КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №367/1546/23 Головуючий в І інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/1111/2024 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

18 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №0000466 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Ірпінського міського суду Київської області від 18.08.2023 у кримінальному провадженні щодо обвинуваченого,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця м. Львів, громадянина України, українця, пенсіонера, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 286 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Ірпінського міського суду Київської області від 18.08.2023, ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого за частиною 1 статті 286 КК України, та призначено йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Застосовано до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вимоги статті 75 КК України і звільнено його від відбування основного покарання з випробуванням, визначивши іспитовий строк - 1 (один) рік.

На підставі статті 76 КК України покладено на засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , року, такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов законного представника ОСОБА_10 - ОСОБА_11 до ОСОБА_6 , Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, - задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь законного представника ОСОБА_10 - ОСОБА_11 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) завдану моральну шкоду в сумі 100 000,00 грн. (сто тисяч гривень).

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант», , на користь законного представника ОСОБА_10 - ОСОБА_11 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) завдану матеріальну шкоду в розмірі 14 500 грн. (чотирнадцять тисяч п`ятсот гривень).

Стягнуто із засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь держави документально підтверджені витрати на проведення експертиз в загальному розмірі 4 633 грн. 72 коп.

Міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до набрання вироком законної сили не обирати.

Речовий доказ по справі: автомобіль «Nissan Note», реєстраційний номер НОМЕР_3 , вважати повернутим власнику.

Згідно вироку суду, 20.02.2022, близько 17:50 год., (точного часу не встановлено), керуючи технічно справним автомобілем марки «Nissan Note» реєстраційний номер « НОМЕР_3 », рухаючись проїзною частиною вулиці Університетської в районі перехрестя із вулицею Високою міста Ірпінь Бучанського району Київської області, в напрямку м. Буча Київської області, діючи в порушення вимог п.п. 2.3 б) д) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002 (далі-ПДР), згідно з якими «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху», не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, внаслідок чого своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху та порушуючи вимоги п. 18.1 ПДР згідно з яким «водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека» при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувала, перетинаючи проїзну частину з права на ліво відносно напрямку руху керованого ОСОБА_6 транспортного засобу, пішохід ОСОБА_10 , не зменшив швидкість, не зупинився, щоб дати дорогу пішоходу, внаслідок чого здійснив наїзд на останню.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді: перелому медіальної лодижки лівої великогомілкової кістки, струсу головного мозку, а також забійної рани лоба та брови справа, які утворилися від дії тупого/их предмету/ів та відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості, так як для зрощення перелому необхідний термін більше 21-го дня.

Порушення ОСОБА_6 вимог п.п. 2.3 б), д), та 18.1 ПДР перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення потерпілій ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесного ушкодження.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на суворість покарання та невідповідність принципам достатності покарання для виправлення винного, просить вирок Ірпінського міського суду Київської області від 18.08.2023 - змінити. Призначити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 покарання за скоєне ним кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України у виді 2 років обмеження волі. Застосувати до ОСОБА_6 вимоги ст. 75 КК України і звільнити його від відбування основоного покарання з випробуванням, визначивши іспитовий строк 1 рік. На підставі ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_6 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Стягнуто з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь законного представника ОСОБА_10 - ОСОБА_11 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) завдану моральну шкоду в сумі 10 000,00 грн. (десять тисяч гривень).

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що обставиною, що пом?якшує покарання підсудному ОСОБА_6 є визнання вини в повному обсязі, його щиросердне розкаяння, активне сприяння слідству у розкритті злочину. За час проведення досудового слідства ОСОБА_6 вже багаторазово пожалкував про скоєне ним кримінальне правопорушення, навчений та покараний наріканням оточуючих людей. ОСОБА_6 у скоєному проявив щиросердне розкаяння. Також, під час судового розгляду справи суд першої інстанції не врахував того, що характеристика підсудного надана працівником органу національної поліції за місцем прописки у 2019 році ОСОБА_6 , за якою підсудний не проживав, а фактично проживав у м. Буча до 5 березня 2022 року, а після його місце фактичного проживання є АДРЕСА_2 . Тобто «посередня». характеристика за місцем проживання, що врахована судом при визначенні покарання мала б бути піддана розумному сумніву щодо її вірності.

Крім того, апелянт вказує, що у матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази того, що мало місце не зменшення швидкості руху автомобіля при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувала, пішохід ОСОБА_10 .

Також апелянт зазначає, що під час судового розгляду обвинувачений інформував суд, що єдиним джерелом його доходу є підробіток в таксі «Bolt» через відповідний мобільний додаток, а тому вирок суду, за умови набрання ним законної сили, позбавить його єдиного джерела доходу та забезпечення найнеобхідніших життєвих потреб у харчуванні, оплаті місця проживання, а також спричинить неможливість виконання рішення суду про відшкодування моральної шкоди.

Крім того, апелянт вказує, що оскаржуваний вирок суду в частині компенсації моральної шкоди є необґрунтованим, оскільки з доказами, що підтверджують обставини та методику визначення розміру моральної шкоди зі змісту позовної заяви, та долучених до неї доказів не вдалося ознайомитися. Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги недоведеність глибини моральних страждань позивачів, характер психологічної травми, яку отримано у зв?язку дорожньо-транспортною подією, конкретні обставини заподіяння шкоди здоров?ю потерпілої, істотність вимушених змін у життєвих стосунках. Визначаючи розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню на користь позивача суд першої інстанції порушив принцип розумності, виваженості та справедливості.

Крім того, захисник посилається на положення ст. 26-1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та вказує вироком суду першої інстанції стягнено з ТДВ СК «Альфа-Гарант» завдану матеріальну шкоду в розмірі 14 500 грн. (чотирнадцять тисяч п?ятсот гривень). При цьому, визначений судом розмір компенсації моральної шкоди є непропорційним до завданих матеріальних збитків.

Обвинувачений ОСОБА_6 будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду, у судове засідання не прибув, про поважність причин своєї відсутності не повідомив, при цьому як захисник, так і представник потерпілого та прокурор не заперечували проти проведення апеляційного розгляду у відсутність обвинуваченого.Враховуючи наведене та вимоги ч. 4 ст. 405 КПК України, апеляційний розгляд проведено без участі обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора та представника потерпілого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Згідно із ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами, в їх сукупності, які за згодою учасників судового провадження досліджувались у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому, згідно із ч. 2 ст. 394 КПК України апеляційному оскарженню і перегляду не підлягають.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжкого злочину, конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до вчиненого (вину визнав, щиро каявся), особу обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_6 раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, має постійне місце проживання, офіційно не працевлаштований, пенсіонер, за місцем проживання характеризується посередньо, систематично порушує правила дорожнього руху та неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, шкоду, завдану потерпілій добровільно не відшкодував, відсутність обставин, що обтяжують покарання, до обставин, що пом`якшують покарання суд першої інстанції відніс щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, в межах, установлених санкцією інкримінованої йому статті, відповідно до положень КК України, у виді обмеження волі та звільнив його від відбуваня основного покарання на підставі ст.. 75 КК України з покладеням певних обовязків, передбачених ст.. 76 КК України.

Всупереч доводам апеляційної скарги захисника, суд першої інстанції, врахувавши дані про особу ОСОБА_6 , грубе порушення Правил дорожнього руху з боку обвинуваченого, що спричинило потерпілій тілесне ушкодження середньої тяжкості, що беззаперечно встановлює суспільну небезпеку з реальною загрозою заподіяння істотної шкоди людині, дійшов висновку про необхідність застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, з яким погоджується і колегія суддів, та підстав для призначення ОСОБА_6 покарання без позбавлення права керування транспортними засобами не вбачає.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що єдиним джерелом доходу обвинуваченого ОСОБА_6 є підробіток в таксі, а тому позбавлення його права керування транспортним засобом, позбавить його єдиного джерела доходу та забезпечення найнеобхідніших життєвих потреб у харчуванні, оплаті місця проживання, а також спричинить неможливість виконання рішення суду про відшкодування моральної шкоди, то колегія суддів вважає їх неспроможними, з огляду на систематичність порушення ОСОБА_6 правил дорожнього руху та неодноразовим притягненням його до адміністративної відповідальності, а також відсутність доказів того, що керування ОСОБА_6 транспортним засобом пов`язано з трудовою діяльністю, як єдино можливий вид заробітку.

Доводи апеляційної скарги захисника про невідповідність призначеного його підзахисному покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого через суворість, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки призначене обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції покарання відповідає принципу індивідуалізації покарання, з огляду на вимоги ст. 50 КК України, узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність, відповідає основній меті покарання, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів.

Щодо тверджень захисника про сумнівність характеристики на ОСОБА_6 , то вони є неспроможними, оскільки, як слідує з матеріалів справи довідка-характеристика надана та завірена старшим дільничним офіцером поліції сектору превенції відділу поліції №2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_12 , і жодних сумнівів у колегії суддів не викликає. Жодних доказів, якіб свідчили про сумнівність характеристики захисником до суду апеляційної інстанції не надано.

Посилання захисника в апеляційній скарзі, на відсутність належних та допустимих доказів щодо не зменшення ОСОБА_6 швидкості руху автомобіля при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, колегія суддів до уваги не бере, оскільки сторони кримінального провадження в суді першої інстанції не заявляли клопотань з приводу дослідження доказів, адже не оспорювали фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, і як наслідок, не оспорювали зібрані під час досудового розслідування докази, у зв`язку з чим, за згодою учасників судового провадження розгляд справи і було проведено в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника щодо неправильного вирішення судом першої інстанції цивільного позову законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_10 - ОСОБА_11 про відшкодування моральної шкоди, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами, визначеними КПК України, із застосуванням норм ЦПК України.

Частина 1 ст. 116 ЦК України визначає загальні підстави відшкодування моральної шкоди: моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, котра її завдала, за наявності її вини у заподіянні такої шкоди.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи в результаті яких дій (бездіяльності) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як встановлено судом першої інстанції, внаслідок вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушенняпотерпілій ОСОБА_10 завдані тілесні ушкодження у вигляді: перелому медіальної лодижки лівої великогомілкової кістки, струсу головного мозку, а також забійної рани лоба та брови справа. При цьому, 24.03.2022 ОСОБА_10 було проведено операцію МОС неправильно консолідованого перелому медіального щиколотка опорною DCP пластиною та двома кортикальними гвинтами та надано лікувальні та трудові рекомендації. Ці обставини підтверджуються випискою з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_10 , історія хвороби №02674.

На переконання колегії суддів, участь у дорожньо-транспортній пригоді, отримання ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, що відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості, так як для зрощення перелому необхідний термін більше 21-го дня, проведення оперативного втручання, після якого потерпіла потребувала щоденних перев`язок, зняття швів з о/п рани через два тижні після операції, вживання призначених препаратів при болях, комплекс активно-пасивних вправ на лівий колінний суглоб, спостереження у в ортопеда - травматолога, педіатра та сімейного лікаря за місцем проживання, а також контроль в ортопедичному відділенні КНП «ТОКЛ» ТОР через 1 міс, 2 міс, 3 міс, 6 міс та 12 міс., безумовно негативно вплинуло на моральний стан потерпілої, яка є молодою дівчиною 2006 року народження та призвело до нераціонального витрачання життєвого часу (на лікування, проведення правових заходів), що обумовило необхідність залучення значних фізичних, душевних та моральних ресурсів.

Окрім того, з отриманою внаслідок ДТП травмою потерпіла разом з батьками знаходилась в м. Ірпінь, на час повномасштабного вторгнення рф на територію України, у зв`язку з чим не мала можливості отримувати належну медичну допомогу, а тому доводи захисника в апеляційній скарзі про відсутність доказів та недоведеність моральних страждань потерпілої, є безпідставними.

Водночас, є обґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника щодо безпідставного стягнення всього розміру заподіяної потерпілій моральної шкоди виключно з обвинуваченого ОСОБА_6 .

Як слідує з матеріалів провадження на час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6 була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант», що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до положень ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або згаданим вище Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених ст. 37) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року (справа № 147/66/17, провадження № 14-95цс20), внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за законом №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961- IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-Vне має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату).

Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Враховуючи розподіл у деліктному зобов`язанні між винуватцем ДТП (страхувальником) і страховиком (МТСБУ) обов`язку з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації наземних транспортних засобів, а також те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем має визначені законом межі та порядок реалізації, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована (п.п. 149, 150).

При цьому, потерпіла особа у разі настання страхового випадку набуває право на відшкодування моральної шкоди. Страхове відшкодування такої шкоди охоплює лише шкоду потерпілій фізичній особі, заподіяну у зв`язку з її каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (зокрема, смертю). У таких випадках розмір моральної шкоди, яку відшкодовує страховик винної особи, передбачений статтею 26-1 та пунктом 27.3 статті 27 Закону1961-IV (п. 172).

Відповідно до статті 26-1 Закону 1961-IV, страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Всупереч викладеному, незважаючи на встановлення того факту, що на момент вчинення кримінального правопорушення цивільно-правова відповідальність володільця транспортного засобу було застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант» й був наявний поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та було стягнуто з ТДВ СК «Альфа-Гарант» матеріальну шкоду, позивачі в якості співвідповідача не залучили страхову компанію, та, відповідно, суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про стягнення всього розміру заподіяної потерпілій моральної шкоди виключно з обвинуваченого ОСОБА_6 .

Зважаючи на те, що з ТДВ СК «Альфа-Гарант» судом першої інстанції стягнуто на користь законного представника ОСОБА_10 - ОСОБА_11 завдану матеріальну шкоду в розмірі 14 500 грн. і 5% від цієї суми підлягало сплаті страховиком у відшкодування потерпілій моральної шкоди, тобто 725 грн. Відповідно, колегія суддів вважає за необхідне зменшити на вказану суму вірно визначений судом розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілої, а саме, зменшити до 99275 грн.

Керуючись ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Вирок Ірпінського міського суду Київської області від 18.08.2023 у кримінальному провадженні №0000466 щодо обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.1 ст. 286 КК України - змінити в частині вирішення цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди.

Зменшити розмір стягнутої з ОСОБА_6 на користь законного представника ОСОБА_13 - ОСОБА_11 у відшкодування моральної шкоди суми зі 100000 грн. до 99275 грн.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

__________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4