Справа № 438/969/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/70/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2024 року у м. Львові Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11 грудня 2023 року щодо ОСОБА_7 ,

з участю: прокурора ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_10

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11 грудня 2023 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 116 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення полі на строк 4 роки.

ОСОБА_11 у строк відбуття покарання на підставі ч.5 ст.72 КК України час його знаходження під вартою з 19 год.50 хв. 21.04.2020 до 23.04.2020 включно.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з часу приведення вироку до виконання.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди задоволено. Стягнуто з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 500000 грн.

Вирішено питання про арешт майна, речові докази та процесуальні витрати.

На вказаний вирок суду захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить оскаржуваний вирок змінити у частині призначеного покарання, а саме призначити обвинуваченому за ст. 116 КК України покарання у виді 2 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покласти на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Свої апеляційні вимоги захисник мотивує тим, що вирок в оскаржуваній частині є незаконним, оскільки місцевий суд не зробив усіх висновків по дійсним обставинам справи.

Звертає увагу, що суд прийшов до висновку про відсутність підстав для застосування ст. 69 КК України, однак ніхто із учасників процесу не просив застосувати цю статтю. Водночас сторона захисту просила застосувати ст. 75 КК України та звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Захисник вказує, що суд не взяв до уваги, що ОСОБА_7 дуже позитивно характеризується за місцем праці, хоча характеристику було надано перед винесенням вироку. Також суду було відомо, що колектив підприємства де працює обвинувачений на загальних зборах прийняв рішення звернутись до суду щодо звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності згідно ст. 47 КК України із передачею його на поруки трудовому колективу.

Наголошує, що суд хоча і дослідив та описав докази про те, що загиблий ОСОБА_12 систематично з 2015р. скоював злочини відносно родини обвинуваченого, і правоохоронні органи не реагували на ці злочини, і всі справи закривались, однак висновки про ці обставини не зробив.

Акцентує, що ОСОБА_7 не зміг отримати допомоги від дій ОСОБА_12 , і багато років сам на сам залишався із хуліганськими, злочинними діями ОСОБА_12 , який погрожував обвинуваченому та його родині вбивством і фактично реалізував свої наміри коли хотів спалити будинок ОСОБА_7 разом з його родиною, погрожував застосуванням гранати, тощо.

Однак, суд не взяв це до уваги та врахував те, що обвинувачений багато років перебував у безвихідній ситуації, був заляканий і чекав фізичної розправи над ним та його родиною, що вплинула на його стан здоров`я.

Вважає, що пом`якшуючі обставини ОСОБА_7 , такі як його щире каяття, сприяння розкриттю злочину, перебування його у безвихідній ситуації через бездіяльність правоохоронних органів, враховуючи дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, виключно позитивно характеризується за місцевим роботи та проживання, має постійне місце проживання, на його утриманні знаходиться дружина та донька, дають підстави для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Згідно оскаржуваного вироку суду, ОСОБА_7 , 21.04.2020 близько 18 год. 30 хв., знаходячись неподалік будинку АДРЕСА_1 , під час конфлікту, який виник між ним та ОСОБА_12 , перебуваючи в стані сильного душевного хвилювання зумовленого системним, жорстоким поводженням та тяжкими образами з використанням нецензурних висловів з боку ОСОБА_13 , які принижували честь та гідність ОСОБА_14 та його родини, реалізовуючи раптово виниклий злочинний намір, на вбивство ОСОБА_13 , діючи умисно, керуючись мотивом припинення тяжких образ з боку ОСОБА_13 та запобігання протизаконному насильству з його боку, здійснив два постріли з рушниці марки «ЇЖ» №А18911 в бік ОСОБА_13 , чим спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді: наскрізного вогнепального поранення голови із ушкодженням по ходу раневого каналу оболонок та речовини обох півкуль головного мозку, лівого очного яблука, руйнування кісток склепіння черепа, основи черепа в передній черепній ямці та кісток лицьового скелету на рівні очниць, перенісся, кісток носа, граток решітчастої кістки, вертикальної гілки нижньої щелепи зліва; вогнепального проникаючого поранення картеччю органів черевної порожнини та тазу, правого передпліччя та правого променево - зап`ясного суглобу з ушкодженням по ходу раневих каналів десятого ребра справа, крила правої клубової кістки:, правої частини печінки по вісцеральній (нижній) поверхні, наскрізного ушкодження жовчного міхура, шлунку, ближче до великої кривизни, брижі тонкої та товстої кишки, із виходом назовні в правій паховій ділянці та сліпим закінченням в шкірі та підшкірній клітковині в ділянці лівої реберної дуги, які мають ознаки тяжкого ступеня за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення.

Смерть ОСОБА_13 настала внаслідок наскрізного вогнепального поранення голови із розтрощенням черепа та руйнуванням головного мозку, тобто ОСОБА_15 умисно вбив ОСОБА_13 в стані сильного душевного хвилювання.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 116 КК України умисне вбивство, вчинене в стані сильного душевного хвилювання, зумовленого жорстоким поводженням, а також таким, що принижує честь і гідність особи, за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого.

Захисник та обвинувачений будучи повідомленими про час та місце апеляційного розгляду у судове засідання не з`явилися, клопотань про відкладення справи не поступало. Учасники судового провадження не заперечили про розгляд справи у їх відсутності.

При апеляційному розгляді справи прокурор, потерпілий та його представник заперечили апеляційну скаргу сторони захисту, з огляду на безпідставність такої, зазначивши про законність, обґрунтованість та вмотивованість оскаржуваного судового рішення.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 116 КК України, за встановлених судом першої інстанції обставин, кваліфікація його дій, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Згідно апеляційних вимог сторона захисту вважає, що ОСОБА_7 слід призначити покарання у меншому розмірі, а ніж визначив суд першої інстанції, та звільнити його від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України.

Щодо призначеного ОСОБА_16 покарання за ст. 116 КК України, яке на думку сторони захисту, має бути меншим за розміром, а ніж призначив суд першої інстанції, колегія суддів враховує таке.

В силу вимог ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання у цілому.

На переконання колегії суддів призначене місцевим судом ОСОБА_7 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 116 КК України, відповідає вимога ст.ст. 50, 65 КК України.

Так, при призначенні ОСОБА_7 покарання місцевим судом у повні мірі врахованоступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, спосіб його вчинення та обстановку, поведінку загиблого ОСОБА_12 та стан поведінки обвинуваченого, дані про особу винного, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, позицію потерпілого щодо необхідності засудження обвинуваченого згідно вимог кодексу, те, що моральна шкода потерпілому не відшкодована, наявність обставин, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття та сприяння розкриттю злочину, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених КК України, і дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у межах санкції інкримінованої йому статті, а саме у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На думку колегії суддів, такі висновки місцевого суд, з урахуванням обставин цього кримінального провадження, відповідають принципам законності, індивідуалізації та справедливості призначення покарання.

З приводу апеляційних доводів сторони захисту про можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, колегія суддів враховує таке.

Згідно ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку відсутні підстави для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Так, апеляційні доводи захисника про те, що місцевий суд не зробив усіх висновків по дійсним обставинам справи, зокрема, щодо систематичних хуліганських та злочинних дій потерпілого, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки місцевим судом дії ОСОБА_7 кваліфіковано як умисне вбивство, вчинене в стані сильного душевного хвилювання, зумовленого жорстоким поводженням, а також таким, що принижує честь і гідність особи, за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого, і ступінь тяжкості вказаного кримінального правопорушення у повній мірі було враховано при призначенні обвинуваченому покарання.

Крім цього, колегія суддів враховує, що подія мала місце більше ніж три роки тому, однак обвинувачений не відшкодував заподіяну шкоду потерпілому, у зв`язку із чим останнім у межах даного кримінального провадження було подано до обвинуваченого цивільний позов про відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи сторони захисту про те, що на зборах колективу підприємства, де працює обвинувачений, було прийнято рішення про звернення до суду із клопотанням про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 47 КК України із передачею його на поруки трудовому колективу, оскільки у матеріалах справи відсутні клопотання зазначеного підприємства з цього приводу.

Також колегія суддів враховує, що згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що призначене ОСОБА_7 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 116 КК України, у межах санкції цієї статті, у повній мірі відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Колегія суддів не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України та звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Висновки місцевого суду, викладені у вироку, щодо призначеного обвинуваченому покарання належним чином вмотивовані.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не містить правових підстав для зміни оскаржуваного вироку суду, а отже така визнається судом апеляційної інстанції необґрунтованою та до задоволення не підлягає.

Крім того, за наслідками апеляційного перегляду істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376,404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11 грудня 2023 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: