Справа № 675/459/24
Провадження № 1-в/675/41/2024
У Х В А Л А

"11" червня 2024 р. м. Ізяслав

Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , засудженого ОСОБА_4 , захисника - адвоката ОСОБА_5 , представників установи ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізяслав у режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_4 про розв`язання питання, пов`язаного із виконанням вироку,

в с т а н о в и в :

Засуджений ОСОБА_4 , який відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в Державній установі «Замкова виправна колонія (№ 58)», звернувся до суду з клопотанням, у якому просить звільнити його від подальшого відбування покарання умовно-достроково та направити до сил ІНФОРМАЦІЯ_1 для залучення до Збройних Сил України по контракту для захисту України від загарбників.

В обґрунтування поданого клопотання зазначає, що з урахуванням відбутого ним строку покарання (більше 30 років) подальше його утримання у місцях позбавлення волі порушує вимоги ст. 28 Конституції України, а також ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Також зазначає, що наданий час норми ч. 1 ст. 81 КК України не врегульовані, тому суд при прийнятті рішення має керуватися практикою Європейського суду з прав людини та Конвенції із захисту прав людини, як джерело права.

У судовому засіданні ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 клопотання підтримали з зазначених у ньому підстав.

Представник колонії ОСОБА_7 у судовому засіданні на вирішення даного клопотання покладається на розсуд суду.

Прокурор ОСОБА_3 проти задоволення клопотання заперечив з огляду на його безпідставність.

Заслухавши пояснення засудженого, його захисника, з`ясувавши думку представника колонії та прокурора, дослідивши матеріали провадження, суд знаходить, що клопотання до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до п.п. 2, 2-1, 14 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби, інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

З матеріалів провадження слідує, що ОСОБА_4 засуджений за вироком Апеляційного суду Черкаської області від 28 січня 2002 року за ст.ст. 69, 190-1, 223 ч. 2 КК України (1960 року), ст. 187 ч. 4 КК України (2001 року), ст. 42 КК України (1960 року) до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його особистою власністю.

Ухвалою Верховного Суду України від 09 липня 2002 року вирок Апеляційного суду Черкаської області від 28 січня 2002 року щодо ОСОБА_4 залишено без змін.

Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 17 серпня 2016 року зараховано в строк попереднього ув`язнення ОСОБА_4 затримання та тримання під вартою як запобіжний захід з 12 квітня 1998 року по 09 липня 2002 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Як вбачається із наданої адміністрацією Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» характеристики на ОСОБА_4 , за час відбування покарання останній характеризується посередньо. Допустив 4 порушення вимог режиму утримання, за що 4 рази притягувався до дисциплінарної відповідальності, стягнення погашені в установленому законом порядку. Не заохочувався. Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику в свою адресу. Дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення із персоналом установи. Має охайний зовнішній вигляд. Виконує законні вимоги персоналу установи виконання покарань. Участі у програмах диференційованого виховного впливу на засуджених не приймає. Підтримує соціальні зв`язки з рідними.

Щодо доводів ОСОБА_4 про можливість його умовно-дострокового звільнення, суд зазначає наступне.

Так, 06 листопада 2022 року набрали чинності Закони України № 2689-ІХ від 18 жовтня 2022 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» та № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо удосконалення окремих положень досудового розслідування в умовах воєнного стану». Зазначеними Законами були внесені зміни до КК, КПК та КВК, зокрема, щодо гуманізації окремих норм кримінального законодавства стосовно застосування покарання у виді довічного позбавлення волі.

Так, Законом № 2690-ІХ внесені зміни до положень статті 82 КК, якими визначено можливість заміни особі, яка відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, невідбутої частини покарання більш м`яким (позбавлення волі строком від 15 до 20 років) після відбування нею не менше 15 років призначеного судом покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 КК України невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким.

При цьому, ч. 5 ст. 82 КК України визначено, що покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Крім того, згідно з ч. 6 ст. 82 КК України до осіб, яким покарання замінене більш м`яким, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення за правилами, передбаченими статтею 81 цього Кодексу.

Пунктом 3 частини третьої статті 81 КК України регламентовано, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом, зокрема, у разі заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавленням волі на певний строк.

З сукупного аналізу наведених норм випливає, що особа, засуджена до довічного позбавлення волі, спочатку (після відбування нею не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання) має право на заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким, і лише після фактичного відбування нею не менше трьох чвертей строку вже заміненого покарання така особа матиме право на умовно-дострокове звільнення від його відбування.

Таким чином, ОСОБА_4 без вирішення питання про попередню заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, неможливе застосування умовно-дострокового звільнення, який відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі.

Проте, засуджений ОСОБА_4 з клопотанням про заміну невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, з врахуванням змін внесених Законом № 2690-ІХ, до положень статті 82 КК України, не звертається, тому дане питання не є предметом розгляду в суді.

Разом з тим, на час постановлення рішення по справі, суд зазначає, що 19.05.2024 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до кримінального, кримінально-процесуального, кримінально-виконавчого кодексів України та інших законів України щодо запровадження інституту умовно-дострокового звільнення від відбування покарання для безпосередньої участі у обороні країни, захисті її незалежності та територіальної цілісності» від 08.05.2024 № 3687 IХ, яким, зокрема Кримінальний кодекс України доповнено ст. 81-1 КК України «Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби».

Згідно з ст. 81-1 КК України під час проведення мобілізації та/або дії воєнного стану до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк, судом може бути застосовано умовно-дострокове звільнення для проходження ними військової служби за контрактом.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, передбачене цією статтею, не застосовується до осіб, засуджених за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, засуджених за вчинення умисного вбивства двох або більше осіб, або вчиненого з особливою жорстокістю, або поєднаного із зґвалтуванням або сексуальним насильством, або особливо тяжких корупційних кримінальних правопорушень чи засуджених за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених статтями 152-156-1, 258-258-6, частиною четвертою статті 286-1, статтею 348 цього Кодексу, а також до засуджених службових осіб, які згідно з підпунктом 1 пункту 3 примітки до статті 368 цього Кодексу займали особливо відповідальне становище.

У разі застосування судом умовно-дострокового звільнення на підставі, визначеній цією статтею, така особа звільняється умовно-достроково від відбування лише основного покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом може бути застосовано судом, якщо засуджений виявив бажання проходити військову службу за контрактом та відповідає вимогам проходження військової служби за контрактом, визначеним статтею 21-5 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

При ухваленні рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом суд покладає на особу, звільнену від відбування покарання, обов`язок невідкладно, але не пізніше 24 годин після набрання законної сили судовим рішенням про умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом, прибути у супроводі ІНФОРМАЦІЯ_2 для укладення контракту та проходження військової служби.

Частиною 2 статті статтею 21-5 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачено, що на військову службу за контрактом приймаються особи, звільнені умовно-достроково від відбування покарання на підставі, визначеній статтею 81-1 Кримінального кодексу України, які відповідають таким вимогам проходження військової служби, зокрема, яким залишилося до досягнення віку, передбаченого статтею 22 цього Закону, не менше трьох років.

В матеріалах справи наявна інформація ІНФОРМАЦІЯ_3 від 03.05.2024, згідно якої вбачається, що засуджений ОСОБА_4 звертався до них з проханням бути мобілізованим до лав ЗСУ, проте вказаним відділом роз`яснено ОСОБА_4 , що згідно пункту 2 частини 2 статті 28 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" із відповідними змінами, граничний вік перебування в запасі на військовій службі становить до 60 років, а тому чоловіки, які досягли 60 років не підлягають призову на військову службу під час мобілізації.

З огляду на викладене, чинним на момент розгляду клопотання засудженого законодавством не встановлено та не передбачено підстав для звільнення осіб засуджених до довічного позбавлення волі від відбування покарання у зв`язку з виявленням ними бажання проходити військову службу в ЗСУ, а тому вимоги ОСОБА_4 не ґрунтуються на вимогах закону та прямо суперечать йому.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 81, 81-1, 82 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про розв`язання питання, пов`язаного із виконанням вироку відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду через Ізяславський районний суд Хмельницької області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим протягом семи днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1