КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу прокурора Броварської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 30.01.2024 задоволено частково клопотання слідчого слідчого відділу Броварського районного управління поліції Головного управління Національної поліції Київської області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Броварської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_8 ,про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту за місцем проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 2 місяці з моменту винесення ухвали, а саме з 30.01.2024 по 30.03.2024 включно, з 18.00 год. до 06.00 год.

Цією ж ухвалою покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки: не залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора чи суду; прибувати до слідчого, прокурора або суду за кожною вимогою; не відлучатись з м. Бровари, Київської області без дозволу слідчого, прокурора чи суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця свого проживання _____________________________________________________________________________________Справа № 361/903/24 Слідчий суддя - ОСОБА_10

Апеляційне провадження № 11-сс/824/2137/2024 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

та/або місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками в даному кримінальному провадженні.

Дозволено ОСОБА_7 у період воєнного стану в Україні під час повітряної тривоги покидати місце проживання для перебування у найближчому до місця проживання укритті.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, прокурор Броварської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, посилаючись на те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Розглядаючи клопотання, слідчий суддя поверхнево розглянув викладені у клопотанні слідчого доводи та залишив поза увагою існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Апелянт зазначала, що ОСОБА_7 схильний до вчинення злочинів, оскільки раніше неодноразово був засуджений.

Слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі послався на відшкодування збитків потерпілій, однак не врахував, що відшкодування збитків здійснено співмешканкою підозрюваного - ОСОБА_11 . Даних про наявність місця роботи та законних джерел доходів у підозрюваного, слідчому судді надано не було.

Визнання винуватості підозрюваним мало місце лише після того, як останньому повідомлено про підозру, тобто через рік після вчинення злочину.

Крім того, слідчий суддя не перевірив наявність правових підстав для проживання ОСОБА_7 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 . Суд обмежився лише усними поясненнями підозрюваного, що він орендує дану квартиру, проте не перевірив наявність договору оренди квартири і строку його дії, застосувавши при цьому домашній арешт на 2 місяці за вказаною адресою.

На переконання прокурора, єдиним запобіжним заходом, який здатен забезпечити виконання підозрюваним покладеним на нього обов`язків та унеможливить реалізацію наявних ризиків є запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи прокурора ОСОБА_5 , яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити, думку підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається із матеріалів судового провадження, слідчим відділом Броварського районного управління поліції Головного управління Національної поліції Київської області, за процесуального керівництва Броварської окружної прокуратури Київської області, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000695 від 30.08.2023 за ознакою кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч.4 ст. 185 КК України.

Згідно даних клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що 18.01.2023 ОСОБА_7 , знаходячись на території міста Бровари, Київської області, більш точне місце досудовим розслідуванням не встановлено, помітив платіжну банківську картку АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , яка належала ОСОБА_16 , який загинув в авіакатастрофі на території м. Бровари 18.01.2023, під час якої зазначена картка була втрачена, та в цей час у ОСОБА_7 виник злочинний та протиправний умисел на привласнення вказаної банківської картки з метою заволодіння грошовими коштами, доступ до яких здійснюється з її використанням.

Так, ОСОБА_7 , перебуваючи на території міста Бровари, усвідомлюючи, що вказана банківська картка, а також грошові кошти, доступ до яких здійснюється з її використанням є чужою власністю, діючи умисно, маючи умисел, спрямований на привласнення офіційного документа та корисливу мету, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, маючи на меті подальше використання цієї карти у власних протиправних корисливих цілях, а саме заволодіння коштами розміщених на банківському розрахунковому рахунку НОМЕР_2 , який в силу вимог ст. 1 Закону України «Про інформацію» № 2657-ХІІ від 02.10.1992, ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» № 2121-ІII від 07.12.2000, Закону України «Про платіжні послуги» № 1591-ІХ від 30.06.2021 та примітки до ст. 358 КК України, є офіційним документом, оскільки містить зафіксовану на матеріальному носієві інформацію, яка підтверджує та посвідчує певні факти, які здатні спричинити наслідки правового характеру, та видана повноважною особою юридичної особи з дотриманням визначеної законом форми та містить передбачені законом реквізити, приховав вищевказану карту, чим привласнив офіційний документ тим самим позбавив власника картки можливості використовувати її за призначенням.

Крім того, органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_7 30.01.2023 у період часу з 08 год. 50 хв. до 16 год. 13 хв., після того як привласнив платіжну банківську карту АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , яка належала загиблому ОСОБА_16 та з використанням якої здійснюється доступ до грошових коштів розміщених на банківському розрахунковому рахунку НОМЕР_3 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення грошових коштів, шляхом зняття готівкових коштів з привласненої ним банківської картки потерпілого, не володіючи інформацією про персональний ідентифікаційний номер платіжної карти (пін-код), встановлений на останню для ідентифікації держателя спеціального платіжного засобу під час здійснення операцій з її використанням, діючи в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2402-ІХ, який неодноразово продовжувався та діє на всій території України до цього часу, умисно, протиправно, з корисливих мотивів, переслідуючи мету незаконного збагачення, маючи у користуванні раніше привласнену банківську карту, емітентом якої є Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» № НОМЕР_1 , з номером рахунку НОМЕР_3 , неодноразово, шляхом зняття готівки або сплати за товар, таємно викрав з банківського рахунку ОСОБА_16 кошти на загальну суму 20477 гривень 03 копійок, розпорядившись коштами на власний розсуд, спричинивши своїми умисними діями потерпілій ОСОБА_17 матеріальної шкоди в сумі 20477 гривень 03 копійок.

26.01.2024 о 18 год. 05 хв. ОСОБА_7 у межах вказаного кримінального провадження повідомлено про підозру в умисному привласненні офіційного документа, вчиненому з корисливих мотивів, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 1 ст. 357 КК України, у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому в умовах воєнного стану, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 4 ст. 185 КК України, а також у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому в умовах воєнного стану, повторно, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 4 ст. 185 КК України.

30.01.2024 слідчий слідчого відділу Броварського районного управління поліції Головного управління Національної поліції Київської області ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області із клопотанням, погодженим прокурором Броварської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_8 , в якому просила застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб, із визначенням розміру застави.

Ухвалою слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 30.01.2024 задоволено частково клопотання слідчого та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту за місцем проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 2 місяці з моменту винесення ухвали, а саме з 30.01.2024 по 30.03.2024 включно, з 18.00 год. до 06.00 год.

Цією ж ухвалою покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки: не залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора чи суду; прибувати до слідчого, прокурора або суду за кожною вимогою; не відлучатись з м. Бровари, Київської області без дозволу слідчого, прокурора чи суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця свого проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками в даному кримінальному провадженні;

Дозволено ОСОБА_7 у період воєнного стану в Україні під час повітряної тривоги покидати місце проживання для перебування у найближчому до місця проживання укритті.

З таким висновком погоджується і колегія суддів.

Як убачається з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно частин 1, 4 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, прокурор доведе обставини про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення та наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, але не доведе обставини, про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, що зазначений у клопотанні.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У справі «Маккей проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.

Європейський суд з прав людини під час вирішення справи «Медведев та інші проти Франції» зауважив, що право на свободу і особисту недоторканість має першочергове значення у «демократичному суспільстві» у значенні, передбаченому Конвенцією.

Відповідно до п. «с» ст. 5 Конвенції, законними є арешт або затримання, здійснені з метою допровадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

У той же час, Європейський суд зазначає, що національний суд, який вирішує питання про взяття особи під варту, повинен визначити, чи виправдовують інші підстави, наведені органом досудового розслідування, позбавлення особи свободи.

Суд у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

Відповідно до п. 54 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Зенцов і інші проти Російської Федерації», до визнання винним обвинувачений повинен вважатися невинним, і мета даного положення, по суті, вимагає попереднього звільнення, якщо тривале утримання під вартою більш не являється обґрунтованим.

Особа, обвинувачувана у вчиненні злочину, має бути завжди звільнена до суду, за винятком випадків, коли Держава може довести, що існують «істотні і достатні» причини для обґрунтування безперервного утримання під вартою».

На переконання колегії суддів, вказані вимоги слідчим суддею належним чином дотримані.

Дійшовши висновку про недоведеність підстав для застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосувавши щодо нього запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час доби, слідчим суддею встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України.

Крім того, слідчим суддею обґрунтовано визнано доведеними вказані у клопотанні слідчого ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду, незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

При цьому, станом на день розгляду клопотання слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність існування у кримінальному провадженні інших вказаних у клопотанні слідчого ризиків, зокрема можливості підозрюваного знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, а також недоведеність стороною обвинувачення існування обставин, які дають підстави для висновків, що з урахуванням даних про особу підозрюваного та конкретних обставин інкримінованих йому кримінальних правопорушень, інші запобіжні заходи, окрім тримання під вартою, не зможуть запобігти встановленим у кримінальному провадженні ризикам, не забезпечать виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, та які б виправдовували обмеження права підозрюваного на свободу.

З такими висновками погоджується колегія суддів, та звертає увагу на недоведеність слідчим у клопотанні та прокурором під час апеляційного розгляду тих обставин, що заявлені органом досудового розслідування ризики мають такий ступінь небезпеки та такий ступінь вірогідності, якому зможе запобігти лише винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Враховуючи конкретні обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 , тяжкість покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих злочинів, дані про особу підозрюваного, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого існують у кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, є запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час доби, із покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дослідив всі обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та вмотивованого рішення, в повній мірі врахував вимоги статті 194 КПК України та за відсутністю доведених обставин, які б слугували підставою для застосування виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обґрунтовано задовольнив частково клопотання слідчого, застосувавши до підозрюваного більш м`який запобіжний захід.

Викладені в апеляційній скарзі доводи щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих кримінальних правопорушень та наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, враховані слідчим суддею при прийнятті рішення про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту, який, на думку колегії суддів, співмірний з особою підозрюваного, тяжкістю злочинів, та підстав вважати його занадто м`яким колегія суддів не убачає.

При цьому, апеляційна скарга не містить та прокурором не наведено обставин, які дають підстави для висновків, що з урахуванням конкретних обставин кримінального правопорушення та особи підозрюваного, запобіжний захід у виді домашнього арешту не зможе запобігти встановленим у кримінальному провадженні ризикам.

Посилання прокурора на існування у кримінальному провадженні ризику вчинення іншого кримінальних правопорушень,колегія суддів вважає безпідставними, оскільки матеріали клопотання не містять і в судовому засіданні прокурором не наведено жодних конкретних фактів на підтвердження вказаних доводів.

Інші доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 176-178, 181, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Броварської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2024 року, -без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3