КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/4327/2024
ЄУН: 368/1158/23 Головуючий суддя у суді І інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 червня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 28 травня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 28 травня 2024 року продовжено ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 26 липня 2024 року включно; визначено заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 214720 грн. 00 коп.; покладено на обвинувачену ОСОБА_7 у разі внесення застави обов`язки: прибувати на виклики до Кагарлицького районного суду Київської області та повідомляти Кагарлицький районний суд Київської області про зміну свого місця проживання.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити ухвалу та визначити обвинуваченій заставу у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Захисник вважає, що обраний розмір застави відносно ОСОБА_7 є занадто суворий. При цьому, як наголошує захисник, під час розгляду клопотання не було взято до уваги, що у клопотанні не наведені ризики та докази на їх підтвердження, не повністю з`ясовано дані про особу обвинуваченої, її соціальні зв`язки, відношення до вчиненого, а також не обґрунтовано неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Так, з клопотання прокурора вбачається, що метою продовження застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді взяття під варту є запобігання спробам переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати іншим чином кримінальному провадженню, проте не наведені доводи на підтвердження існування даних ризиків, посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини, а також обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Стосовно ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового слідства та суду, то захисник зазначає, що, обґрунтовуючи даний ризик, прокурор послався лише на тяжкість покарання за вчинений злочин, та припущення на те, що ОСОБА_7 може змінити місце проживання, а суд, у свою чергу, не звернув на це жодної уваги. Натомість, на переконання захисника, дані твердження не можуть бути підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням максимального розміру застави.

Стосовно ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що ОСОБА_7 може незаконно впливати на свідків, захисник вважає, що даний ризик не доведений, оскільки, звертаючись із відповідним клопотанням, прокурор лише припускає, що ОСОБА_7 може здійснювати психологічний тиск та залякувати свідків. Жодного належного доказу у вчинені даного ризику прокурор і суд на їх підтвердження не навели.

Щодо вчинення іншого кримінального правопорушення захисник зазначає, що дані доводи прокурора є безпідставними, оскільки вчинити злочин можливо, навіть, перебуваючи під вартою. У свою чергу, для того, щоб особа не вчинила інший злочин, необхідно проводити профілактичні заходи, працівниками поліції у тому числі, оскільки згідно п. 1 ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про Національну поліцію» основними повноваженнями поліції є здійснення превентивної та профілактичної діяльності, що спрямована на запобігання вчинення правопорушень.

Захисник, з посиланням на ст. 182 КПК України, вказує, що враховуючи дані про особу обвинуваченої, яка тимчасово не працює, не заміжня, проживає разом із матір`ю, донькою та онукою, та не має достатньо коштів на внесення застави у визначеному розмірі (про що свідчить тривалий час перебування під вартою та невнесення застави до цього часу) розмір застави, визначений судом, повинен бути зменшений, оскільки судом не встановлено дійсний майновий та сімейний стан обвинуваченої, і, матеріали справи не містять про це даних, а розмір визначеної судом застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, є завідомо непомірним для обвинуваченої.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється колегією суддів за відсутності захисника, обвинуваченої та прокурора, оскільки жодним з них не заявлялось клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 422-1 КПК України суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції: ухвалу про продовження строку тримання під вартою; клопотання про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

На виконання вимог ч. 2 ст. 422-1 КПК України з суду першої інстанції витребувані копії наведених документів.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши долучені до апеляційної скарги документи, а також витребувані в порядку ч. 2 ст. 422-1 КПК України, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

З наявних матеріалів встановлено, що у провадженні Кагарлицького районного суду Київської області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000919 від 4 квітня 2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 308, ч. 2 ст. 308, ч. 2 ст. 308, ч. 2 ст. 308, ч. 2 ст. 308, ч. 2 ст. 308, ч. 2 ст. 308, ч. 2 ст. 308, ч. 2 ст. 308, ч. 2 ст. 308, ч. 2 ст. 308, ч. 2 ст. 308, ч. 2 ст. 308, ч. 2 ст. 308, ч. 2 ст. 308, ч. 2 ст. 308, ч. 2 ст. 308, ч. 2 ст. 308, ч. 2 ст. 308, ч. 2 ст. 308, ч. 2 ст. 308, ч. 2 ст. 308, ч. 2 ст. 308, ч. 2 ст. 308, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України.

За змістом оскаржуваної ухвали під час судового засідання прокурором заявлено клопотання про застосування до обвинуваченої запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Клопотання прокурора обґрунтовано тим, що висунуте ОСОБА_7 обвинувачення підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні доказів. Також, як наголошує прокурор, на наявність ризиків у кримінальному провадженні, а саме:

- ризику переховування від суду що підтверджується тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, тобто, їй загрожує покарання у виді позбавлення волі на тривалий строк, а тому усвідомлення можливості настанні вказаний вкрай несприятливих наслідків, може спонукати обвинувачену змінити своє місце проживання та переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності;

- ризику незаконно впливати на свідків, що підтверджується тим, що обвинувачена може впливати на тих осіб, яким збувала наркотичний засіб, та тих, на підставі яких було санкціоновано обшук за місцем проживання, які на теперішній час не допитані в судовому засіданні;

- ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, що підтверджується тим, що обвинувачена має незняті і непогашені у встановленому законом порядку, обвинувачується в умисних тяжких злочинах, а саме 24 епізоди за ст. 308 КК України та 2 епізоди за ст. 307 КК України. Окрім того, прокурор наголошує, що ОСОБА_7 неодноразово притягувалась до кримінальної відповідальності за вчиненні умисних злочинів, у тому числі, пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів. Також слід врахувати, що ОСОБА_7 є наркозалежною особою та систематично вживає наркотичний засіб - метадон.

Прокурор вказує про те, що інші, більш м`які запобіжні заходи, не можуть бути застосовані до обвинуваченої, з урахуванням особливої тяжкості вчинених злочинів та даних про особу обвинуваченої.

За змістом ухвали захисник та обвинувачена заперечували проти задоволення клопотання прокурора та просили зменшити розмір застави.

Згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

При цьому, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до положень ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь встановлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою. Наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин, тобто, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції наведені вимоги закону дотримано.

За змістом оскаржуваної ухвали судом першої інстанції обвинуваченій продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, до 26 липня 2024 року включно; визначено заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 214720 грн.; покладено на обвинувачену ОСОБА_7 у разі внесення застави обов`язки: прибувати на виклики до Кагарлицького районного суду Київської області та повідомляти Кагарлицький районний суд Київської області про зміну свого місця проживання.

Ухвала обґрунтована тим, що, оцінюючи особу обвинуваченої, з врахуванням ст. 178 КПК України, суд дійшов висновку, що прокурор довів наявність достатніх підстав вважати, що продовжують існувати ризики, які дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_7 може переховуватись від суду, так як обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів і їй загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий строк; може незаконно впливати на свідків, які не допитані в судовому засіданні; може вчинити інше кримінальне правопорушення, пов`язане з обігом наркотичних засобів, так як є наркозалежною особою та систематично вживає наркотичний засіб, неодноразово притягувалася до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів, у тому числі пов`язаних із незаконним обігом наркотиків.Також судом враховано, що ОСОБА_7 є працездатною, раніше судима, тяжкими захворюваннями, які б перешкоджали утриманню її в слідчому ізоляторі, не хворіє. Будь-яких даних, які б перешкоджали її утриманню в слідчому ізоляторі, немає. Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд врахував вимоги ч. 3 ст. 183 КПК України та вважав за необхідне визначити обвинуваченій заставу з покладанням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 цього Кодексу.

При визначені розміру застави, суд врахував обставини кримінального правопорушення, значну кількість інкримінованих кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченої, які описано вище, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та вважав необхідним визначити ОСОБА_7 відповідно до ч. 2 ст. 183 цього Кодексу заставу у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка з урахуванням положень п. 16 ч. 1 ст. 3 КПК України становить 214720 грн., з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 цього Кодексу, оскільки саме в такому розмірі застава, на думку суду, достатня забезпечити виконання обвинуваченою покладених на неї обов`язків, виходячи з усіх обставин справи. Стороною захисту не надано доказів про майновий стан обвинуваченої, наявність нерухомого і рухомого майна у власності та користуванні, наявність коштів, і з наданих доказів не вбачається, що розмір застави є завідомо непомірним для обвинуваченої.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції та враховує, що з наявних даних встановлено, що питання застосування до обвинуваченої запобіжного заходу у виді тримання обвинуваченої під вартою вирішено на стадії підготовчого судового засідання, тобто, прокурором у цьому кримінальному провадженні визнано зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта відносно ОСОБА_7 за інкримінованим їй обвинуваченням та прийнято рішення про звернення до суду з обвинувальним актом, який був переданий до суду у порядку ст. 291 КПК України, отже, ОСОБА_7 набула статусу обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, і обґрунтованість висунутого обвинувачення перевіряється судом першої інстанції шляхом дослідження доказів.

Наведенесвідчить про те, що, приймаючи рішення про продовження обвинуваченій запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд врахував обставини інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, кількість епізодів злочинної діяльності, їх наслідки, та виходив з наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

З наявних матеріалів встановлено, що ОСОБА_7 є раніше судимою особою.

Відповідно до висунутого обвинувачення ОСОБА_7 інкримінується вчинення тяжких злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна; та ч. 2 ст. 308 КК України, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

Суворість покарання, яке загрожує обвинуваченій у разі доведення винуватості у вчиненні інкримінованих їй дій, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування та саме по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченої переховуватися від суду, а, відтак, колегія суддів вважає, що тяжкість можливого покарання може спонукати обвинувачену переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Окрім того, колегія суддів враховує характер та обставини інкримінованого обвинуваченій злочинів, а тому вважає небезпідставною можливість зміни обвинуваченою місця проживання з метою уникнення від кримінальної відповідальності, що також свідчить про наявність ризику переховування обвинуваченої від суду.

На думку колегії суддів, є небезпідставним на даному етапі судового провадження і ризик вчинення обвинуваченою іншого кримінального правопорушення або продовження кримінального правопорушення, у якому ОСОБА_7 обвинувачується, з огляду на те, що стороною захисту не спростовані доводи прокурора про те, що обвинувачена раніше судима, їй інкримінується вчинення 24 епізодів злочинів, передбачених ст. 308 КК України, та 2 епізоди злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України; те, що стороною обвинувачення не спростовані відомості про те, що обвинувачена є наркозалежною особою, яка продовжує вживати наркотичний засіб.

Також колегія суддів, враховуючи, що у даному кримінальному провадженні ще не допитані свідки, вважає на даному етапі судового розгляду кримінального провадження наявним ризик впливу з боку обвинуваченої на свідків у кримінальному провадженні з метою зміни ними показань на її користь.

З огляду на наявні дані про особу обвинуваченої, які викладені як у клопотанні прокурора, так і в оскаржуваному рішенні та не спростовані стороною захисту, а саме, те, що ОСОБА_7 є вдовою, не працює, раніше судима, на переконання колегії суддів, на час постановлення оскаржуваної ухвали відсутні підстави для застосування до обвинуваченої такого запобіжного заходу, як передача її на поруки у зв`язку з відсутністю заяв відповідних осіб; за відсутності даних про наявність в обвинуваченої сталих міцних соціальних зв`язків та роботи, що може бути стримуючим фактором для настання встановлених ризиків, - як домашній арешт або особисте зобов`язання.

При цьомуколегія суддів враховує, що судом першої інстанції при вирішенні питання продовження обвинуваченій запобіжного заходу у виді тримання під вартою прийнято рішення про можливість застосування запобіжного заходу у виді застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів, що становить 214720 грн., з покладенням, у разі внесення застави, обов`язків, передбачені ст. 194 КПК України.

Посилання сторони захисту в апеляційній скарзі на непомірність розміру застави колегія суддів вважає непереконливими, з урахуванням такого.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 182 КПК України застава визначаєтьсяу розмірі щодо підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

З урахуванням обставин інкримінованих обвинуваченій злочинів, даних про її особу, з огляду на положенняст.ст. 177, 178 КПК України, вимоги ст. 182 КПК України, позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сума застави повинна визначатись тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, якесь бажання сховатись, на переконання колегії суддів, місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що обвинуваченій слід визначити розмір застави у максимальному розмірі, передбаченому п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, - 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, з покладенням на неї, у разі внесення застави, обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, враховуючи, що застава саме у такому розмірі буде належною гарантією того, що у разі сплати визначеного розміру застави, обвинувачена вирішить не зникати через побоювання втратити заставу.

Окрім того, як обґрунтовано вказав суд в оскаржуваній ухвалі, що стороною захисту не надано доказів про майновий стан обвинуваченої, наявність нерухомого і рухомого майна у власності та користуванні, наявність коштів, а тому підстав вважати такий розмір застави завідомо непомірним колегія суддів не вбачає.

Приймаючи до уваги стадію судового провадження, тяжкість інкримінованих кримінальних правопорушень та їх кількість, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , встановлені на даний час ризики, колегія суддів доходить висновку, що встановлені на даний час обставини у своїй сукупності виключають об`єктивну можливість застосування до обвинуваченої іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою з визначенням застави, а відтак доводи апеляційної скарги захисника про зменшення розміру застави, є непереконливими.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги захисника не знайшли свого підтвердження, спростовуються встановленими обставинами, а тому колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих на час постановлення оскаржуваної ухвали обставин, з визначенням обвинуваченій застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який буде належною гарантією того, що у разі сплати визначеного розміру застави обвинувачена вирішить не зникати через побоювання втратити заставу, з покладенням на неї передбачених законом обов`язків, а тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення колегія суддів не вбачає, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 4221 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 28 травня 2024 року, якою обвинуваченій ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 26 липня 2024 року включно, та визначено заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 214720 грн. з покладенням на обвинувачену ОСОБА_7 у разі внесення застави обов`язків: прибувати на виклики до Кагарлицького районного суду Київської області та повідомляти Кагарлицький районний суд Київської області про зміну свого місця проживання - залишити без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

______________________ _______________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4