Номер провадження: 11-сс/813/493/24
Справа № 947/7120/24 1-кс/947/2772/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.03.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2024 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000234 від 20 лютого 2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2024 року було задоволено клопотання старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією в м.Одесі) ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_9 та до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою з поміщенням його до гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 днів до 24 квітня 2024 року.

В якості альтернативного запобіжного заходу визначена застава в розмірі 160 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 484 480 (чотириста вісімдесят чотири чотириста вісімдесят) гривень та у разі внесення застави на підозрюваного покладені обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

1)не відлучатися із м. Одеси, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

2)повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

3)утримуватися від спілкування зі свідками визначеними слідчим;

4)здати на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

5)прибувати до старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР у м.Миколаєві ОСОБА_9 за адресою: вул.Велика Арнаутська, 20, із встановленою періодичністю кожної середи;

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , з забороною залишати житло у період часу з 23 години до 06 години ранку наступної доби.

В доповненнях до апеляційної скарги просив скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Свої вимоги обґрунтував тим, що слідчий судді не розглянув можливість застосування до підозрюваного інших, більш м`яких запобіжний заходів, а ніж тримання під вартою.

ОСОБА_8 має постійне місце проживання та реєстрації, де позитивно характеризується, у нього на утриманні знаходиться малолітня донька та батьки пенсіонери.

Крім того, захисник вважає, що слідчий суддя в якості альтернативного запобіжного заходу визначив ОСОБА_8 завідомо непомірний розмір застави.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні захисник ОСОБА_10 та підозрюваний ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги з доповненнями.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти їх задоволення та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, позиції учасників апеляційного розгляду, перевіривши доводи викладені в апеляційній скарзі та дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри, поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення наведеного в практиці Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчиненні правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин». Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, а саме в тому, що він будучи військовослужбовцем Національної гвардії України та проходячи службу на посаді старшого офіцера відділу державного нагляду з охорони праці Головного управління Національної гвардії України, у званні «підполковник», в порушення Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, Дисциплінарного статуту Збройних сил України, Положення про дозвільну систему, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992 року, діючи умисно та протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою особистого незаконного збагачення, у невстановлений на теперішній момент час, але не пізніше 25 лютого 2024 року у невстановленому місці придбав бойові припаси - 45 проміжних патрона калібру 5,45x39 мм, вибухові речовини - 4 тротилові шашки ТШ-200, та вибухові пристрої - 2 осколкові гранати РГД-5 (2 корпуси осколкової гранати РГД-5 та 2 запали до них типу УЗРГМ-2) та почав зберігати при собі.

Надалі, ОСОБА_8 , 25 лютого 2024 року, знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , о 16 год. 45 хв., без передбаченого законом дозволу, збув мешканцю Одеської області ОСОБА_11 бойові припаси - 45 проміжних патрона калібру 5,45x39 мм, вибухові речовини - 4 тротилові шашки ТШ-200, та вибухові пристрої - 2 осколкові гранати РГД-5 (2 корпуси осколкової гранати РГД-5 та 2 запали до них типу УЗРГМ-2) за що отримав від останнього грошові кошти у розмірі 700 сімсот доларів США, що станом на 25 лютого 2024 року згідно з офіційним курсом Національного банку України складало 26 936 (двадцять шість тисяч дев`ятсот тридцять шість) гривень, після чого ОСОБА_8 був затриманий у порядку ст.208 КІІК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України

Обґрунтованість підозри ОСОБА_12 підтверджується комплексом зібраних у кримінальному провадженні доказів, зокрема:

- протоколом затримання ОСОБА_8 із особистим обшуком у порядку ст.208 КПК України від 25 лютого 2024 року;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 20 лютого 2024 року;

- протоколом додаткового допиту свідка ОСОБА_11 від 20 лютого 2024 року;

- протоколом огляду і вручення грошових коштів від 25 лютого 2024 року;

- протоколом отримання добровільно наданого предмету від 25 лютого 2024 року;

- протоколами допиту у якості свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 від 25 лютого 2024 року;

- іншими матеріалами кримінального провадження.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування надані стороною обвинувачення докази є достатніми для висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_8 .

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом не встановлюється винуватість чи не винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, а лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати остаточну оцінку допустимості та належності доказів, а також їх сукупності для висновку про винуватість особи, або її невинуватість, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою згідно положень ч.1 ст.94 КПК.

Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи сторони захисту в частині відсутності ризику, передбаченого п.3) ч.1 ст.177 КПК, який зазначений в оскарженій ухвалі слідчого судді, з огляду на таке.

Так, підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені пунктами 1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

На думку апеляційного суду, обставини даного кримінального провадження, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_8 може впливати на свідків у кримінальному провадженні.

Апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими, свідками у кримінальному провадженні, відповідно до частин 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

Оскільки досудове розслідування наразі триває, а показання свідків у даному кримінальному провадженні, мають істотне та вирішальне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, перебуваючи на свободі, підозрюваний може здійснювати незаконний вплив на свідків з метою схилити їх до зміни своїх первинних показань.

За наявності існування обґрунтованої підозри та вищевказаного ризику апеляційний суд переконаний що слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування до ОСОБА_8 виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

При цьому, обставин передбачених ч.2 ст.183 КПК України, що виключають можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, апеляційним судом не встановлено.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи сторони захисту про те, що слідчий суддя визначив підозрюваному ОСОБА_8 завідомо непомірний розмір застави.

Положення КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують на такі критерії, які слід врахувати при визначені розміру застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій; даних про особу підозрюваного; встановлені ризики, передбачені статтею 177 КПК України; «професійне середовище» підозрюваного; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням тощо.

Отже, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Апеляційний суд вважає, що в даному кримінальному провадженні, з урахуванням фактичних обставин справи та даних про особу підозрюваного, слідчий суддя мав право визначити заставу у виключному розмірі, який перевищує 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Виключність випадку, полягає у тому, що ОСОБА_8 незаконно збував бойові припаси та вибухові пристрої під час дії та території України воєнного стану, а придбав він їх використовуючи свою посаду військовослужбовця Національної гвардії України.

На теперішній час застава у визначеному слідчим суддею розмірі 160 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 484 480 гривень була внесена за ОСОБА_8 його батьком на спеціальний розрахунковий рахунок і він був звільнений з-під варти.

Відповідно до ч.4 ст.202 КПК України підозрюваний, обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної слідчим суддею, судом в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

За таких обставин на теперішній час обвинувачений ОСОБА_8 знаходиться під дією запобіжного заходу у виді застави.

На даний час такий альтернативний запобіжний захід повністю забезпечує належне виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігає ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, на які посилався слідчий у своєму клопотанні про застосування запобіжного заходу.

Та обставина, що визначений розмір застави був внесений за підозрюваного після застосування до нього запобіжного заходу, свідчить про наявність у його родини грошових коштів для внесення застави, а тому доводи про те, що слідчий суддя визначив завідомо непомірний розмір застави є неспроможними.

Перспектива втрати застави у виключному розмірі, буде достатнім стримуючим фактором для ОСОБА_8 , щоб відбити у нього бажання переховуватись від органу досудового розслідування, спливати на свідків, або будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Відповідно до п.1) ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги з доповненнями сторони захисту та залишити оскаржену ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 182, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 409, 419, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2024 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000234 від 20 лютого 2024 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4