КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/3152/2024 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

11 березня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу прокурора Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 22.02.2024,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою підготовчого судового засідання Деснянського районного суду м. Києва від 22.02.2024 задоволено клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу і продовжено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб до 21 квітня 2024 року (включно).

Цією ж ухвалою ОСОБА_7 визначено розмір застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 233600 грн. (двісті тридцять три тисячі шістсот гривень) та покладено у разі внесення застави обов`язки: прибувати на виклики до суду, прокурора, не відлучатись із населеного пункту, де він проживає, повідомляти прокурора чи суд про зміну місця проживання.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції, враховуючи у сукупності дані щодо особи обвинуваченого, обставини кримінального провадження, те, що ОСОБА_7 , обвинувачується у вчиненні умисного, тяжкого злочину, проти життя та здоров`я людини, дійшов висновку, що опинившись на волі обвинувачений , зможе ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення, незаконно впливати на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду, та його належну поведінку, попередити вчинення ним нових кримінальних правопорушень відсутні.

Крім того, суд першої інстанції беручи до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_7 страждає на хронічні захворювання та перебуваючи під вартою його стан здоров`я та самопочуття погіршується, вважав за необхідне визначити йому розмір застави.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, прокурор Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду, просить ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 22.02.2024 - скасувати та постановити нову ухвалу, якою продовжити строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, строком на 60 днів, буз визначення розміру застави.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказує, що 22.02.2024 ухвалою Деснянського районного суду м. Києва задоволено клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 на 60 днів. Разом з тим, на підставі ст. 182 КПК України суддею визначено розмір застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 233600 грн. Своє рішення суд мотивував погіршенням стану здоров`я перебуваючи під вартою та наявністю хронічних хвороб у ОСОБА_7 , однак в оскаржуваній ухвалі не зазначено на підставі яких документів суд дійшов висновку про погіршення стану здоров`я ОСОБА_7 за період часу тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор». В судовому засіданні стороною захисту під час розгляду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , надано довідки з ДУ «Київський слідчий ізолятор» про наявність хронічної хвороби у обвинуваченого, які дублюються під час кожного розгляду запобіжного заходу у даному кримінальному провадженні. В зазначених документах не міститься посилання на наявність у ОСОБА_7 стану здоров`я, що виключає можливість утримання його під вартою.

Апелянт зазначає, що в тексті оскаржуваної ухвали відсутня мотивація з яких причин судом проігноровано приписи п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, за наявності в обвинуваченні обставин, які чітко вказують про наслідок кримінального правопорушення у виді загибелі людини та визначено розмір застави при продовженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 . Таким чином, враховуючи наявність підтверджених судом ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні - застосування застави є недостатнім для забезпечення належної поведінки обвинуваченого.

Крім того, апелянт вказує, що судом першої інстанції не вірно роз`яснено учасникам процесу порядок оскарження рішення суду.

Апеляційна скарга прокурора не містить клопотання про її розгляд за участю сторін, а тому апеляційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому ч.4 ст. 422-1 КПК України без участі сторін.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, вивчивши надані в копіях матеріали, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно із ст. 331 КПК України під час судового розгляду, суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, в провадженні Деснянського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.

Прокурором в підготовчому судовому засіданні заявлено клопотання про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, без визначення розміру застави.

Ухвалою підготовчого судового засідання Деснянського районного суду м. Києва від 22.02.2024 задоволено клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу і ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів по 21.04.2024 включно. Цією ж ухвалою суд визначив, ОСОБА_7 розмір застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 233 600 гривень, та зазначив, які обов`язки з передбачених ст.194 КПК України будуть покладені на обвинуваченого у разі внесення застави.

Згідно із ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції щодо продовження ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також встановлені судом першої інстанції ризики, передбачені ст. 177 КПК України прокурором в апеляційній скарзі не оспорюються.

З приводу доводів апеляційної скарги прокурора щодо необґрунтованого визначення обвинуваченому ОСОБА_7 застави, то, на переконання колегії суддів, вони є неспроможними, з огляду на наступне.

Приписи ч. 4 ст. 182 КПК України визначають, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

У рішенні від 13 січня 2022 року у справі «Істоміна проти України» (Istomina V. Ukraine, заява № 23312/15) ЄСПЛ зазначив, що застава має на меті не забезпечення відшкодування шкоди, завданої у справі, а передусім забезпечення явки особи на судове засідання. Тому розмір застави повинен оцінюватись залежно від особи, про яку йде мова, із урахуванням його/її матеріального стану та інших релевантних критеріїв, що свідчать на користь чи проти явки особи до суду. Сума шкоди у справі може бути одним із факторів, що виправдовує вищу суму застави, але лише у поєднанні з іншими критеріями серйозністю вчиненого злочину, ризику втечі тощо.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З матеріалів справи вбачається, що обираючи обвинуваченому ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід у виді застави, суд першої інстанції виходив з обставин кримінального правопорушення, встановлених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, даних щодо особи обвинуваченого, стану його здоров`я, зокрема того, що обвинувачений ОСОБА_7 страждає на хронічні захворювання та перебуваючи під вартою його стан здоров`я та самопочуття погіршується. При цьому, судом першої інстанції враховано практику ЄСПЛ, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити в особи щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини в кримінальному провадженні, і визначено максимальний розмір застави, передбачений п.2 ч.5 ст.182 КПК України, а саме 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 233 600 гривень (двісті тридцять три тисячі шістсот) гривень, який здатен забезпечити виконання ОСОБА_7 , обвинуваченим у вчиненні тяжкого злочину, покладених на нього обов`язків.

Посилання прокурора про неврахування судом першої інстанції, при визначенні обвинуваченому ОСОБА_7 застави положень п.2 ч.4 ст. 183 КПК України, колегія суддів вважає безпідставним.

Так, на підставі ч. 3 ст. 183 КПК України визначення розміру застави є обов`язковим для суду при прийнятті рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Положеннями пункту 2 частини 4 цієї статті передбачено, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, щодо злочину, який спричинив загибель людини.

В той же час, Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішеннях вказував на те, що обґрунтовуючи неможливість обрання інших альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою, суд повинен послатися на ті чи інші конкретні обставини, як цього вимагає пункт 3 статті 5 Конвенції. (рішення у справі «Осипенко проти України»)

У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів (рішення у справі "Вренчев проти Сербії" п. 76).

Автоматична відмова в застосуванні застави без здійснення судового контролю є несумісною з вимогами пункту 3 статті 5 Конвенції (рішення у справі "S.B.C. v. the UK" п. п. 23-24).

Враховуючи вказану практику ЄСПЛ, ст. 183 КПК України, яка наділяє слідчого суддю, суд дискреційними повноваженнями щодо питання стосовно застави, однак, відповідно до вказаної статті зобов`язує слідчого суддю, суд визначити розмір застави, застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, колегія суддів вважає, що в даному випадку, суд першої інстанції, враховуючи обставин кримінального правопорушення, встановлені ризики, передбачені статтею 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, стан його здоров`я, дійшов обґрунтованого висновку про можливість визначення ОСОБА_7 застави, а тому доводи прокурора в цій частині є безпідставними.

Посилання прокурора на те, що надані стороною захисту довідки з ДУ «Київський слідчий ізолятор» не містять посилання на наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 такого стану здоров`я, який би виключав можливість утримання його під вартою, жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції про можливість визначення у даному випадку альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Відтак, будь - яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування оскаржуваної ухвали, колегією суддів не встановлено.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку що ухвала суду першої інстанції про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави є обґрунтованою та вмотивованою й підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 22.02.2024, якою задоволено клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу і ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів по 21.04.2024 включно та визначено розмір застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 233 600 гривень, з покладенням у разі внесення застави певних обов`язків, передбачених ст.194 КПК України - без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4