ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1426/24 Справа № 203/4309/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

представника потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження кримінального провадження №0002383 за апеляційними скаргами прокурора Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_8 на вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2024 року, ухвалений щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт Межиріччя Павлоградського району Дніпропетровської області, громадянки України, з неповною середньою освітою, незаміжньою, офіційно не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскаржуваного рішення.

Вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Застосовано до набрання вироком законної сили до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Зараховано обвинуваченій ОСОБА_7 у строк покарання, перебування під вартою з 15.10.2018 року по 19.02.2021 року та з 26.01.2024 по день набрання вироком законної сили.

Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_7 задоволено та стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 моральну шкоду в сумі 500000 гривень.

Крім того судом вирішено питання про стягнення процесуальних витрат та долю речових доказів.

Цим вироком дії обвинуваченої ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 1 ст.115 КК України як вбивство, тобто вчинення умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині.

За встановлених судом обставин та детально викладених у вироку суду, 15.10.2018 року приблизно о 01 годині 00 хвилин у квартирі АДРЕСА_3 у ОСОБА_7 на ґрунті ревнощів виник словесний конфлікт з її співмешканцем ОСОБА_12 , разом з яким вони проживали з 2008 року. В ході конфлікту у ОСОБА_7 виник умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_12 , після чого ОСОБА_7 зайшла до кухні вказаної квартири та взяла зі стола, розташованого на кухні кухонний ніж та з вказаним ножем вийшла до передпокою, де знаходився ОСОБА_12 . Знаходячись у передпокої вказаної квартири спиною до вхідних дверей, в ході триваючого словесного конфлікту, тримаючи ніж в правій руці, ОСОБА_7 вказаним ножем нанесла ОСОБА_12 , який знаходився в той час напроти неї, один удар в грудну клітину, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді проникаючого сліпого колото-різаного поранення грудної клітини з ушкодженням серця і лівої легені, яке ускладнилось крововтратою, які знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_12 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду першої інстанції змінити, перекваліфікувати дії обвинуваченої з ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 119 КК України, призначивши їй покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Обрунтовуючи заявлені вимоги захисник посилається на помилковість висновків суду щодо умислу дій обвинуваченої на спричинення смерті ОСОБА_12 та відсутність з боку загиблого суспільно небезпечного посягання, яке потребувало негайного відвернення з боку обвинуваченої. Так, захисник вказує, що всупереч твердженням суду, покази обвинуваченої в частині механізму нанесення удару загиблому, та захисту від дій ОСОБА_12 узгоджуються з слідчим експериментом, показами свідків та довідкою ІТТ №1 №39/1723 від 11.12.2023, які підтверджують факт наявності у обвинуваченої тілесних ушкоджень, які вона отримала в ході штовханини з загиблим. Відтак, захисник вважає, що обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України не знайшло свого підтвердження, оскільки обвинувачена не мала умислу на вбивство, та враховуючи характер та послідовність дій обвинуваченої, причини виникнення між нею та загиблим конфлікту, наявність у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень характерних для побиття і замаху на її життя, характеру дій загиблого ОСОБА_12 свідчать про наявність в діях обвинуваченої складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України.

Прокурор також оскаржила вирок суду першої інстанції, однак 10.04.2024 на електрону адресу суду від прокурора ОСОБА_10 надійшла заява про відмову від поданої неї апеляційної скарги, внаслідок чого, враховуючи думку учасників провадження, керуючись положеннями ст. 403 КПК України, апеляційний суд не переглядає рішення суду за вказаною апеляційною скаргою.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачена та її захисник в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу, з підстав, викладених у скарзі просили її задовольнити, вирок суду першої інстанції змінити та перекваліфікувати дії обвинуваченої на ст. 119 КК України.

Прокурор та представник потерпілої заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, його доводи вважав безпідставними, а вирок суду вважав законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим просив залишити його без змін.

Потерпіла, належним чином повідомлена про час, дату та місце судового засідання, до зали суду не з`явилася, заяв та клопотань про відкладення чи особисту участь не подавала.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах поданої апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та є обґрунтованими.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, через відсутність у неї умислу на вбивство ОСОБА_12 , та наявність у її діях складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, апеляційний суд зазначає таке.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Верховний Суд, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у його скоєнні.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як ті, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і ті, що визначають його суб`єктивну сторону.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи в цьому контексті означає, що для визнання винуватості доведеною поза розумним сумнівом версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що стосуються події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

З одного боку, стандарт доведення поза розумним сумнівом передбачає, що сумнів не повинен бути суто умоглядним, а має ґрунтуватися на певних установлених судом обставинах або недоведеності важливих для справи обставин, що дає підстави припускати такий розвиток подій, який суперечить версії обвинувачення і який неможливо спростувати наданими сторонами доказами.

З іншого боку, для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням (див. постанови Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к, від 08 жовтня 2019 року в справі № 195/1563/16-к, від 21 січня 2020 року в справі № 754/17019/17, від 16 вересня 2020 року в справі № 760/23459/17 та ін.).

Цей стандарт у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_7 на думку колегії суддів, було дотримано з огляду на таке.

Як видно з оскаржуваного вироку суду, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_7 діяла саме з умислом на вбивство потерпілого та кваліфікував її дії за ч. 1 ст. 115 КК України.

Колегія суддів погоджується саме з таким висновком та зазначає, що всупереч доводам апеляційної скарги захисника, суд першої інстанції, належним чином проаналізував фактичні обставини кримінального провадження, дослідив надані докази та дійшов обгрунтованого висновку про неспроможність тверджень захисника щодо відсутності наміру у обвинуваченої ОСОБА_7 на вбивство потерпілого ОСОБА_12 , оскільки, на його думку, її дії носили необережний характер, були предметом ретельної перевірки суду першої інстанцій і, як такі, що не знайшли свого підтвердження, обґрунтовано визнані безпідставними.

Так, стаття 115 КК України передбачає відповідальність за умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Із суб`єктивної сторони даний злочин характеризується умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), тобто коли винний усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини й бажає або свідомо припускає її настання.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» питання про умисел, у тому числі на позбавлення іншої особи життя, необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь та проявляється в способі вчинення діянь.

На відміну від умисного вбивства, вбивство з необережності має місце лише при необережній формі вини, для якої характерне поєднання усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру свого діяння (дії чи бездіяльності) та недбалого або самовпевненого ставлення до настання суспільно небезпечних наслідків такого діяння.

Аналогічні правові позиції щодо застосування норм матеріального права зазначені у постановах Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 17.06.2021 у справі №643/3561/17 та від 09.09.2021 у справі №361/2548/18.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відповідно до приписів ст. 370 КПК України вмотивував обвинувальний вирок у цій частині належними, допустимими та достовірними доказами, які було розглянуто в судовому засіданні й оцінено в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку згідно зі ст. 94 КПК України.

Зокрема судом першої інстанції при ухваленні вироку враховано такі докази:

- показання обвинуваченої ОСОБА_7 , яка вину визнала частково, та не заперечував свою винуватість у позбавленні життя потерпілого ОСОБА_12 , однак вказувала на те, що умислу на позбавлення його життя не мала.

- показання потерпілої ОСОБА_13 , яка пояснила, що вночі близько о 00:30 годині до неї приїхала ОСОБА_7 , яка була в стані алкогольного сп`яніння, та повідомила, що коли вона повернулась додому, ОСОБА_14 в квартирі лежав мертвий. Також пояснила, що ОСОБА_7 з її сином ОСОБА_15 дуже часто вживали алкогольні напої, будучи в стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_7 ставала агресивною, були випадки коли остання кидалась на неї з тяжкими предметами.

- показання свіка ОСОБА_16 , який пояснив, що певний час до події він провів з обвинуваченою та загиблим ОСОБА_12 , разом випивали спритні напої. Також пояснив, що між ОСОБА_7 та ОСОБА_12 часто виникали сварки та бійки, при яких він був очевидцем більше 10 разів. Сварки виникали, коли вони перебували в алкогольному сп`янінні, після чого мирились.

- покази свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , які були сусідами загиблого ОСОБА_12 та 15.10.2018 ввечері та вночі чули шум та гучні глоси чоловіка та жінкита свідка ОСОБА_19 , яка була понятою при проведенні слідчий дій, та пояснила, що ОСОБА_12 характеризувався добре, часто перебував в стані алкогольного сп`яніння, однак був не агресивний.

- дані з протоколів огляду місця події від 15.10.2018 та додатковго огляду місця події від 15.10.2018 за адресою: АДРЕСА_2 , де було виявлено та вилучено змиви зі сходів та перил, зовнішньої ручки зі вхідних дверей, два паспорти, кухонний ніж, светр та ключі, які знаходились шкатулці та якими були зачинені двері, мобільний телефон марки Samsung з розбитим екраном, на кухні на столі - ніж з рукояткою сірого кольору та лезом довжиною 130 мм.

- дані з висновку експерта № 8-1258 від 14.12.2018, яким зокрема встановлено, що на клинку ножа з руків`ям чорного кольору встановлена наявність крові, генетичні ознаки слідів якої співпадають з генетичними ознаками зразка крові трупу ОСОБА_12 . На клинку ножа з руків`ям світло-коричневого кольору наявність крові людини не встановлена.

- дані з протоколу огляду трупа від 15.10.2018 року згідно з яким виявлено труп ОСОБА_12 , на якому лише на шиї була одягнена мокра футболка, на передній поверхні якої є щілиноподібний дефект, також одягнуті джинси, мокрі переважно на задній поверхні. На передній поверхні грудної клітини ліворуч знаходиться рана щілиноподібної форми, на підборідді садна. В ході огляду трупу були зроблені змиви РБК з тіла та рук ОСОБА_12 , зрізи з нігтьових пластин, які разом з виявленою футболкою були вилучені.

- дані з протоколу затримання ОСОБА_7 від 16.10.2018 року, в ході якого в у вилучено змиви з рук, зрізи з нігтьових пластин з рук, сліди пальців рук та долонь, жіноча кофта чорного кольору, жіночі штани чорного кольору та жіночі кросівки чорного кольору.

- дані з протоколу слідчого експерименту від 16.10.2018 та відеозапису до нього, згідно з яким обвинувачена ОСОБА_7 на місці події відтворила події які відбулися 15.10.2018, зокрема як вона взяла на кухні зі столу кухонний ніж для того, щоб налякати ОСОБА_20 та вийти з квартири, але останній її не випускав та за кофту, одягнену на обвинуваченій, затягнув назад до квартири, різко наблизивши її до себе, при цьому ОСОБА_7 в правій руці тримала кухонний ніж.

- дані з висновку експерта №26/4.6/1122 від 06.11.2018 яким встановлено, що в результаті дослідження трьох слідів пальців рук, вилучених з зовнішньої ручки вхідних дверей, встановлено, що один з них має розмір 11х18 мм та був залишений великим пальцем правої руки ОСОБА_7 , інші два сліди не придатні для ідентифікації за ними особи.

- дані з висновку судово-медичної експертизи №2240/759-Е від 15.11.2018 , згідно з яким , зокрема, встановлено, що смерть ОСОБА_12 настала приблизно за 3-4 години до початку огляду трупа на місці виявлення від проникаючого сліпого колото-різаного поранення грудної клітини з ушкодженням серця і лівої легені, яке ускладнилось гострою крововтратою. Враховуючи кількість, локалізацію та характер тілесних ушкоджень не виключена можливість спричинення ОСОБА_12 колото-різаного поранення за обставин, зазначених ОСОБА_7 в ході слідчого експерименту.

При судом було допитано в якості свідка експерта ОСОБА_21 , який, зокрема пояснив, що рановий канал у потерпілого становить 10-11 см. було пошкоджено серце, легені а також пересічена хрящова частина ребра, тому була прикладена сила, при умові можливого натикання потерпілого на ніж при боротьбі таких ушкоджень спричинено не могло бути, замах та застосована певна сила удару була достатньою, щоб ніж перетнув хрящову частину ребра і проникнув на глибину 10-11см. Також пояснив, що дані слідчого експерименту конкретно не говорять про те, що було застосовано силу, однак вказують на те, в якому напрямку утримувався ніж, та при експертизі трупа встановлено, що була застосована сила удару.

Також судом першої інстанції надано оцінку іншими письмовими доказами, зміст яких детально відтворено у вироку.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції правильно врахував те, що обвинуваченою хоча й було завдано потерпілому лише один удар ножем, але він був прицільним, з застосуванням певної сили й спрямований в життєво важливий орган серце, а також часті конфлікти між обвинуваченою та потерпілим, поведінку обвинуваченої після вчинення злочину, яка не викликала швидкої медичної допомоги, приховала від матері загиблого обставини смерті сина, та надав зазначеному належну оцінку

Також, суд першої інстанції обґрунтовано поставився критично до пояснень обвинуваченої з приводу її психічного стану після події, з огляду на те, що після вбивства ОСОБА_12 обвинувачена переміщала його тіло по квартирі, виходячи з квартири, приперла двері стільцем.

При цьому, апеляційний суд наголошує і на тому, що відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 333 від 16.11.2018 року ОСОБА_7 у період часу, що відноситься до інкримінованого їй діяння, на хронічне душевне захворювання, недоумство, тимчасовий хворобливий розлад психічної діяльності або інший хворобливий стан психіки не страждала, тому вона був здатна повною мірою усвідомлювати свої дії, віддавати собі звіт в своїх діях та керувати ними, й бажала їх настання.

Отже, суд першої інстанції належним чином проаналізував встановлені фактичні дані кримінального провадження, наявні у провадженні докази, встановив, що сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема спосіб, знаряддя злочину, характер і локалізацію поранень, причину припинення злочинних дій, поведінку ОСОБА_7 і потерпілого, що передувала події, їх стосунки, а також поведінку обвинуваченої після неї, свідчать саме про те, що дії обвинуваченого були умисними, а не необережними, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

З огляду на викладене, колегія судді приходить до висновку, що кваліфікація дій обвинуваченої за ч. 1 ст. 115 КК України є правильною, відтак доводи скарги захисту про неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_7 що зводяться до твердження про відсутність умислу на вчинення такого злочину, колегія суддів вважає безпідставними.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки показам обвинуваченої в частині механізму нанесення удару загиблому, та захисту від дій ОСОБА_12 узгоджуються з слідчим експериментом, показами свідків та довідкою ІТТ №1 №39/1723 від 11.12.2023, які підтверджують факт наявності у обвинуваченої тілесних ушкоджень, які вона отримала в ході штовханини з загиблим, то вони є безпідставними, а судом першої інстанції їх надано належну оцінку.

Так, згідно з дослідженої судом першої інстанції відповіді на адвокатський запит начальника Ізолятору тимчасового тримання № 1 ГУНП в Дніпропетровській області, 15.10.2018 року о 21.15 ОСОБА_7 була доставлена до ІТТ №1 ГУНП, де у неї були виявлені ушкодження у вигляді забою ліктя правої руки, про що складено акт виявлення тілесних ушкоджень. Водночас, відповідно до письмових пояснень ОСОБА_7 остання зазначала, що вказані тілесні ушкодження отримала у побуті з власної необережності, а саме впала біля будинку на тачку. При проведенні інтерв`ювання інспектором з дотриманням прав людини ОСОБА_7 скарг на незаконні дії співробітників поліції не висловлювала.

З висновку судово-медичної експертизи №2240/759-Е від 15.11.2018 року, експертом було встановлено, що враховуючи кількість, локалізацію та характер тілесних ушкоджень не виключена можливість спричинення ОСОБА_12 колото-різаного поранення за обставин, зазначених ОСОБА_7 в ході слідчого експерименту.

В той же час, допитаний судом першої інстанції експерт ОСОБА_21 пояснив, що дані слідчого експерименту конкретно не говорять про те, що було застосовано силу, однак вказують на те, в якому напрямку утримувався ніж, а рановий канал у потерпілого, який становить 10-11 см., виявлені пошкодження серця, легень та пересічення хрящової частина ребра, які не могли бути спричиненні при умові можливого натикання потерпілого на ніж під час боротьбі, й свідчить про те, що була застосована певна сила удару, якої було достатньо, щоб ніж перетнув хрящову частину ребра і проникнув на глибину 10-11см.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що вказані захисником обставини не спростовують доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а суд першої інстанції в цілому з`ясував передбачені ст. 91 КПК України обставини, що належать до предмета доказування, обґрунтовано визнав отримані докази достатніми для встановлення події злочину та доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні нею інкримінованого їй кримінального правопорушення.

Всі викладені в апеляційній скарзі захисника доводи, були предметом перевірки судом першої інстанції та їм надана належна оцінка, інших доказів на підтвердження їх обгрунтованості стороною захисту надано не було.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли б вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченої та на кваліфікацію її дій, колегією суддів не встановлено.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні цього злочину, на думку колегії суддів, прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини (рішення «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011), та підстав для задоволення апеляційної скарги захисника, за обставин, викладених у ній, не має.

З огляду на зазначене, апеляційний суд не вбачає підстав для розгляду доводів апеляційної скарги захисника щодо необхідності призначення обвинуваченому покарання в межах санкції ст. 119 КК України, та вважає, призначене покарання ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк наближений до мінімального таким, що відповідає положенням ст.ст. 50, 65 КК України, та є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваного вироку, який зміні чи скасуванню, з викладених в апеляційній скарзі мотивів, не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2024 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який перебуває під вартою, в той самий строк з моменту отримання ним копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4