Справа № 462/1920/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/438/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2024 року у м. Львові колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 07 березня 2024 року щодо ОСОБА_6 ,

з участю: прокурора ОСОБА_7

встановила:

цим вироком ОСОБА_6 , визнано винним у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та обрано йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 /один/ рік.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбуття призначеного покарання із визначенням 1 /одного/ року іспитового строку.

На вказаний вирок суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання змінити, зокрема призначити йому за ч.1 ст.309 КК України покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. В іншій частині вирок залишити без змін.

Вважає, що призначене йому судом покарання за своїм видом та розміром є явно несправедливим через свою суворість.

Наголошує, що звільнення від відбування покарання з випробуванням має умовний характер, зокрема призначений захід примусу хоча й не застосовується, однак у перспективі особа звільняється від його відбування за умови виконання встановлених судом обов`язків протягом іспитового строку. Натомість покарання у виді штрафу вичерпується необхідністю сплати грошового стягнення і не передбачає покладення на засудженого будь-яких додаткових обов`язків, заборон чи обмежень.

Звертає увагу, що суд призначаючи йому покарання у виді 1 року обмеження волі, належним чином не врахував ступінь та характер суспільної небезпеки вчиненого діяння, його наслідки, дані, що позитивно характеризують його особу, обставини, що пом`якшують покарання, а саме те, що він уперше притягується до кримінальної відповідальності, його молодий вік, міцні соціальні зв`язки, позитивну характеристику за місцем служби, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих обставин. Також судом не враховано те, що він брав участь в АТО, проходить військову службу у ЗСУ(брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, внаслідок чого отримав поранення).

На його думку, суд призначив найбільш тяжкий вид покарання, передбачений санкцією статті у виді обмеження волі та звільнив його від відбування з випробуванням на підставі ст.75 КК України. При цьому суд не навів у вироку мотивів про те, чому мети покарання неможливо досягти при застосуванні одного із заходів примусу, передбаченого санкцією ч.1 ст.309 КК України, які не пов`язані з обмеженням волі.

Судом встановлено, 22 лютого 2024 року приблизно 13 год. 15 хв., обвинувачений ОСОБА_6 , рухаючись по вул. Залізнична, що у Залізничному районі м. Львова, на землі знайшов (придбав) один прозорий, безбарвний, полімерний пакет з пазовим замком та смужкою фіолетового кольору біля горловини всередині якого знаходилась кристалічна речовина білого кольору. Зрозумівши, що це психотропна речовина, ОСОБА_6 вирішив зберігати знайдений прозорий, безбарвний, полімерний пакет з пазовим замком та смужкою фіолетового кольору біля горловини всередині якого знаходилась кристалічна речовина білого кольору, з метою власного вживання, без мети збуту.

Цього ж дня 22 лютого 2024 року, близько о 13 год. 30 хв., дільничним офіцером поліції сектору превенції ВП №1 ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області, навпроти будинку №7 по вул. Залізнична у м. Львові, було зупинено обвинуваченого ОСОБА_6 , який добровільно під час огляду місця події з 15:06 по 15:12 год. 22.02.2024 видав з правої зовнішньої кишені джинсів один прозорий, безбарвний, полімерний пакет з пазовим замком та смужкою фіолетового кольору біля горловини всередині якого знаходилась кристалічна речовина білого кольору.

У виявленій та вилученій у обвинуваченого ОСОБА_6 кристалічній речовині білого кольору, яка містилась в одному прозорому, безбарвному, полімерному пакеті з пазовим замком та смужкою фіолетового кольору біля горловини виявлено - PVP, який згідно «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», що затверджений постановою Кабінету міністрів України №770 від 06.05.2000 відноситься до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено. Загальна маса PVP, яка вилучена у ОСОБА_6 , становить 1,0414 грама.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_8 в судове засідання не з`явилися, однак подали клопотання про розгляд апеляційної скарги без їх участі. Окрім того, в клопотанні просили задоволити апеляційну скаргу в повному обсязі.

При апеляційному розгляді справи прокурор заперечив апеляційні доводи обвинуваченого, з огляду на безпідставність таких, та просив залишити без змін оскаржуване судове рішення.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, вбачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з ч.2 ст.382 КПК України, вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані належним чином.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, розглядався у спрощеному провадженні, без проведення судового розгляду та виклику учасників кримінального провадження, а тому встановлені досудовим розслідуванням та судом фактичні обставини справи, колегія суддів, відповідно до вимог ч.1 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України, не переглядає.

Перевіривши апеляційні доводи обвинуваченого щодо призначеного покарання, колегія суддів приходить до висновку, що призначене місцевим судом покарання за вчинення кримінального просткпнку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, відповідає вимога ст.ст. 50, 65 КК України.

В силу вимог ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Як випливає зі змісту ст.75 КК України, застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності обґрунтованих підстав для висновку, що виходячи з тяжкості кримінального правопорушення, даних про особу винного та інших обставин кримінального провадження виправлення обвинуваченого є можливим без ізоляції від суспільства.

Так, при призначенні ОСОБА_6 покарання місцевим судом у повні мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, його наслідки, обставини та мотиви скоєння кримінального проступку, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем служби, що є обставинами, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

З приводу апеляційних доводів обвинуваченого про необхідність пом`якшення призначеного покарання з тих підстав, що у нього міцні соціальні зв`язки та він брав участь в АТО, то такі є безпідставними, оскільки ці обставини існували на час скоєння ним кримінального проступку, але вони його не спинили від вчинення протиправних дій.

Що стосується доводів обвинуваченого про необхідність застосування положень ст.69 КК України при призначенні покарання, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Апелянтом не зазначено обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та дають підстави для застосування положень ст.69 КК України при призначенні покарання, а також свідчать явну несправедливість призначеного покарання.

За змістом ст.69 КК України вбачається, що призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, можливе лише у тому випадку, коли встановлені по справі обставини, що пом`якшують покарання, настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення особі навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим.

З відомостей кримінального провадження та доводів апеляційної скарги, а також фактичних обставин справи, не вбачається обставин, які б істотно знизували ступінь тяжкості вчиненого злочину та надавали законні підстави для застосування положень ст.69 КК України при призначенні обвинуваченому покарання.

На переконання колегії суддів встановлені у справі обставини, хоча й пом`якшують покарання обвинуваченого, проте істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального проступку та ступінь суспільної небезпеки і не є достатніми для застосування положень ст. 69 КК України.

За таких обставин, колегією суддів не встановлено правових підстав для зміни оскаржуваного вироку, з урахуванням доводів, зазначених в апеляційній скарзі обвинуваченого.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою зміну чи скасування ухваленого обвинувального вироку, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Залізничного районного суду м. Львова від 07 березня 2024 року щодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: