Справа №:755/5145/20
Провадження №: 1-кп/755/772/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" квітня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва (далі - Суд) клегіально судом у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий суддя), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 та сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_5 , захисникыв ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду у місті Києві клопотання прокурора у кримінальному провадженні - прокурора першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 про обрання/застосування запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 грудня 2017 року за № 0001609, за обвинуваченням ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_12 ( ОСОБА_13 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_14 ( ОСОБА_15 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , кожного окремо, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 Кримінального кодексу (далі КК) України, установив:

І. Історія провадження

07 квітня 2020 року в провадження суду надійшов обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 22 грудня 2017 року за № 0001609 за обвинуваченням ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ), ОСОБА_12 ( ОСОБА_13 ), ОСОБА_14 ( ОСОБА_15 ) та ОСОБА_16 ( ОСОБА_17 ), у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК.

Ухвалою суду від 10 листопада 2022 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_16 ( ОСОБА_17 ), ІНФОРМАЦІЯ_4 , закрито на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК (у зв`язку зі смертю).

Судовим рішенням від 18 травня 2023 року у т.ч. оголошено у міжнародний розшук громадянина Республіки Туречинна ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Північна Македонія ОСОБА_12 ( ОСОБА_13 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина Республіки Північна Македонія ОСОБА_14 ( ОСОБА_15 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ІІ. Суть питань, що вирішуються ухвалою

Прокурор у кримінальному провадженні - прокурор першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_20 , у порядку, ч. 6 ст. 193, ч. 3 ст. 315 Кримінального процесуального кодексу (далі КПК) України заявив окремі клопотанняпро обрання/застосування запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ), ОСОБА_12 ( ОСОБА_13 ), ОСОБА_14 ( ОСОБА_15 ), позаяк вважав дійсними обставини регламентовані ст. 177, п.п. 1-3 ч. 1 ст. 194 КПК.

Клопотання прокурора вмотивовані в т.ч. тим, що згідно даних обвинувального акта обвинувачені обвинувачуються за ч. 3 ст. 307 КК, як такі, що входячи до складу організованої злочинної групи, яка має стійкі транснаціональні зв`язки, виконуючи покладені на них обов`язки у відповідності до розробленого плану вчинення злочину, відповідно до розподілу злочинних ролей, перебуваючи на території України, в продовж 2019 року вчиняли дії, пов`язані з незаконним придбанням, зберіганням та перевезенням з метою збуту особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено - героїн в особливо великих розмірах.

Водночас, до суду обвинувачені системно не прибувають, обов`язки регламентовані ст. 42 КПК не виконують.

Більш того, згідно інформації від Державної прикордонної служби України кожен з обвинувачених залишили територію України, а саме:

- ОСОБА_12 ( ОСОБА_13 ) та ОСОБА_14 ( ОСОБА_15 ) перетнули 20 червня 2020 року державний кордон України у пункті пропуску Рава-Руська;

- ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ) перетнув 06 березня 2022 року державний кордон України у пункті пропуску Рава-Руська.

Дані про їх повернення до України у базі ДПС відсутні.

Зазначене свідчить, про те, що обвинувачені

(1) усвідомлюючи можливість загрози покарання в цій справі за ч. 3 ст. 307 КК, з метою уникнення кримінальної відповідальності змінили своє місце знаходження, тим самим переховуючись з метою уникнення явки до суду;

(2) можуть знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, адже, на даний час, особи співвиконавців одного із кримінальних правопорушень не встановлено, останні мають можливість доступу до речей та документів, які стосуються даного кримінального провадження;

(3) можуть незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, позаяк вони отримали відомості про свідків їх особисті дані, що містяться у копіях матеріалів наданих захисту, містять анкетні відомості з зазначенням телефонів та адресами проживання свідків, що надає можливість вчиняти як психологічний так і фізичний вплив на них з метою дачі ними показань на свою користь;

(4) можуть вчинити інше кримінальне правопорушення, враховуючи дані про кожного з них з числа передбачених ст. 178 КПК.

Відповідно дійсними є обставини регламентовані ст. 177, 188, п. 1-3 ч. 1 ст. 194 КПК.

ІІІ. Позиціі сторін

Прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні подане клопотання підтримав.

Захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 заперечували щодо вказаних клопотань прокурора, враховуючи не установленість у провадженні обставин передбачених п. 2, 3 ч. 1 ст. 194 КПК.

Щодо участі обвинувачених осіб в розгляді клопотань, то слід вказати наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 193 КПК розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю обвинуваченого, його захисника, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті. Відповідно, хоча ч. 6 ст. 193 КПК уможливлює проведення судового розгляду клопотання про тримання під вартою за відсутності обвинуваченого, але вона не містить правила, виходячи з якого суд не повинен дотримуватися вимог ч. 1 ст. 187 КПК стосовно обов`язкового здійснення виклику обвинуваченого.

Обвинувачені на час розгляду питання перебувають у міжнародному розшуку, а обставини визначені ч. 7 ст. 135 КПК України щодо них не встановлені.

Відповідно, згідно ст. 7 ч. 6 ст. 9 КПК, було вжито заходів щодо інформування за аналогією з ч. 8 ст. 135 КПК, а саме у випадку обґрунтованої неможливості вручення особі повістки згідно з частинами першою, другою, четвертою - сьомою статті 135 КПК, забезпечено її публікацію в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Так, публікацію виклику в газеті «Урядовий кур`єр» та на сайті Офісу здійснено з дотриманням строку вказаного в ч. 9 ст. 135 КПК України.

Таким чином, у провадженні є дійсними обставини щодо інформування обвинувачених визначені абз. 1 ч. 1 ст. 136 КПК України (з`ясовані будь-які інші дані, які підтверджують ознайомлення з змістом повістки про виклик з моменту публікації в газеті). Адже, дотримання прав особи при врученні їй повістки, у разі її тимчасової відсутності за місцем проживання та за відсутності відомостей про її місце перебування, зважаючи на приписи ст. 42, 135 КПК України, полягає не у фактичному врученні такого виклику (процесуального документа), а у вжитті усіх можливих заходів для того, щоб така особа могла дізнатися про його факт у т.ч. з інших, доступних джерел.

ІІІ. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ ПИТАННЯ

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ст. 1 КПК України), та у відношенні питання щодо визначення запобіжного заходу передбачає в ч. 3 ст. 315 Кодексу, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

При розгляді таких клопотань суд, згідно речення 2 ч. 3 ст. 315 КПК, додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу, які вказують на наступне:

- запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження, які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження (ч. 1, 2 ст. 131 КПК України);

- під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України);

- метою застосування запобіжного заходу, згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується;

- підставою застосування запобіжного заходу, відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 передбачених цим Кодексом;

- при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний, згідно ст. 178 КПК України, оцінити в сукупності всі обставини щодо підозрюваного, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі; 3) вік та стан здоров`я; 4) міцність соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію; 7) майновий стан; 8) наявність судимостей; 9) дотримання умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися раніше; 10) наявність повідомлення про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

ІV. МОТИВИ СУДУ

Суд, заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши надані ними матеріали та проаналізувавши в системному зв`язку усі наявні на час розгляду клопотань відомості, які мають пряме та опосередковане значення при вирішення питань застосування заходів забезпечення кримінального провадження, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин, приходить до наступного.

Порядок встановлений КПК України (процесуальний порядок, форма, процедура), як певна послідовність (кроки) прийняття кримінальних процесуальних рішень і здійснення кримінальних процесуальних дій (див. постанову Верховного суду України від 16 березня 2017 року у справі № 671/463/15-к) та безпосередньо з питання порушеного заявником у цьому зверненні (обрання запобіжного заходу) регламентує потребу надати відповіді на такі питання перед розглядом питання щодо виду самого заходу, як-то:

(а) щодо набуття статусу обвинуваченого у кримінальному провадженні

Згідно з ст. 42 КПК України обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу.

З розписок обвинувачених слідує, що копію обвинувального акта ними отримано ними особисто після чого обвинувальний акт надійшов до цього місцевого суду.

Отже, у провадженні є дійсними обставини визначені ст. 42 КПК.

(b) щодо наявності підстав для розгляду клопотання за відсутності обвинуваченого

Аналіз ч. 6 ст. 193 КПК України дозволяє зробити висновок, що під час вирішення питання обрання запобіжного заходу у порядку цієї норми прокурору необхідно довести, а суду достатньо встановити, що певна особа оголошена у міжнародний розшук.

При цьому, КПК України жодним чином не обумовлює ухвалення судового рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності обвинуваченого доведеністю факту перебування такої особи у міжнародному розшуку, а лише визначає необхідність оголошення такого розшуку (ч. 6 ст. 193, ч. 2 ст. 281 КПК України).

Обвинувачені, враховуючи дані п. І ухвали, оголошенні у міжнародний розшук.

За вказаних обставин, у провадженні є наявними обставини визначені ч. 6 ст. 193 КПК.

У підсумку, вирішуючи по суті саме питання про обрання запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою за відсутності обвинувачених, Суд з`ясовує наявність ряду наступних обставин:

(і) характеристика

Перелік обставин, які б свідчили «за» або «проти» обрання запобіжного заходу, може бути лише приблизним і не є вичерпним. З огляду на це, у кожному випадку розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу Суд вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини з числа передбачених ст. 178 вказаного Кодексу.

В цій ситуації відносно обвинувачених стороною обвинувачення (враховуючи їх перебування у міжнародному розшуку) вдалося установити такі дані, як-то:

а.) ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ), ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянин Республіки Туреччина, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_12 ( ОСОБА_13 ), ІНФОРМАЦІЯ_6 , громадянин Республіки Північна Македонія, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_21 ( ОСОБА_15 ), ІНФОРМАЦІЯ_7 , громадянин Республіки Північна Македонія, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ;

б.) за своїм віком і станом не мають специфічних особливостей стану здоров`я;

в.) у цьому провадженні висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК, а саме у незаконному придбанні, зберіганні та перевезенні з метою збуту особливо небезпечного наркотичного засобу, вчиненому організованою групою, в особливо великих розмірах.

(іі) обґрунтованість підозри (наявність «розумної» підозри)

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві, однак кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (ч. 5 ст. 9 КПК України), а відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, п. 32 рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» від 30 серпня 1990 року (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86, https://hudoc.echr.coe.int/rus?i=001-57721 ) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21 квітня 2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04, https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/974_683#Text ).

Обвинувальний акт стосовно обвинувачених перебуває на розгляді в суді.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Наведеного достатньо для висновку, не вирішуючи питання про доведеність вини під час розгляду клопотань, що підозра відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

(ііі) ризики

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зазначений стандарт доказування (переконання) Суд використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, у цьому кримінальному провадженні.

З його (стандарту) урахуванням Суд погоджується з доводами клопотань про наявність ризиків (1) переховування, (2) впливу; (3) вчинення іншого кримінального правопорушення; (4) знищення, схову або спотворення.

Дійсність вказаних ризиків судом оцінено у світлі факторів, пов`язаних з характером осіб обвинувачених, їх моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню, та того, що вони належним чином вмотивовані прокурором та підтверджуються наявними матеріалами , зокрема,

а) ризик переховування витікає з факту залишення території України без інформування про нове місце перебування та втратою всіх засобів зв`язку.

Верховний суд України у справі № 5-1кс15 в постанові від 19 березня 2015 року указав, що при з`ясуванні, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінально-процесуальний статус особи, яка вчинила злочин, а саме це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правозастосовних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку. Разом з тим на особу, яка вчинила злочин, законодавством не покладається обов`язок самовикриття, а тому, якщо вона до моменту виникнення вказаного обов`язку, в порядку реалізації конституційного права на свободу пересування, змінила місце свого проживання (навіть і з метою уникнення кримінальної відповідальності), про юридично значуще ухилення від слідства говорити не можна.

За таких умов та виходячи з того, що обвинувачені на час виїзду за межу України знали про це провадження та свій статус у ньому, з дати виїзду по дату розгляду цих клопотань не виконують обов`язки, визначені ст. 42 КПК, щодо інформування суду про змінену адресу, або ж місце перебування, в ключі чого, на думку суду, в цій ситуації, ідеться про юридично значуще ухилення від суду, адже особи в установленому порядку визнані підозрюваними та обвинуваченими, були зобов`язані з`являтись за викликом, перебувати в межах досяжності.

Зазначені особи усвідомлювали, що в них вже виник юридичний обов`язок постати перед судом, однак вони ухиляються від виконання такого обов`язку;

b) ризик впливу існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом;

с) ризик знищення, схову або спотворення витікає з фабули діяння (див. розділ «короткий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, правової кваліфікацію за законом України про кримінальну відповідальність» цієї ухвали), позаяк йдеться про організовану злочинну групу, усі члени котрої нині не встановлені та триває слідство, яка має стійкі транснаціональні зв`язки в ЄС та країнах Азії. Йдеться також про налагодження каналу надходження (транспортування) наркотичних засобів з країн Азії до ЄС, а саме придбання героїну в Ісламській Республіці Іран у його виробників - наркокартелів, перевезення героїну до ЄС транзитом через територію України наземним транспортом у вантажі із фруктами;

d) ризик вчинення іншого кримінальне правопорушення слідує з відомостей про кожного з них з числа передбачених ст. 178 КПК та даних встановлених у підпункті с) цього блоку ухвали.

(іv) можливість застосування альтернативних запобіжних заходів

Згідно зі ст. 194 КПК України наявність ризику є підставою для застосування запобіжного заходу, а тому визначаючись з тим, який саме запобіжний захід на даному етапі у кримінальному провадженні убезпечить від його настання, Суд ураховує таке.

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, Суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

При цьому КПК України не вимагає доказів того, що особа при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена п. 1 -3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

З огляду на викладене Суд у ракурсі установлених фактичних обставин вважає, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є достатнім заходом забезпечення кримінального провадження, таким, потреба у застосуванні якого, на сьогодні є дійсною, та сприймає його застосування, як доречне (слушне) в цей час, адже саме він (1) буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки кожного з обвинувачених та (2) зможе запобігти ризикам, які передбачені ст. 177 КПК України, та які були встановлені судом.

У ході даного розгляду не установлено факту того, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою зможуть запобігти встановленим ризикам. При цьому, дійсно тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте санкція статті за якою особу повідомлено про підозру в цій ситуації в сукупності з іншими обставинами, у т.ч. залишенням території України, ігноруванням процесу, не повідомленням нової адреси перебування, кожним з обвинувачених, збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, а тому Суд відхиляє доводи сторони захисту щодо відсутності обставин визначених п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК.

V. ВИСНОВОК

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що обвинувачений оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

За змістом ч. 4 ст. 183 КПК України при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, розмір застави не визначається.

Враховуючи доведення прокурором наявність обставин визначених ст. 177 КПК України (ризики), як і факту обґрунтованості підозри, уведення на території України воєнного стану, згідно Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, який надалі зі змінами, внесеними відповідними Указами затвердженими Законами України, продовжено по цей час, а також наявність достатніх підстав вважати, що з метою ухиляння від суду обвинувачені залишили територію України перебуваючи в статусі обвинувачених й нині оголошені в міжнародний розшук, Суд вважає наявними підстави для обрання кожному з них запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Відповідно до ч. 4 ст. 197 КПК України у разі постановлення ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на підставі ч. 6 ст. 193 цього Кодексу строк дії такої ухвали не зазначається.

Водночас, це судове провадження, відповідно до ст. 335 КПК, слід зупинити на час розшуку обвинувачених, згідно ухвали суду від 18 травня 2023 року.

З цих підстав та керуючись статтями 131, 132, 176-178, 183, 186, 193, 194, 196, 315, 335, 369-372, 376 Кримінального процесуального кодексу України, Суд постановив:

клопотання - задовольнити.

Обрати відносно ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_12 ( ОСОБА_13 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_14 ( ОСОБА_15 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , кожного окремо, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу доставки до місця кримінального провадження розглянути питання з її участю про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Судове провадження - зупинити.

Ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Ухвала в іншій частині окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою статті 392 Кримінального процесуального Кодексу України.

С у д д і

ОСОБА_22 ОСОБА_23 ОСОБА_24