ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1267/24 Справа № 202/17/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000588 за апеляційною скаргою першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2024 року, ухвалений щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Вишневе, Татарбунарського району, Одеської області, маючого загальну середню освіту, неодруженого, непрацевлаштованого, на утримані неповнолітній дітей та непрацездатних осіб не маючого, раніше судимого: 18 грудня 2023 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 грн., проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2024 року визнано винуватим ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України та призначено йому покарання у виді 150 годин громадських робіт.

Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 1 ст. 126 КК України, як умисне завдання удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 23 грудня 2023 року близько 13 годині 46 хвилин, перебував біля магазину «Варус», який належить ТОВ «Омега», розташованого за адресою: м. Дніпро, просп. Миру, 61-А, де зустрів раніше невідомого йому потерпілого ОСОБА_9 , між останніми стався словесний конфлікт, в ході якого у обвинуваченого ОСОБА_7 , раптово виник протиправний намір на заподіяння останньому фізичного болю, знаходячись в безпосередній близькості до потерпілого, а саме обличчям до останнього, завдав долонею лівої руки один удар в область обличчя справа потерпіму ОСОБА_9 , чим завдав йому фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка їх подала.

В апеляційній скарзі перший заступник керівника обласної прокуратури посить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким обвинуваченому ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 1 ст. 126 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком частково приєднати невідбуте покарання за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.12.2023, призначити йому остаточне покарання у виді штрафу у розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1020 грн.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги прокурор вказує, що суд залишив поза увагою те, що ОСОБА_7 раніше засуджений вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.12.2023 до покарання у виді штрафу та не застосував положення ч. 1 ст. 71 КК України, й не призначив обвинуваченому остаточного покарання за сукупністю вироків.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні прокурор підтримала апеляційну скаргу та посилаючись на неправильне застосування судом вимог закону України про кримінальну відповідальність просила вирок суду скасувати в частині призначення покарання та ухвалити новий.

Обвинувачений не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Мотиви суду.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, за обставин, встановлених органом досудового розслідування і викладених у вироку, які не оспорювалися учасниками судового провадження й на підставі чого судовий розгляд було проведено в порядку, визначеному ст.ст. 381, 382 КПК України, в апеляцій скарзі не оскаржуються й апеляційним судом не переглядається.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги першого заступника керівника обласної прокуратури про неправильне застосування судом вимог закону України про кримінальну відповідальність, суд вважає, що вони заслуговують на увагу.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Положення вказаної норми, як уже було зазначено, є імперативними, тобто обов`язковими для застосування.

Таким чином, приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за попереднім вироком, є обов`язком суду, який призначає покарання за сукупністю вироків.

Згідно з правовим висновком Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеним у постанові від 01 червня 2020 року (справа № 766/39/17, провадження № 51-8867кмо18) якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні було вчинено після постановлення попереднього вироку, але до повного відбуття покарання, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ст. 71 КК (за сукупністю вироків).

Цих вимог закону судом першої інстанції було дотримано не в повному обсязі.

З матеріалів провадження видно, що ОСОБА_7 раніше судимий за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.12.2023 за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громалян, що становить 850 грн.

Покарання за вказаним вироком на цей час не відбуте. Відомостей про сплату штрафу немає.

В межах кримінального провадження, яке переглядається судом апеляційної інстанції, ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, яке він вчинив з 23 грудня 2023 року, тобто в період невідбутого покарання за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.12.2023.

Отже, суд першої інстанції мав врахувати вищенаведені положення закону України про кримінальну відповідальність та призначити обвинуваченому остаточне покарання за правилами ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків.

Пунктом п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, крім іншого, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 421 КПК України, обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

З огляду на те, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, через неправильне тлумачення закону України про кримінальну відповідальність, внаслідок чого при призначенні обвинуваченому остаточного покарання не було застосовано положення ч. 1 ст. 71 КК України, колегія суддів вбачає підстави скасувати оскаржуване судове рішення в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок в цій частині.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, колегія суддів, відповідно до положень ст. ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком, а також особу обвинуваченого, який раніше судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

До обставин, що пом`якшують покарання суд відносить щире каяття, обставиною що обтяжує покарання відповідно до ст. 67 КК України є рецидив злочинів.

За цих обставин, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_10 покарання, в межах санкції ч. 1 ст. 126 КК України, у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, яке буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Крім того, враховуючи, що обвинувачений раніше засуджений вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпроптровська від 19.12.2023, та вчинив нове кримінальне правопорушення в період невідбутого покарання за попереднім вироком, колегія суддів, призначає остаточне покарання ОСОБА_7 , із застосуванням положень ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднавши до покарання за цим вироком невідбуту частину покарання за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.12.2023.

Отже, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги першого заступника керівника обласної прокуратури та приходить до висновку про скасування вироку щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання з ухваленням нового вироку в цій частині, у відповідності з вимогами ст. 420 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2024 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 , скасувати в частині призначення покарання.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 1 ст. 126 КК України у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком частково приєднати невідбуте покарання за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.12.2023 й призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді штрафу у розмірі 60 (шістдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1020 (одна тисяча двадцять) грн.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок набирає чинності з моменту його проголошення і може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4