Справа № 308/8314/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2024 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні №0000263, розпочатому за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 Кримінального кодексу України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 09 травня 2024 року, погоджене прокурором Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_7 , про застосування до підозрюваного

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пасіка, Мукачівського району, Закарпатської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, раніше не судимого, мешканця АДРЕСА_1 ,

запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчий відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області капітан поліції ОСОБА_6 , звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із клопотанням у кримінальному провадженні №0000263, розпочатому за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.286-1 Кримінального кодексу України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 09 травня 2024 року, погоджене прокурором Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_7 , про застосування до підозрюваного ОСОБА_4 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Клопотання мотивовано тим, що 09 травня 2024 року слідчим управління ГУНП в Закарпатській області внесено відомості до ЄРДР №0000263, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 Кримінального кодексу України.

Як вказано у клопотанні, досудовим розслідуванням встановлено, що: 09 травня 2024 року близько 00 годин 05 хвилин водій ОСОБА_4 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння (1,3 проміле), керуючи технічно-справним автомобілем марки «Шкода» моделі «Октавія» державний номерний знак НОМЕР_1 державний номерний знак НОМЕР_2 рухаючись по автодорозі М06 зі сполученням «Київ-Чоп» зі сторони міста Мукачево в напрямку міста Свалява, на відрізку 762 км, що неподалік села Чинадієво Мукачівського району Закарпатської області, діючи в супереч вимогам п.п. 1.3, 1.5, 1.10, 2.3 б., 2.9 а., 10.1, 11.3. 12.1 та п. 34 Дорожня горизонтальна розмітка 1.1 (вузька суцільна лінія) «Правил дорожнього руху» затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 будучи самовпевненим та самонадіяним, нехтуючи особистою безпекою та безпекою інших учасників дорожнього руху, керуючи транспортним засобом проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її зміни, не забезпечив безпеку дорожнього руху, перетнув дорожню горизонтальну розмітку 1.1, виїхав на зустрічну смугу руху де допустив зіткнення з зустрічним транспортним засобом - вантажним автомобілем марки Volvo моделі FH державний номерний знак НОМЕР_3 , із напівпричепом марки Schmitz державний номерний знак НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_8 , після чого, внаслідок контактування, його відкинуло в глиб зустрічної смуги руху, де допустив зіткнення із наступним зустрічним вантажним автомобілем марки «Volvo» моделі «FH» державний номерний знак НОМЕР_5 , із напівпричепом марки «Schmitz» державний номерний знак НОМЕР_6 під керуванням ОСОБА_9 , які в той час рухались своєю смугою для руху у зустрічному напрямку.

В наслідок вище вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «Шкода» моделі «Октавія» ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесні ушкодження несумісні з життям від чого помер на місці події.

Слідчий зазначає, що водій ОСОБА_4 , порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 1.10, 2.3 б), 2.9 а), 10.1, 11.3. 12.1 Правил дорожнього руху України, якими визначено: п.1.3. - Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими;

п.1.5. - Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити підрозділ міліції, власника дороги або уповноважений ним орган;

п.1.10. Терміни, що наведені у цих Правилах, мають таке значення: небезпека для руху зміна дорожньої обстановки (у тому числі поява рухомого об`єкта, який наближається до смуги руху транспортного засобу чи перетинає її) або технічного стану транспортного засобу, яка загрожує безпеці дорожнього руху і змушує водія негайно зменшити швидкість або зупинитися. Окремим випадком небезпеки для руху є рух у межах смуги транспортного засобу іншого транспортного засобу назустріч загальному потоку; розділювальна смуга - виділений конструктивно або за допомогою суцільних ліній дорожньої розмітки 1.2 елемент автомобільної дороги, який розділяє суміжні проїзні частини. Розділювальна смуга не призначена для руху або стоянки транспортних засобів. За наявності на розділювальній смузі тротуару по ньому дозволяється рух пішоходів;

п.2.3. - Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п.2.9. Водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

п.10.1. - Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

п.11.3. На дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу.

п. 12.1. Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

п. 34 Дорожня горизонтальна розмітка 1.1 (вузька суцільна лінія) - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків (осьова розмітка) на дорогах з двома чи трьома (2 + 1) смугами руху в обох напрямках, позначає межі смуг руху у попутному напрямку (розділювальна розмітка), позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено (напрямні острівці та острівці безпеки); розділяє пішохідний і велосипедний рух на суміжних пішохідних та велосипедних доріжках, позначених знаком 4.18; розділяє смуги на велосипедних доріжках з двостороннім рухом у разі наближення до велосипедного переїзду, позначеного розміткою 1.15;

Слідчий зазначає, що вказану дорожньо-транспортну пригоду водій ОСОБА_4 скоїв у результаті порушення та невиконання вимог п. 10.1., 11.3, п. 12.1., та вимог дорожньої горизонтальної розмітки 1.1 (вузька суцільна лінія) «Правил дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року та введені в дію з 01 січня 2002 року, які безпосередньо перебувають у прямому причинному зв`язку з наступившими наслідками, зокрема отриманням потерпілим ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень, що потягли за собою його смерть.

У клопотанні вказано на те, що таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 Кримінального кодексу України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, якщо вони спричинили смерть потерпілого.

Зі змісту клопотання вбачається, що 09 травня 2024 року органом досудового розслідування у відповідності до ст. ст. 40, 104, 131, 132, 208-211 та 213 Кримінального процесуального кодексу України, було затримано ОСОБА_4 .

Так, слідчий вказує на те, що 09 травня 2024 року ОСОБА_4 , у встановленому ст.ст.276, 277 та 278 Кримінального процесуального кодексу України повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 286-1 Кримінального кодексу України.

У клопотанні зазначено, що у вчиненні кримінального правопорушення підозрюється ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з середньою спеціальною освітою, раніше не судимий.

Слідчий вказує на те, що вина підозрюваного ОСОБА_4 , підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами, а саме: протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 09.05.2024 та схемою до нього; протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину ОСОБА_4 від 09.05.2024; повідомленням про підозру; протоколом допиту підозрюваного, а також іншими свідченнями та наявними матеріалами кримінального провадженнями.

При обґрунтуванні клопотання слідчий покликається на положення п. 4 ч. 1 ст. 184, п.п. 1, 3, ч. 1 ст. 177, ст. 176, 183 КПК України, практику ЄПСЛ.

Слідчий зазначає, що враховуючи той факт, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, а тому обрати щодо нього запобіжний захід у виді особистого зобов`язання та особистої поруки неможливо, так як при обранні вказаного заходу, підозрюваний може впливати на свідків та потерпілого в даному кримінальному провадженні, щодо зміни їхніх показів чи відмови від їх дачі, а також він на території України не працює, осіб, які б поручились за виконанням підозрюваним покладених на нього обов`язків та які викликають довіру суду не встановлено.

Також, на переконання слідчого недоцільно обрати щодо ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки, враховуючи тяжкість злочинів у вчиненні якого він підозрюється, відсутність постійного джерела доходів та інших соціальних зв`язків, створюють реальні підстави вважати, що в разі обрання даного запобіжного заходу підозрюваний ОСОБА_4 може покинути межі як Закарпатської області так і території України.

У клопотанні вказано на те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину - ч. 3 ст. 286-1 КК України, за який передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років.

При цьому у клопотанні вказано на те, що Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність декількох ризиків, передбачених у п.1, п.3 та п.4, ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ОСОБА_4 перебуваючи на волі, може:

переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Злочини, у якому підозрюється ОСОБА_4 є тяжким і передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до 3 років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

ОСОБА_4 , після скоєння дорожньо-транспортної пригоди, заперечуючи факт скоєння ним події, та скриваючи істини причину виїзду на зустрічну смугу руху, а також факт вживання наркотичних засобів, намагаючись у такий спосіб ухилитись від відповідальності та не виключено й в подальшому переховуватись від органу досудового розслідування та суду.

Вищевказані обставини, а також той факт, що Закарпатська область межує з чотирма країнами Європейського союзу, а саме: Румунією, Угорщиною, Словацькою Республікою та Республікою Польща дають підстави вважати, що ОСОБА_11 усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення тяжкого злочину, може переховуватись від органу досудового розслідування та має реальні можливості покинути територію України з цією метою, а також переховуватись на території України.

Незаконно впливати на потерпілих, свідків, експерта, спеціаліста у кримінальному провадженні. ОСОБА_4 не надав детальні пояснення з приводу всіх фактів та обставин настання вище вказаної дорожньо-транспортної пригоди, не сприяв органу досудового розслідування у встановленні об`єктивних обставин вчинення кримінального правопорушення. А тому є підстави вважати, що він може незаконно впливати на потерпілих, свідків у кримінальному провадженні, а також їх родичів з метою дачі, зміни ними показань на його користь, відтак будучи поза контролем правоохоронних органів вона зможе здійснити підкуп чи іншим способом вплинути на сторін з метою схиляння їх до зміни даних слідству показань. Аналогічним чином зможе впливати на експертів та спеціалістів, які залучені у кримінальному провадженні при проведенні слідчих дій та до проведення судових експертиз. Це створює загрозу тиску та підбурювання вказаних осіб до дачі неправдивих показань, або відмови від надання таких.

Перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином: Знаходячись поза контролем правоохоронних органів, ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема, підшукуючи осіб, що можуть надати вигідні для неї неправдиві показання. Вищенаведене не дає підстав органу досудового розслідування звертатися до суду із більш м`яким запобіжним заходом відносно підозрюваного ОСОБА_4 так як вони не забезпечать виконанням підозрюваною покладених на неї обов`язків.

У клопотанні вказано на те, що приймаючи до уваги вищевикладене та те, що підозрюваний ОСОБА_4 перебуваючи на волі з метою переховування від органів досудового розслідування та суду може переховуватись як на території держави так і виїхати за межі України чим самим ухилятися від виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому кримінальному провадження, скоїв тяжкий злочин, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, а застосування більш м`яких запобіжних заходів особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт та застава, будуть не достатньо ефективними запобіжними заходами для запобігання ризикам порівняно із взяттям під варту, а тому, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, а також наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначених у клопотанні, дає підстави для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На підставі вище викладеного, керуючись вимогами ст. ст. 36, 40, 131, 132, 176 178, 183, 184, 194 КПК України, слідчий просить слідчого суддю: застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пасіка, Мукачівського району, Закарпатської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, раніше не судимого, мешканця АДРЕСА_1 у кримінальному провадженні №0000263, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 Кримінального кодексу України.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав та просив таке задовольнити. При цьому просив слідчого суддю звернути увагу на те, підозрюваний перебував у стані алкогольного сп`яніння, на даний час призначено ряд експертних досліджень, які ще не проведено.

Захисник підозрюваного просив слідчого суддю звернути увагу на те, що підозрюваний раніше до кримінального відповідальності не притягався. Клопотав про обрання щодо підозрюваного запобіжний заходу не пов`язаний із триманням під вартою. Разом із тим, зазначив, що в разі якщо слідчий суддя прийде до висновку про необхідність обрати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, визначити також розмір застави.

Підозрюваний зазначив що заперечує проти задоволення поданого клопотання. Вказав, що потерпілий був його кумом, дуже жалкує що так сталося. Проти вказаних в клопотанні обставин не заперечував.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши подане клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступних висновків:

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділом розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000263, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1 Кримінального кодексу України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 09 травня 2024 року.

Згідно матеріалів клопотання досудовим розслідуванням встановлено, що:

09 травня 2024 року близько 00 годин 05 хвилин водій ОСОБА_4 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння (1,3 проміле), керуючи технічно-справним автомобілем марки «Шкода» моделі «Октавія» державний номерний знак НОМЕР_1 державний номерний знак НОМЕР_2 рухаючись по автодорозі М06 зі сполученням «Київ-Чоп» зі сторони міста Мукачево в напрямку міста Свалява, на відрізку 762 км, що неподалік села Чинадієво Мукачівського району Закарпатської області, діючи в супереч вимогам п.п. 1.3, 1.5, 1.10, 2.3 б., 2.9 а., 10.1, 11.3. 12.1 та п. 34 Дорожня горизонтальна розмітка 1.1 (вузька суцільна лінія) «Правил дорожнього руху» затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 будучи самовпевненим та самонадіяним, нехтуючи особистою безпекою та безпекою інших учасників дорожнього руху, керуючи транспортним засобом проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її зміни, не забезпечив безпеку дорожнього руху, перетнув дорожню горизонтальну розмітку 1.1, виїхав на зустрічну смугу руху де допустив зіткнення з зустрічним транспортним засобом - вантажним автомобілем марки Volvo моделі FH державний номерний знак НОМЕР_3 , із напівпричепом марки Schmitz державний номерний знак НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_8 , після чого, внаслідок контактування, його відкинуло в глиб зустрічної смуги руху, де допустив зіткнення із наступним зустрічним вантажним автомобілем марки «Volvo» моделі «FH» державний номерний знак НОМЕР_5 , із напівпричепом марки «Schmitz» державний номерний знак НОМЕР_6 під керуванням ОСОБА_9 , які в той час рухались своєю смугою для руху у зустрічному напрямку.

У наслідок вище вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «Шкода» моделі «Октавія» ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесні ушкодження несумісні з життям від чого помер на місці події.

Згідно матеріалів клопотання, водій ОСОБА_4 , порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 1.10, 2.3 б), 2.9 а), 10.1, 11.3. 12.1 Правил дорожнього руху України, якими визначено: п.1.3. - Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими; п.1.5. - Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити підрозділ міліції, власника дороги або уповноважений ним орган; п.1.10. Терміни, що наведені у цих Правилах, мають таке значення: небезпека для руху зміна дорожньої обстановки (у тому числі поява рухомого об`єкта, який наближається до смуги руху транспортного засобу чи перетинає її) або технічного стану транспортного засобу, яка загрожує безпеці дорожнього руху і змушує водія негайно зменшити швидкість або зупинитися. Окремим випадком небезпеки для руху є рух у межах смуги транспортного засобу іншого транспортного засобу назустріч загальному потоку; розділювальна смуга - виділений конструктивно або за допомогою суцільних ліній дорожньої розмітки 1.2 елемент автомобільної дороги, який розділяє суміжні проїзні частини. Розділювальна смуга не призначена для руху або стоянки транспортних засобів. За наявності на розділювальній смузі тротуару по ньому дозволяється рух пішоходів;

п.2.3. - Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п.2.9. Водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

п.10.1. - Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

п.11.3. На дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу.

п. 12.1. Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

п. 34 Дорожня горизонтальна розмітка 1.1 (вузька суцільна лінія) - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків (осьова розмітка) на дорогах з двома чи трьома (2 + 1) смугами руху в обох напрямках, позначає межі смуг руху у попутному напрямку (розділювальна розмітка), позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено (напрямні острівці та острівці безпеки); розділяє пішохідний і велосипедний рух на суміжних пішохідних та велосипедних доріжках, позначених знаком 4.18; розділяє смуги на велосипедних доріжках з двостороннім рухом у разі наближення до велосипедного переїзду, позначеного розміткою 1.15;

Вказану дорожньо-транспортну пригоду водій ОСОБА_4 скоїв у результаті порушення та невиконання вимог п. 10.1., 11.3, п. 12.1., та вимог дорожньої горизонтальної розмітки 1.1 (вузька суцільна лінія) «Правил дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року та введені в дію з 01 січня 2002 року, які безпосередньо перебувають у прямому причинному зв`язку з наступившими наслідками, зокрема отриманням потерпілим ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень, що потягли за собою його смерть.

09 травня 2024 року органом досудового розслідування у відповідності до ст. ст. 40, 104, 131, 132, 208-211 та 213 Кримінального процесуального кодексу України, було затримано ОСОБА_4

09 травня 2024 року ОСОБА_4 , у встановленому ст.ст.276, 277 та 278 Кримінального процесуального кодексу України повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286-1 Кримінального кодексу України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, якщо вони спричинили смерть потерпілого.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 , у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами, а саме: протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 09.05.2024 та схемою до нього; протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину ОСОБА_4 від 09.05.2024; повідомленням про підозру; протоколом допиту підозрюваного, згідно якого ОСОБА_4 не пам`ятає обставини ДТП, а також іншими свідченнями та наявними матеріалами кримінального провадженнями.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Частиною 1 статті 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років

При розгляді клопотання, слідчим суддею враховуються вимоги пункту 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якого термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, №182), а також пункту 1 частини 1 статті 178 Кримінального процесуального кодексу України, згідно з яким слідчий суддя при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу зобов`язаний оцінити вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення.

Водночас, слідчий суддя на вказаному етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на ті дані, які були надані стороною обвинувачення, у слідчого судді наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 , кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України, за наведених вище обставин.

Перевіряючи достатність доказів для такого висновку, слідчий суддя, наряду з положеннями КПК України, враховує практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення «Чеботарі проти Молдови» від 13.11.2007р., п. 48), у відповідності до якої слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи інформації, котрі могли би переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що конкретна особа, можливо вчинила злочин. Натомість, не будучи наділеним повноваженнями щодо оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення на даній стадії кримінального судочинства, слідчий суддя позбавлений можливості надати перевагу одним доказам перед іншими шляхом їх оцінки та аналізу в сукупності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу. Питання щодо доведеності вини особи та правильності кваліфікації її дій у відповідності до закону про кримінальну відповідальність підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду кримінального провадження по суті.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі Мюррей проти Сполученого Королівства (п.55 рішення) факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних етапів кримінального процесу.

При розгляді клопотання слідчий суддя вважає, що слідчим та прокурором доведено наявність ризику того, що перебуваючи на волі, з метою переховування від органів досудового розслідування та суду може ухилятися від виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

При цьому слід зауважити, що санкція ч.3 ст. 286-1 КК України, передбачає покарання у вигляді, позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від п`яти до десяти років. З огляду на вказане, злочин, у вчинення якого підозрюється ОСОБА_4 , відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином.

Слідчий суддя вважає, що з огляду на тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України, останній, з огляду на тяжкість покарання що йому загрожує, може переховуватися від органу досудового розслідування чи суду.

Таке твердження узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, висловленою у справі «Ілійков проти Болгарії» (рішення від 26.07.2001), де Суд зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. При цьому тяжкість покарання слідчий суддя оцінює в сукупності з іншими факторами, які можуть підтвердити ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду, зокрема, що підозрюваний не має офіційного місця роботи та постійного джерела доходу. Вказане дає підстави вважати, що підозрюваний з метою уникнення покарання за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення може безперешкодно залишити місце свого проживання та переховуватись від органів досудового розслідування та суду не лише на території інших країн, а й на території України. Відтак слідчий суддя вважає, що ризик переховування від органів досудового розслідування та суду є досить вірогідним та доведеним стороною обвинувачення.

Окрім того, слідчий суддя вважає доведеним наявність ризику незаконного впливу на потерпілого (згідно пояснень слідчого на даний на вирішується питання про залучення дружини померлого), свідків у цьому кримінальному провадженні.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч.4ст. 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Разом із тим, слідчим та прокурором не доведено наявності ризику того, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки не вказується яким саме.

Таким чином під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному, слідчий суддя поряд з наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, враховує також тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим, у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України, обставини вчинення кримінального правопорушення. Зокрема те, що згідно висновку щодо результатів медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного , наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів,що знижують увагу на швидкість реакції від 09.05.2024, підозрюваний перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Разом із тим, слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Тобто, із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване.

Відповідно до п. «с» ч.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню ним правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Слідчий суддя вважає, що матеріалами клопотання доведено, та прокурором у судовому засіданні підтверджено те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, як то особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт та застава, будуть не достатньо ефективними запобіжними заходами для запобігання ризикам порівняно із триманням під варту. Прокурором доведено те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Окрім того, при розгляді клопотання суддя, бере до уваги те, що , у рішенні, ухваленому 29 червня 2007 року у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства», Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Відповідно п. 3 абз.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства від 25.04.2003 року № 4, запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки. В п. 13.3 вищевказаної Постанови роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Це можливо, коли особа немає постійного місця проживання, зловживає спиртними напоями чи вживає наркотичні засоби, продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, порушила умови запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі, раніше ухилялася від слідства, суду чи виконання судових рішень. Відповідно до мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 8липня 2003року №14-рп/2003 в справі №1-23/2003, тяжкість злочину законом не визначається, як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту, і при цьому, за своєю правовою природою запобіжний захід не є кримінальним покаранням.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Окрім наявності вказаних ризиків, слідчий суддя також враховує особу підозрюваного, зокрема те, що ОСОБА_4 раніше не судимий, тимчасово не працює, неодружений, на утриманні дітей не має, підозрюється у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння.

Слідчий суддя звертає увагу на мотив та спосіб вчинення кримінального правопорушення, наявність реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистості, а також враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Тому, враховуючи наведене і зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», слідчий суддя, вважає обґрунтованим висновок про необхідність застосування до підозрюваного виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення вищевказаних ризиків.

Слідчий суддя вважає за необхідне вказати і на те, на даному етапі провадження не належить оцінювати, наскільки повно органом досудового розслідування зібрано докази, що стосуються зазначеного кримінального провадження. Його завдання полягає в тому, щоб дослідити ті обставини кримінального провадження, про які органу досудового розслідування відомо на даний час та які дають достатньо обґрунтовані підстави для звернення до суду з відповідним клопотанням про обрання запобіжного заходу підозрюваній особі.

Слідчий суддя вважає доведеною ту обставину, що застосування більш м`якого запобіжного заходу у даному випадку не забезпечить потреби досудового розслідування на даному етапі, та не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, передбачає, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Відповідно до вимог ч.3 ст.183 КПК України суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених названим Кодексом. Застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків; розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Для того, щоб розмір застави можна було вважати таким, що здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного слідчий суддя з урахуванням положень ст. ст. 177, 178 КПК України, повинен раціонально співставити його з доведеними у справі ризиками, даними про особу підозрюваного, тяжкістю злочину у вчиненні якого він підозрюється. При цьому, необхідно мати на увазі, що розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб у особи, щодо якої застосовано заставу, не виникло бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

При постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання від вартою, слідчий суддя, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, визначаючи розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.

Зазначена норма закону не містить прямої заборони визначити розмір застави у такому випадку, а лише надає суду таке право, при цьому слідчий суддя повинен вирішувати питання щодо наявності підстав для визначення розміру застави поряд із застосуванням запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кожному конкретному випадку окремо, виходячи з обставин справи і даних про особу підозрюваного.

Разом з тим, слідчий суддя враховує ту обставину, що з матеріалів кримінального провадження та судового розгляду вбачається, що підозрюваному ОСОБА_4 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, якщо вони спричинили смерть потерпілого.

Крім того, згідно досліджених матеріалів доданих до клопотання та пояснень учасників провадження вбачається що пасажир автомобіля марки «Шкода» моделі «Октавія» ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесні ушкодження несумісні з життям від чого помер на місці події.

Вказана обставина враховується слідчим суддею при вирішенні питання щодо можливості не визначення застави як альтернативного запобіжного заходу.

Крім цього, слідчий суддя зауважує, що згідно з ст. 198 КПК України, висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 186, 193, 196, 197, 309 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні №0000263, розпочатому за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 Кримінального кодексу України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 09 травня 2024 року, погоджене прокурором Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_7 , про застосування до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пасіка, Мукачівського району, Закарпатської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, раніше не судимого, мешканця АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 Кримінального кодексу України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 днів, а саме до 14 червня 2024 року, включно, без визначення розміру застави.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1