженого, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, водія ІНФОРМАЦІЯ_2 військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , судимого:

- 20 червня 2023 року Підволочиським районним судом Тернопільської області за ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185, ст. 126-1, ст. 70 КК України до покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України (в редакції Закону № 194-VIII від 12.02.2015 р.),

за участю прокурора ОСОБА_4

захисника адвоката ОСОБА_5

та обвинуваченого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_3 , солдат військової служби за призовом під час мобілізації, будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 (крім строкової служби), всупереч вимогам ст. ст. 9, 11, 12, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, з метою тимчасового ухилення від військової служби, вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 , яка розташована у АДРЕСА_2 , без поважних причин о 08 годині 30 хвилин 21 липня 2022 року не з`явився та в подальшому, проводячи час на власний розсуд, о 12 годині 00 хвилин 07 лютого 2023 року прибув до військової частини НОМЕР_1 .

Вказаними діями обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України (в редакції Закону № 194-VIII від 12.02.2015 р.), тобто нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану, вчинене особою, зазначеною в частині 2 статті 407 КК України - військовослужбовцем (крім строкової служби).

01 березня 2024 року між прокурором Тернопільської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 за участі захисника - адвоката ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості, згідно умов якої вони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 5 ст. 407 КК України (в редакції Закону № 194-VIII від 12.02.2015 р.), за встановлених у висунутій підозрі обставин, істотних для даного кримінального провадження, ОСОБА_3 беззастережно визнав свою винуватість у зазначеному діянні, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину.

Також вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести ОСОБА_3 , та передбачено можливість при призначенні покарання застосувати ст. 69 КК України та визначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 5 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі, з урахуванням наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, за яких вони вчинені, та особу ОСОБА_3 , який позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікарів психіатра на нарколога не перебуває, повністю визнав свою вину в інкримінованому йому злочині, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення. Так, угодою передбачено призначення ОСОБА_3 покарання за ч. 5 ст. 407 КК України (в редакції Закону № 194-VIII від 12.02.2015 р.) із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців. Також угодою враховано, що дане кримінальне правопорушення вчинено ОСОБА_3 до ухвалення відносно нього попереднього вироку, тому у відповідності з ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, що призначене за вироком Підволочиського районного суду Тернопільської області від 20 червня 2023 року за ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185, ст. 126-1, ст. 70 КК України, яким ОСОБА_3 призначено покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі, більш суворим, призначеним, за даним вироком, остаточно визначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

В угоді передбачені наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України в кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно абз. 2 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Відповідно до абз. 5 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України (в редакції Закону № 194-VIII від 12.02.2015 р.), яке згідно ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє відмову від здійснення прав, передбачених абзацами 1 та 4 п. 1 ч. 4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам норм КПК України.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про можливість затвердження укладеної між прокурором Тернопільської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 за участі захисника - адвоката ОСОБА_5 угоди про визнання винуватості і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

При цьому як вбачається з вимог ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Вказана норма Закону передбачає, що у кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч. 1 ст. 69 КК України.

З врахуванням вказаного, при вирішенні питання про можливість призначення ОСОБА_3 узгодженого сторонами угоди покарання за ч. 5 ст. 407 КК України (в редакції Закону № 194-VIII від 12.02.2015 р.) із застосуванням ст. 69 КК України, суд враховує особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання, а саме повне визнання обвинуваченим своєї вини, щире каяття, активне сприяння в розкритті кримінального правопорушення, зважаючи на належну поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, а також з урахуванням відношення обвинуваченого до вчиненого ним кримінального правопорушення, негативної оцінки своїх дій, обіцянки не допускати в майбутньому вчинення правопорушень, зважаючи на відсутність обставин, що обтяжують покарання та відсутність тяжких наслідків, а також з урахуванням того, що ОСОБА_3 позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікарів психіатра на нарколога не перебуває, бажає надалі проходити військову службу та виконувати свій громадянський обов`язок по захисту Батьківщини, а тому за наявності вищевказаних обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, вважає за можливе при призначенні покарання ОСОБА_3 застосувати ст. 69 КК України та призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу у виді позбавлення волі.

Крім цього, суд враховує те, що обвинувачений ОСОБА_3 засуджений вироком Підволочиського районного суду Тернопільської області від 20 червня 2023 року за ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185, ст. 126-1, ст. 70 КК України до покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі. Оскільки кримінальне правопорушення, за яке обвинувачений ОСОБА_3 притягується до кримінальної відповідальності в даному кримінальному провадженні, було вчинено останнім до постановлення вироку від 20 червня 2023 року, а тому суд вважає, що на підставі ч.4 ст.70 КК України йому слід призначити покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Підволочиського районного суду Тернопільської області від 20 червня 2023 року більш суворим, призначеним за даним вироком, та визначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання буде необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 слід рахувати з моменту його затримання згідно вироку Підволочиського районного суду Тернопільської області від 20 червня 2023 року, тобто з 18 жовтня 2023 року.

Керуючись наведеним, а також ст.ст. 314, 370, 373, 374, 475, 476 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Затвердити укладену між прокурором Тернопільської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 за участі захисника - адвоката ОСОБА_5 угоду про визнання винуватості.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України (в редакції Закону № 194-VIII від 12.02.2015 р.), та призначити йому за даним кримінальним правопорушенням узгоджене сторонами покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Підволочиського районного суду Тернопільської області від 20 червня 2023 року, більш суворим, призначеним за даним вироком, визначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту його затримання згідно вироку Підволочиського районного суду Тернопільської області від 20 червня 2023 року, тобто з 18 жовтня 2023 року.

Вирок може бути оскаржений до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Головуючий суддяОСОБА_1