ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2024 р. Київський районний суд м. Харкова у складі суду:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 ,

обвинуваченої ОСОБА_11 ,

захисника адвоката ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 07.08.2014 року за № 0001972 відносно

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Харкова, громадянки України, не судимої, з вищою освітою, одруженої, має на утриманні неповнолітню дитину, 2010 р.н., працюючої викладачем ХГПУ ім. Г.С. Сковороди, зареєстрована та мешкає: АДРЕСА_1

з кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 369-2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_11 ,працюючи викладачем Харківського Національного Педагогічного Університету ім. Г.С.Сковороди, відповідно наказу ректора ХНПУ ім. Г.С.Сковороди № 5-од від 10 січня 2014 року була включена в склад відбіркової комісії для прийому документів абітурієнтів на юридичний факультет ХНПУ ім. Г.С.Сковороди, що дало їй можливість спілкуватися з абітурієнтами, які здають документи для складання іспитів до вузу, займатися прийом документів абітурієнтів, оформленням особових справ вступників за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавра і проведення консультацій з питань вибору професій на денну та заочну форму навчання, ОСОБА_11 вчинила зловживання впливом за наступних обставин.

07.08.14 року, скориставшись службовим становищем в процесі приймання документів, необхідних для вступу до Харківського Національного Педагогічного Університету ім. Г.С.Сковороди, ОСОБА_11 познайомилась з майбутнім абітурієнтом ОСОБА_13 і внесла останній пропозицію незаконно вплинути за неправомірну винагороду у сумі 500 доларів США на посадових осіб предметної екзаменаційної комісії, які перевіряють і оцінюють вступні письмові екзаменаційні роботи абітурієнтів та, відповідно, вирішують питання щодо зарахування до названого навчального закладу.

ОСОБА_11 достовірно знаючи, що головою фахової екзаменаційної комісії з напрямку підготовки „Правознавство, який тимчасово, на період проведення вступних іспитів, обіймає посаду юридичної особи публічного права, яка відповідно ч. 2 ст. 4 Закону України „Про запобігання і протидії корупції" прирівнюється до осіб, уповноважених на виконання функцій держави, а також приймає вступні іспити у ОСОБА_13 є ОСОБА_14 . ОСОБА_11 запропонувала ОСОБА_13 вплинути на голову фахової екзаменаційної комісії з напрямку підготовки „Правознавство, таким чином, щоб ОСОБА_13 склала вступні іспити і була зарахована як абітурієнт на 2-й курс Юридичного факультету Харківського Національного Педагогічного Університету ім. Г.С.Сковороди. За це ОСОБА_11 зажадала від ОСОБА_13 неправомірну вигоду у розмірі 500 доларів США.

11 серпня 2014 року, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на отримання неправомірної вигоди, використовуючи свої робочі стосунки, перебуваючи в адміністративному приміщенні Харківського Національного Педагогічного Університету ім. Г.С.Сковороди, ОСОБА_11 звернулася до голови фахової екзаменаційної комісії з напрямку підготовки „Правознавство ОСОБА_14 з проханням посприяти проведенню вступних іспитів ОСОБА_13 ..

В подальшому ОСОБА_11 , здійснюючи свій злочинний намір, 11 серпня 2014 року, приблизно в 12 годин 30 хв., знаходячись в холі приміщення приймальної комісії ХНПУ ім. Г.С.Сковороди, розташованої за адресою: м. Харків вул. Блюхера 2, діючи умисно, з корисливих мотивів, одержала від ОСОБА_13 неправомірну вигоду в розмірі 6000 грн. за вплив на прийняття рішення посадовими особами екзаменаційної комісії про складання вступних іспитів ОСОБА_13 на юридичний факультет ХНПУ ім. Г.С.Сковороди, які віднесла в приміщення приймальної комісії і поклала в свій робочий стіл, після чого ОСОБА_11 була затримана працівниками міліції, а незаконно отримана вигода в сумі 6000 грн. виявлена та вилучена

Таким чином, ОСОБА_11 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 369-2 КК України, як одержання неправомірної вигоди за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави.

Обвинуваченою ОСОБА_11 під час всього розгляду справи провини у інкримінованому кримінальному правопорушенні за ч.2 ст. 369-2 КК України не визнається.

В судовому засіданні ОСОБА_11 просила її виправдати, та пояснювала, що дійсно влітку 2014 року вона працювала на посаді технічного секретаря в приймальній комісії ХНПУ ім. Г.С.Сковороди та реєструвала документи від абітурієнтів, які вступали на перший курс юридичного факультету ХНПУ ім. Г.С.Сковороди, денна форма навчання. В серпні 2014 року до приймальної комісії зайшли чоловік та жінка, як їй потім стало відомо, це були ОСОБА_15 (працівник поліції) та ОСОБА_13 , вони представились як пара і чоловік говорив, що його дівчина хоче поступити на заочне відділення 2 курсу за контрактом. Вона їх відвела до іншого секретаря, який приймав документи на 2 курс заочного відділення. Потім вони до неї знов повернулися і попросили в неї її телефон для того, щоб ще проконсультуватись щодо документів, які треба подавати до комісії. Оскільки в Університеті був недобір і ректор Університету завжди говорив, що треба щоб більше абітурієнтів приходило до їх навчального закладу, то треба їм телефони давати і всіляко сприяти, щоб до них йшли абітурієнти, оскільки від цього залежить їх навчальні плани, їх заробітна плата. Вона дала їм номер свого телефону для консультацій на їх прохання. І це була перша зустріч з ОСОБА_16 і ОСОБА_17 .

Потім, ОСОБА_13 в інший день їй подзвонила та сказала, що їй треба донести якісь документи або фотографії, однак зараз обідня перерва і вона не встигає їх подати, а вже після обіду в неї співбесіда. Пояснювала, що якщо і говорили про якісь гроші, то це були розмови щодо оплати контракту, яку треба оплатити і принести квитанцію до Університету, щоб зарахували на навчання, і вона говорила їй, що беруть всіх бажаючих, треба тільки оплатити навчання, а співбесіди на 2 курс заочного відділення за контрактом це тільки формальність, оскільки є недобір. Вона сказала ОСОБА_16 покласти документи, які необхідно донести секретарю в комісію (чи фото, чи копії диплому) в конверт і вона в обід віднесе це секретарю, що вона і зробила. ОСОБА_13 їй в холі віддала конверт з документами і вона його віднесла секретарю, яка приймала документи у ОСОБА_16 , яка сиділа в іншій кімнаті і все було в обідню перерву, оскільки потім вже у ОСОБА_16 повинна бути співбесіда. Поруч стояв палив ОСОБА_18 і вона також говорила ОСОБА_16 , що всі викладачі добре налаштовані до абітурієнтів, оскільки недобір і всі вони є майбутніми студентами. Далі, вона зайшла у вбиральню і її одразу після виходу з вбиральні було затримано працівниками поліції, після зустрічі з ОСОБА_16 вона до своєї кімнати не поверталась.

Вказувала, що ОСОБА_16 їй винагороду не пропонувала і не було за що, оскільки вона була технічним секретарем по прийому документів від абітурієнтів на 1 курс, які здавали ЗНО та за результатами ЗНО і оплати контракту приймались на навчання. Впливати на будь - які рішення комісій щодо проведення співбесід з іншими абітурієнтами на старші курси за контрактом вона також не могла та не мала, з ОСОБА_18 в неї ніяких домовленостей не було і впливати на нього не могла, оскільки їх пов*язувала лише робота в одному навчальному закладі, на різних кафедрах.

Також, вказувала, що конверт, який був вилучений в її столі в приймальній комісії їй невідомий, вона його туди не клала, це не той конверт, який їй давала ОСОБА_16 з документами і яким чином опинився конверт в її столі, який був вилучений їй не відомо, цей конверт вона в руках не тримала. Вона вважає, що це була провокація і цей конверт підкинули їй у стіл, доступ до цієї шухлядки був вільним, вони не зачинялись.

З приводу висновку експертизи та результатів змивів з її рук повідомила, що при перевірці її рук працівниками поліції лампою ніяких слідів не було, а потім якимось чином з*явились результати щодо виявлення на її руках сліди люмінесцентного порошку, і вона думає, що їй на руки або ОСОБА_16 , або на ватку чи пакет працівниками поліції було поміщено ці сліди люмінесцентного порошку, і це також є провокацією.

Незважаючи на невизнання своєї провини обвинуваченою, суд, дослідивши показання останньої, вислухавши показання свідків, дослідивши інші докази у справі, вважає, що провина обвинуваченої у вчиненні інкримінованого правопорушенні доведена повністю і підтверджується наступними доказами:

-показаннями свідка ОСОБА_13 (яка змінила прізвище на ОСОБА_19 ) в судовому засіданні пояснила, що 07.08.2014 року вона звернулась до приймальної комісії ХНПУ ім. Г.С. Сковороди, оскільки в неї виникла потреба продовжити освіту. Вона прийшла в приймальну комісію та подала документи. Там до неї підійшла ОСОБА_20 , яка представилась як ОСОБА_21 і сказала, що конкурс великий і для того, щоб вступити треба доплатити 500 доларів США. Вона сказала, що подумає та пішла. Вона дала свій номер телефону ОСОБА_20 і та сказала, що подзвонить та скаже, що потрібно, ПАнсевич їй сказала, що треба гроші принести до екзамену. Вона думала, що на ній хочуть збагатитися і тому вона пішла і написала заяву в поліцію, біля якої проходила на вокзалі. Потім вона приїхала до поліції, принесла свої гроші 6000 грн., їй встановили камеру і вона пішла в інститут на екзамен. ОСОБА_20 її познайомила з головою комісії ОСОБА_22 , щоб посприяти, і говорила, що все вирішено, оскільки вона принесла гроші. Коли вона прийшла, ОСОБА_20 в неї питала, гроші в конверті, вона відповіла ні, і тоді ОСОБА_20 їй винесла конверт, щоб вона поклала в нього гроші. Вона поклала гроші в конверт і передала його ОСОБА_20 . Потім ПАнсевич їй сказала чекати в холі, покличуть на екзамен, там щось писати, тільки не пустий бланк здавати і вона вже поступила. Потім ПАнсевич пішла, а вона чекала в холі інституту на екзамен. Коли затримали ОСОБА_20 , вона злякалася, розхвилювалася та не пішла на екзамен. Зазначила, що ОСОБА_23 їй мало знайомий, прізвище вона його не знала, вона познайомилась з ним в клубі в компанії, в інституті його зустріла випадково і він в неї також питав, чого вона там робить. В день затримання ОСОБА_23 з нею не було. Оговорювати потреби обвинувачену в неї немає.

-показаннями свідка ОСОБА_24 в судовому засіданні та яка пояснювала, що в серпні 2014 році вона працювала в приймальній комісії ХНПУ ім. Г.С.Сковороди з ОСОБА_20 , тільки приймала документи на інший факультет. ЇЇ запросили для проведення слідчих дій і вона бачила, що просвічували гроші, конверт, які світились. Лампою просвічували на столі у ОСОБА_20 і щось світилось. Звідкіля дістали конверт з грошима не пам*ятає.

- показаннями свідка ОСОБА_25 в судовому засіданні, яка пояснювала, що в 2014 році працювала технічним секретарем в приймальній комісії, сиділа в одній кімнаті з ОСОБА_20 , там ще було 7-8 секретарів. Кожен технічний секретар працював за своїм столом та комп`ютером, кожна особа могла підійти до столу, де сиділи секретарі та приймали документи. В робочий час у всіх був вільний доступ до кімнаті, де приймали документи секретарі, в обід вони закривали кімнату. В цей день, коли проводили слідчі дії, до обідньої перерви ОСОБА_20 була в кімнаті, щоб вона в обід снідала не бачила. Потім зайшли слідчі в обід в їх кімнату і перевіряли всі конверти, шухлядки. Вона не бачила коли щось знайшли, оскільки було багато людей. Знає, що руки ОСОБА_20 не світились.

- показаннями свідка ОСОБА_26 в судовому засіданні, яка пояснила, що була секретарем в 2014 році в приймальній комісії, ОСОБА_20 не пам*ятає, які слідчі дії були також не пам*ятає, було багато людей і за спинами вона нічого не бачила. Коли вона працювала в приймальній комісії у кожного був свій стіл, за яким вони працювали і стіл без нагляду не залишали.

- показаннями свідка ОСОБА_27 в судовому засіданні, яка пояснила, що працює викладачем ХНПУ ім. Г.С.Сковороди, влітку 2014 року працювала в приймальній комісії, при ній крадіжок майна не було. В серпні 2014 року була ситуація, коли зайшло багато людей і проводили слідчі дії, які саме вона не бачила. В робочі дні вона працювала і на інші столи не дивилась, хто що робить.

- показаннями свідка ОСОБА_28 в судовому засіданні, який пояснив, що в 2014 році працював в приймальній комісії ХНПУ ім. Г.С.Сковороди, відповідав за технічну сторону на комп`ютері. 11.08.2014 році він бачив ОСОБА_20 на роботі, потім зайшло в приймальню багато людей та проводили слідчі дії. Говорили, що знайшли гроші, їх дістали з конверту, все просвічували. К ним заходило багато людей, абітурієнти з батьками, вони присаджувались за столи к технічним секретарям. Вони не дивились за речами інших, однак якби хтось лазив по столах, то напевно б помітили. Шухлядки з боку секретарів, куди вони клали особисті речі не зачинялись.

- показаннями свідка ОСОБА_29 в судовому засіданні, яка пояснила, що працювала технічним секретарем в приймальній комісії. В кінці обідньої перерви до приймальної комісії зайшло багато людей і проводили слідчі дії біля столу ОСОБА_20 , їй нічого не видно було. В неї нічого не пропадало, в обід всі люди виходять і вони зачиняють кімнату щоб пообідати, в робочий час вхід до кімнати вільний і присаджуються біля столу того секретаря, до якого подають документи.

- показаннями свідка ОСОБА_30 в судовому засіданні, яка вказувала, що працювала в приймальній комісії технічним секретарем. В обід в серпні 2014 року в приймальню зайшло багато людей та щось робили біля столу ОСОБА_20 , що вона не бачила. У кожного свій стіл був, за яким працювали, шухлядки не зачинялись.

- показаннями свідка ОСОБА_31 , що пояснювала в суді, що вона в 2014 працювала технічним секретарем в приймальній комісії ХНПУ ім. Г.С.Сковороди, її стіл був поруч зі столом ОСОБА_20 , однак коли вони працювала, то вона сиділа спиною до ОСОБА_20 . Коли ПАнсевич виходила в цей день (11.08.2014) вона не пам*ятає, вона нею не слідкувала. За місце ОСОБА_20 ніхто присісти не має права, а до столу підійти може кожний, шухлядки з речами в них не зачинялись.

- показаннями свідка ОСОБА_32 , яка пояснила в суді, що працювала лаборантом в приймальній комісії, 11.08.2014 року вона виходила на обід, коли повернулася вже проходили слідчі дії в кабінеті. В цей рік багато людей ходило в приймальну комісії здавати документи, в один день к 1 секретарю могло прийти 120 осіб, вхід в приймальну комісію був вільний. ОСОБА_16 їй невідома, більше нічого пояснити не може.

- показаннями свідка ОСОБА_33 в судовому засіданні, який пояснив, що він був в 2014 році ректором ХНПУ ім. Г.С.Сковороди та головою приймальної комісії. Свідком подій 11.08.2014 року він не був, його вже викликали потім. Особисто ОСОБА_20 не знає, тільки знає що вона була в цей період технічним секретарем в приймальній комісії, може її позитивно охарактеризувати. Ані голова приймальної комісії, ані технічний секретар на результати приймальної комісії щодо вступу абітурієнтів впливати не можуть. В приймальну комісію був вільний доступ.

- показаннями свідка ОСОБА_14 в судовому засіданні, який пояснив, що працює доцентом кафедри трудового права ХНПУ ім. Г.С.Сковороди, з ОСОБА_20 працювали разом з 2001 року в Університеті, тільки на різних кафедрах. В 2014 році він був в складі приймальної комісії, а ОСОБА_20 була технічним секретарем. 11.08.2014 році було жарко і в цей день він привітався з ОСОБА_20 . Прізвище ОСОБА_16 йому невідомо. В 2014 році на 2 курс проходило тестування і він перевіряв роботи, як потім з*ясувалось ОСОБА_16 не прийшла на тестування. Практично всіх абітурієнтів беруть, оскільки недобір. До нього ОСОБА_20 з проханнями не зверталась і потреби такої немає, оскільки всіх беруть студентами. На результати тестування та зарахування ОСОБА_20 не може впливати.

За клопотанням захисту був допитаний свідок ОСОБА_34 , яка в суді пояснювала, що вона працювала лаборантом в Університеті і має дружні стосунки з ОСОБА_20 . В 2014 році вона працювала також в приймальній комісії, тільки вона приймала документи на заочну форму навчання а ОСОБА_35 на денну форму навчання, сиділи в різних кабінетах. В серпні 2014 року до неї підійшла ОСОБА_20 з молодими людьми (хлопець та дівчина) і сказала, що вони здають документи. Вона подивилась і сказала, що їм потрібно не на заочну форму навчання, а на 2 курс. Хлопця вона потім впізнала, оскільки вони зустрічались в компанії на річці, його звуть ОСОБА_23 і він з поліції. В кабінети приймальних комісій вільний доступ, всі заходили та здавали документи. Було таке, що і пропадали особисті речі. Пансевич може охарактеризувати тільки позитивно.

Провина обвинуваченої у вчиненому підтверджується також письмовими доказами, дослідженими в судовому засіданні, достовірність яких не викликає у суду сумнівів, а саме:

-заявою ОСОБА_13 від 07.08.2014 року до Ленінського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області, з попередженням за ст.ст. 383,384 КК України з фабулою, що посадови особи державної установи вимагають у неї неправомірну вигоду в розмірі 500 доларів США за сприяння в отриманні відповідних документів. (т.1 а.с. 12);

-протоколом огляду, помітки та вручення заздалегідь ідентифікованих засобів грошових купюр від 11.08.2014 року, згідно якого особисті грошові кошти ОСОБА_13 6000 грн. по 500 грн. кожна 12 купюр були оглянуті, переписані їх номери, зроблені копії, помічені за допомогою спеціального невидимого люмінесцентного барвника (аерозолю) «светлячек» з обох сторін, взятий зразок порошку та поміщений в конверт № 1. (т.1 а.с. 29-33);

-даними в протоколі огляду місця події від 11.08.2014 року, в ході якого в приміщенні приймальної комісії в корпусі ХНПУ ім. Г.С.Сковороди за адресою: м. Харків, вул. Блюхера, 2 в м. Харкові з шухлядки столу з табличкою «Правознавство» та бейджиком ОСОБА_11 був виявлений конверт білого кольору, в якому знаходяться грошові кошти 6000 грн. по 500 грн. кожна 12 купюр. Конверт та гроші мають сліди нашарування люмінесцентного барвника жовто-зеленого кольору. Також в приймальній комісії знаходилась папка з особовою справою № 244 на ім*я ОСОБА_13 з документами. В ході огляду було вилучено: грошові кошти 6000 грн. 12 купюр по 500 грн. зі слідами люмінесцентного порошку, змиви контрольні з рук ОСОБА_20 та ОСОБА_18 , особова справа ОСОБА_16 , копія наказу, розписка, положення про комісію, телефони ОСОБА_20 та ОСОБА_18 . Зазначено, що події фіксувались на відеокамеру, до протоколу надані 2 магнітних носія касети. В судовому засіданні були оглянути відеозаписи подій 11.08.2014 року за участі всіх учасників. ( т.1 а.с. 34-44);

-копією журналу реєстрації осіб які вступають до університету в 2014р. та даними про реєстрацію 07.08.2014 року від ОСОБА_13 документів на скорочений курс «Правознавство» на заочну форму навчання та даними про вилучення 11.08.2014 року під час огляду місця події. (т.1 а.с. 45-46);

-положенням про приймальну комісію ХНПУ ім. Г.С.Сковороди, затвержної ректором, головою приймальної комісії ОСОБА_36 20.01.2014 року. (т.1 а.с. 47-55);

-розпискою ОСОБА_13 про надання документів для вступу 07.08.2014 року, з відміткою про прийнятя документів секретарем Мягковою та прийняття: заяви, 6 фото, медична довідка, диплом, копія ідентифікаційного коду. (т.1 а.с. 56);

-копією документів ОСОБА_13 наданих для вступу в ХНПУ ( т.1 а.с.58 71);

-наказом ректора ХНПУ від 10.01.2014р. № 5-од про затвердження складу комісії для прийому документів абітурієнтів, в якому зазначено, що ОСОБА_37 входить в склад відбіркової комісії факультету юридичний, а ОСОБА_14 є головою фахової атестаційної комісії на напрямок «Правознавство». ( т.1 а.с. 72 -88);

-витягом з наказу ректора ХНПУ від 10.01.2014р. №5-од про затвердження складу комісій для прийому документів абітурієнтів, оформлення особових справ, проведення консультацій з питань вибору майбутньої професії на денну та заочну форму навчання, яким було затверджено ОСОБА_11 (а.с. 93 т.1).

-витягом з наказу ХНПУ від 16.09.2004 року №146 про зарахування ОСОБА_38 на посаду старшого лаборанта кафедри процесуального права з 01.09.2004 року. (а.с. 98 т.1).

--витягом з наказу ХНПУ від 06.09.2012 року №135 про переведення ОСОБА_37 з 03.09.2012 року на посаду викладача кафедри державно-правових дисциплін та міжнародного права. (а.с. 97 т.1).

-витягом з наказу ХНПУ від 10.06.2014р. №77 щодо переведення ОСОБА_11 на посаду завідуючої кабінетом кафедри державно-правових дисциплін та міжнародного права. (а.с. 96 т.1).

- даними в протоколі за результатами здійснення НСРД від 20.08.2014 року, розсекречені 04.09.2014 року, за якими зафіксовані аудіо,відеозапис розмов ОСОБА_16 з ОСОБА_20 та ОСОБА_18 11.08.2014 року. ( т.2 а.с. 70-72)

- відеозаписом подій від 11.08.2014 року, який зафіксований на магнітних носіях інв. MSDHC № 102т.,103т, який було досліджено в судовому засіданні за участі всіх учасників. (т.2 а.с.73).

-висновком експерта № 228 від 27.08.2014р. згідно якого сім слідів пальців рук виявлених на поштовому конверті, який вилучено 11.08.2014р. в приймальній комісії ХНПУ для ідентифікації особи придатні, але залишені не особою, дактилокарта якої заповнена на ім`я « ОСОБА_20 » (т.2 а.с.109-113);

-висновком експерта №117 від 27.08.2014р., згідно якого на поверхні грошових купюр сумою 6000 грн., на ватних тампонах зі змивами з долоней рук ОСОБА_37 і на ватному тампоні, представленому в якості зразка помітки грошових купюр, присутні нашарування спеціальної хімічної речовини неорганічної природи, яка люмінесціює яскраво-зеленим кольором. На поверхні ватних тампонів зі змивами з долоней рук ОСОБА_14 і на поверхні двох контрольних ватних тампонів нашарування спеціальної хімічної речовини відсутні. Нашарування спеціальної хімічної речовини, що виявлені на поверхні грошових купюр сумою 6000 грн, нашарування спеціальної хімічної речовини, що виявлені на поверхні ватних тампонів зі змивами з долонь рук ОСОБА_11 , мають спільну родову належність зі спеціальною хімічною речовиною, представленою у якості зразка помітки грошових купюр на поверхні ватного тампону (т.2 а.с.123-125);

-висновком експерта № 54 від 23.09.2014р. згідно якого вбачається, що в результаті підсумкових даних, отриманих в процесі трасологічної та інструментальної частини дослідження досліджуваних фонограм, що зафіксовані картах пам`яті №1 «Toshiba micro SD HC 4 GB» (№102), №2 «Toshiba micro SD HC 4 GB» (№103), встановлено, що механічний монтаж досліджуваних фонограм технічно неможливий; на досліджуваних фонограмах ознак акустичного та електронного монтажу не виявлено. Дослідний текст розмов, що зафіксовані на наданих на дослідження картах пам*яті №1 «Toshiba micro SD HC 4 GB» (№102), №2 «Toshiba micro SD HC 4 GB» (№103) приведено в таблиці № 1 п.3 дослідницької частини висновку експерта. ОСОБА_11 промовлені слова та фрази, які в змісті розмов 1,2 (таблиці №1) позначені як «Ж1» і зафіксовано на наданих на дослідження картах пам*яті №1 «Toshiba micro SD HC 4 GB» (№102), №2 «Toshiba micro SD HC 4 GB» (№103) (т.2 а.с. 136- 150)

-протоколом огляду предметів від 12.08.2014 року, в ході якого слідчим було оглянуто: грошові кошти 6000 грн., конверт, тампони, розписка, положення, копія наказу, особова справа та постановою слідчого СВ Ленінського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області від 12.08.2014 року про визнання оглянутих предметів речовими доказами. (а.с. 168-174 т.2)

-протоколом огляду предметів від 24.09.2014 року, в ході якого слідчим було оглянуто: протоколи НСРД з шлеш картами та записами на них та постановою слідчого СВ Ленінського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області від 24.09.2014 року про визнання оглянутих предметів речовими доказами. (а.с. 176-180 т.2)

-копією постанови слідчого СВ Ленінського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області від 07.08.2014 року про заведення справи контрольного провадження за матеріалами досудового розслідування №0001972 від 07.08.2014, згідно ст. 246 КПК України та п.5,6 Інструкції «Про організацію проведення негласних слідчих (розшукових) дій та використання їх результатів у кримінальному провадженню». (а.с. 120 т.3)

-відповіддю голови апеляційного суду Харківської області ОСОБА_39 від 21.07.2015 року на адресу суду про те, що надання ухвал суду про дозвіл на проведення негласних слідчих (розшукових) дій містять інформацію з обмеженим доступом і розголошенню не підлягають, виготовлення копій з них здійснюється після їх розсекречування відповідно до законодавства. (а.с. 131 т.3).

-ухвалами слідчого судді Апеляційного суду Харківської області ОСОБА_39 від 11.08.2014 року про надання дозволу на проведення у відношенні ОСОБА_40 та ОСОБА_14 негласної слідчої (розшукової) дії аудіо, відео-контролю особи в публічно доступних місцях, а також в публічно недоступних місцях визначених фігурантом, зі строком на 1 місяць, по кримінальному провадженню №№0001972 від 07.08.2014, за ознаками ч.3 ст. 368 КК України. (т.5).

На даних копіях вбачається реєстрація вих.№№4956т, 4955т від 11.08.2014 року, гриф секретності надано 11.08.2014 слідчою суддею ОСОБА_41 , вх. Ленінський РВ ХМУ 588т, 587т від 11.08.2014, вх.№4617т від 11.08.2014 Управління оперативно технічних заходів ГУМВУ в Харківській області. Також, зазначено вх. № 1131т ХАС від 14.03.2023 року та дані про розсекречення згідно акту №101дск від 23.03.2023 року, затвердженого головою Харківського апеляційного суду.

-дорученням в порядку ст. 40 КПК України на проведення негласної (розшукової) дії контроль за вчинення злочину у формі спеціального слідчого експерименті слідчого СВ Ленінського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області на співробітників СДСБЕЗ Ленінського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області із залученням можливостей служби УОТЗ ГУМВС України в Харківській області щодо ОСОБА_37 (вх.. 104т від 11.08.2014) Гриф таємно надано в 2014 році, розсекречено 05.12.2023 року. (т.5)

-постановою ст.прокурора прокуратури Ленінського району м. Харкова від 08.08.2014 року про доручення слідчому Ленінського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_42 провести негласну слідчу (розшукову) дію - контроль за вчинення злочину у формі спеціального слідчого експерименті, вході якого ОСОБА_13 передасть спеціально помічені 500 доларів США ОСОБА_37 , ОСОБА_14 , для отримання доказу злочину. Строк виконання з 08.08.2014 ро 08.09.2014. (вх..583т від 08.08.2014). Розсекречено 30.11.2023 року. (т.5).

Стосовно інших недопитаних свідків, суд зазначає, що згідно ч.4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу,

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 23 КПК України, не суд, а саме сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити явку свідків обвинувачення у судове засідання.

Разом з тим, оскільки прокурор відмовився від допиту недопитаних в суді свідків сторони обвинувачення, яких неможливо доставити до суду та вирішено питання про можливість закінчення судового розгляду за відсутності цих свідків зі згоди всіх учасників, що є процесуальним правом сторони обвинувачення, а сторона захисту, користуючись передбаченим п. 1 ч. 4 ст. 42 КПК України правом вимагати виклику і допиту свідків, могла наполягати на необхідності здійснення їх допиту, то вже сторона захисту повинна була забезпечити його явку у судове засідання, що не було зроблено в даному випадку.

Суд був позбавлений можливості самостійно здійснювати розшук та забезпечувати явку свідків сторони обвинувачення у судове засідання, чи з власної ініціативи звертатися до органу досудового розслідування з дорученням про встановлення місця проживання та забезпечення явки свідків, оскільки суд, відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК України, лише створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

За приписами ч. 1 ст. 28 КПК України, кримінальне провадження повинно здійснюватись в розумні строки, а згідно ч. 4 цієї статті провадження, щодо особи, яка тримається під вартою має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

Матеріали кримінального провадження доводять, що суд створив усі необхідні умови для реалізації як стороною обвинувачення, так і стороною захисту процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, були застосовані заходи реагування неодноразово щодо виклику свідків приводом та накладено штраф на свідків за неявку, попереджено прокурора неодноразово про розумність строків розгляду кримінального провадження.

За таких обставин, суд створив усі необхідні умови для реалізації стороною обвинувачення та захисту процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків щодо забезпечення явки всіх свідків, та вважає за необхідне розглянути дану кримінальну справу на підставі доказів, наданих сторонами. Інших клопотань процесуального характеру з даного питання до суду не поступало.

Всі вище перелічені та досліджені в судовому засіданні докази не викликають у суду сумніву, оцінені судом як належні та допустимі письмові докази, що містять інформацію про предмет доказування у даному кримінальному провадженні.

За правилами статті 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Докази повинні бути належними та допустимими в розумінні ст.ст. 85-86 КПК України.

Недопустимості доказів згідно вимог ст.ст. 87-89 КПК України судом не встановлено. Порушень вимог КПК України, які б могли спростувати висновки суду під час розгляду справи судом встановлено також не було.

Суд розглядає кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, з урахуванням положень ст. 337 КПК України, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, доведенні перед судом їх переконливості, принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків сторонами, у зв`язку з чим не наділений повноваженнями за власною ініціативою ініціювати проведення певних слідчих (розшукових) дій, оскільки функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган.

Враховуюче вищезазначене, суд розглядає дану кримінальну справу в межах пред*явленого обвинувачення згідно обвинувального акту, затвердженого 29.09.2014 року і зміни обвинувального акту відповідно до вимог КПК України в судовому засіданні прокурором не подано.

Так, обвинуваченій ОСОБА_11 інкриміновано те, що вона 07.08.14 року, скориставшись службовим становищем в процесі приймання документів, необхідних для вступу до Харківського Національного Педагогічного Університету ім. Г.С.Сковороди, познайомилась з майбутнім абітурієнтом ОСОБА_13 і внесла останній пропозицію незаконно вплинути за неправомірну винагороду у сумі 500 доларів США на посадових осіб предметної екзаменаційної комісії, які перевіряють і оцінюють вступні письмові екзаменаційні роботи абітурієнтів та, відповідно, вирішують питання щодо зарахування до названого навчального закладу. 11 серпня 2014 року, ОСОБА_11 реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на отримання неправомірної вигоди, використовуючи свої робочі стосунки, звернулася до голови фахової екзаменаційної комісії з напрямку підготовки „Правознавство ОСОБА_14 з проханням посприяти проведенню вступних іспитів ОСОБА_13 . В подальшому вона 11 серпня 2014 року, приблизно в 12 годин 30 хв., знаходячись в холі приміщення приймальної комісії ХНПУ ім. Г.С.Сковороди, розташованої за адресою: м. Харків вул. Блюхера 2, діючи умисно, з корисливих мотивів, одержала від ОСОБА_13 неправомірну вигоду в розмірі 6000 грн. за вплив на прийняття рішення посадовими особами екзаменаційної комісії про складання вступних іспитів ОСОБА_13 на юридичний факультет ХНПУ ім. Г.С.Сковороди, які віднесла в приміщення приймальної комісії і поклала в свій робочий стіл, які в подальшому були вилучені.

Згідно з диспозицією ч. 2 ст. 369-2 КК України (станом на 11.08.2014) кримінальним правопорушенням визнається прийняття пропозиції, обіцянки або одержання неправомірної

вигоди для себе чи третьої особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, або пропозиція чи обіцянка здійснити вплив за надання такої вигоди.

Об`єктивна сторона даного правопорушення характеризується лише шляхом активної поведінки - дії у вигляді одержання неправомірної вигоди особою, яка пропонує за таку вигоду вплинути на прийняття рішення особою уповноваженою на виконання функцій держави.

Таким чином, кримінальне правопорушення, передбачене частиною 2 ст. 369-2 КК є злочином із формальним складом, який визнається закінченим:

а) у разі одержання неправомірної вигоди - з моменту фактичного отримання особою-посередником хоча б частини такої вигоди;

б) у разі пропозиції здійснити вплив за таку вигоду - з моменту надходження такої пропозиції, тобто доведення її змісту до відома особи, до якої звертається посередник, незалежно від того, чи погодилася особа, до якої він звернувся, з такою пропозицією.

Суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК, характеризується прямим умислом і корисливими мотивами.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Всіма дослідженими доказами під час розгляду справи встановлено, що в діях ОСОБА_11 наявні ознаки кримінального правопорушення, що органом досудового розслідування та судом кваліфіковано за ч.2 ст. 369-2 КК України, як одержання неправомірної вигоди за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави.

Належних та допустимих доказів під час усього судового розгляду на спростовування зазначеного та даної кваліфікації дій обвинуваченої суду під час розгляду справи надано не було.

Так, всіма дослідженими судом доказами підтверджено кваліфікацію дій ОСОБА_11 за ч.2 ст. 369-2 КК України по подіях 11.08.2014 року, що свідчить про безпідставність доводів обвинуваченої в судовому засіданні щодо відсутності її провини у вчиненому та розцінюється судом як позиція захисту від обвинувачення та бажанням обвинуваченої уникнути покарання за скоєне, враховуючи тяжкість покарання та наслідки, що загрожує їй.

Дана кваліфікація дій обвинуваченої за ч.2 ст. 369-2 КК України знайшла своє повне підтвердження дослідженими письмовими доказами сторони обвинувачення, такими як: пояснення ОСОБА_13 про те, що посадові особи Університету вимагають в неї неправомірну вигоду за вступ і її заявою за цими обставинами до поліції; виявленням та вилученням в шухлядці особистого столу ОСОБА_11 конверту з грошима 6000 грн., які їй передала ОСОБА_13 за вплив на прийняття рішення щодо позитивного проходження нею тестування при вступі на навчання з тими ж самими номерами купюр, які були зафіксовані органом досудового розслідування; вилученням в приймальній комісії особистої справи абітурієнта ОСОБА_13 ; даними аудіо контролю за участі ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 від 11.08.2014 року, згідно яких ОСОБА_11 уточнювала у ОСОБА_16 чи принесла та гроші, даними що ОСОБА_13 поклала гроші 6000 грн. в конверт, який їй надала ОСОБА_20 та які потім передала ОСОБА_11 за вплив на посадових осіб під час тестування; розмовами про погодження тестування з посадовими особами із зазначенням прізвища абітурієнта ОСОБА_16 .

Також, кваліфікація дій обвинуваченої за ч.2 ст. 369-2 КК України підтверджується даними у висновків експертизи, за яким нашарування спеціальної хімічної речовини, що виявлені на поверхні грошових купюр сумою 6000 грн, нашарування спеціальної хімічної речовини, що виявлені на поверхні ватних тампонів зі змивами з долонь рук ОСОБА_11 , мають спільну родову належність зі спеціальною хімічною речовиною, представленою у якості зразка помітки грошових купюр на поверхні ватного тампону та те, що механічний монтаж фонограм, на які фіксувався аудіо контроль експерименту за участі ОСОБА_20 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 11.08.2014 року технічно неможливий, ознак акустичного та електронного монтажу не виявлено, ОСОБА_11 промовлені слова та фрази, які в змісті розмов зафіксовано на наданих на дослідження картах пам*яті, які долучені до матеріалів справи та досліджені судом.

Допитані свідки ОСОБА_24 , ОСОБА_28 в судовому засіданні також підтвердили, що 11.08.2014 року в приймальній комісії ХНПУ ім. Г.С. Сковороди, де працювала і ОСОБА_11 проводились слідчі дії біля робочого столу останньої. З шухлядки столу ОСОБА_20 були вилучені конверт з грошима, які світились та які були переписані та зафіксовані їх номери під час вручення грошових коштів ОСОБА_16 у райвідділу. Інші всі допитані свідки в судовому засіданні підтверджували факт роботи ОСОБА_11 в приймальній комісії в цей час, графік роботи приймальної комісії, ті обставини, що в робочий час вхід в приймальну комісію був вільним, в обідню перерву кабінет закривався і всі обідали, абітурієнтів не пускали до кабінету, у кожного з технічних секретарів був свій робочий стіл і комп`ютер, за яким кожна з них працювала, за чужі робочі столи не садились, за роботой інших не слідкували, шухлядки в робочих стсолах не зачинялися на замок. Також, свідок ОСОБА_25 пвідомила, що не бачила щоб 11.08.2014 року ОСОБА_11 в обідню перерву обідала. Свідок ОСОБА_43 повідомляла, що робочи столи без нагляду не залишали. Свідок ОСОБА_28 повідомляла, що в шухлядки робочих столів вони клали особисті речі.

Таким чином, доводи захисту про те, що шухлядки з особистими речами робочих столів не зачинялись та до них був вільний доступ і є вірогідність того, що цей конверт з грошима ОСОБА_20 підкинули не є обгрунтованими, оскільки жодних підтверджень того, що такі дії могли мати місце 11.08.2014 року, під час судового розгляду не встановлено, а досліджені докази сторони обвинувачення підтверджують протилежне.

Також, є безпідставними і заяви захисту про порушення слідчим процедури відібрання змивів з рук обвинуваченої під час проведення огляду місця подій та відсутність даних про свічіння рук обвинуваченої під лампою, оскільки це є лише припущенням з боку захисту та нічим об*єктивно не підтверджено, і процедура виявлення слідів люмісцентного порошку на руках за відсутності створених спеціальних умов (темне приміщення) не може бути інформативним, за наявності результатів висновків експертизи від 27.08.2014 року та даних про відсутність свічіння люмісцентного порошку при сонячному або штучному освітленні.

Посилання захисту на відсутність виявлених слідів рук на конверті, які ідентифіковані та залишені не ОСОБА_20 , не спростовує висновків суду, оскільки дані обставини ніяким чином не можуть спростовувати або підтвердити ті обставини, що ОСОБА_20 брала в руки це конверт, який їй передала ОСОБА_16 та який потім був вилучений в її шухлядці, за наявністю висновків експерта від 27.08.2014 року та зазначенням про родову спорідненість нашарувань спеціальної хімічної речовини, що виявлені на поверхні ватних тампонів зі змивами з долонь рук ОСОБА_11 , та зі спеціальною хімічною речовиною, представленою у якості зразка помітки грошових купюр на поверхні ватного тампону.

Також, не є обґрунтованими заяви обвинуваченої про те, що конверт, який їй надала ОСОБА_16 та в якому були документи, вона віднесла іншому технічному секретарю, за наявністю вилученої в кімнаті приймальної комісії особової справи ОСОБА_16 з відсутністю будь-яких інших конвертів з документами, про які говорить обвинувачена та за наявністю висновків експерта від 27.08.2014 року.

Надана судом оцінка і доводів обвинуваченої щодо відсутності впливу на посадових осіб під час складення тестування та неможливості отримання неправомірної вигоди за навності недобору до навчального закладу та суд зазначає, що дослідженими доказами в суді, в тому числі даними про те, що ОСОБА_20 та особи, які входять в склад комісії про проведення вступних екзаменів (тестування в даному випадку, ОСОБА_14 ) були знайомі протягом тривалого часу під час роботи в Університеті на одному факультеті «Правознайство», підтримували хороші стосунки і під час розмови 11.08.2014 року з боку ОСОБА_20 вбачається, що вона отримувала грошові кошти саме за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави (під час проведення тестування на рівень знань абітурієнта для визнання підстав для зарахування до навчання до Університету).

Належних доказів про наявність недобору до даного навчального закладу та відсутність підстав для отримання неправомірної вигоди є голослівним та нічим не підтвердженим, і не спростовує висновків суду щодо належної кваліфікації дій обвинуваченої за ч.2 ст. 369-2 КК України. Судом надана оцінка і показанням свідка ОСОБА_14 , який в судовому засіданні пояснював, що ОСОБА_11 не мала на нього впливу, однак ці показання суд розцінює критично, враховуючі всі обставини справи та добрі стосунки між обвинуваченою та даним свідком.

Згідно висновків, які зробила об`єднана палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, на розгляд якої було передано кримінальне провадження (справа № 554/5090/16-к, провадження № 51-1878кмо20) джерелом протиправного впливу, що визначений ч. 2 ст. 369-2 КК України, є особа, яка приймає пропозицію, обіцянку або одержує неправомірну вигоду для себе чи третьої особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, або пропонує чи обіцяє (погоджується) здійснити вплив за надання такої вигоди.

Оскільки диспозиція ч. 2 ст. 369-2 КК України текстуально не конкретизує характеру впливу на особу, уповноважену на виконання функцій держави, Об*єднана палата виходила з того, що поняттям впливу охоплюється, в тому числі, використання дружніх, родинних, особистих стосунків з особою, уповноваженою на виконання функцій держави, тощо.

У контексті визначення ознак передбаченого цією нормою складу злочину зміст поняття «вплив» законодавець жодним чином не обмежує лише «впливом з використанням влади або службового становища», який є лише одним із способів вчинення цього злочину. Такий вплив полягає в тому, що службова особа завдяки своєму становищу вживає заходів до вчинення дій іншими особами (непідпорядкованими їй і які не перебувають у службовій залежності від неї), де використовує службовий авторитет, свої зв`язки зі службовими особами, інші можливості, обумовлені займаною посадою.

Також, не є обгрунтованими доводи захисника про те, що ОСОБА_11 не мала статусу посадової особи, а тому не може бути суб*єктом за ч.2 ст. 369-2 КК України, і суд зазначає, що суб*єктом кримінального правопорушення за ч.2 ст. 369-2 КК України може бути будь-яка осудна особа старше 16 років.

Доводи обвинуваченої про те, що зафіксовані розмови про гроші стосувалися розмов про грошові кошти, які необхідно сплатити за контрактом, спростовується дослідженими аудіо відеозаписами, де зпочатку йшла розмова про грошові кошти, які принесла ОСОБА_16 та поклала в конверт і передала ОСОБА_20 , а вже потім йшла мова в подальшому про необхідність сплатити грошові кошти за контрактом і принести квитанцію до приймальної комісії.

Судом детально було перевірено версію обвинуваченої щодо провокації неправомірної вигоди та суд зазначає, що ця версія обвинуваченої не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду.

Відповідно до вимог ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Заборона провокації злочину відноситься до загальних гарантій, встановлених ст. 6 Конвенції і протоколами до неї, та є невід`ємною складовою справедливості судового розгляду. Суди мають застосовувати під час розгляду кримінальних справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) та Європейської комісії з прав людини (далі - ЄКПЛ) на підставі вимог статті 9 Конституції України, статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-IV від 23 лютого 2006 року.

У справах, що стосуються пасток, стаття 6 Конвенції може бути дотримана тільки тоді, коли під час судового розгляду заявник міг з користю для себе посилатись на факт провокації, наприклад, шляхом висловлення заперечень або у інший спосіб. Отже, недостатньо, аби було дотримано загальних гарантій, таких як рівність сторін або права на захист (Ramanauskas проти Литви ВП, §69). У подібних випадках суд вирішував, що доведення відсутності провокації лежить на стороні обвинувачення за умови, що твердження обвинуваченого не позбавлені правдоподібності.

Якщо певні ознаки вказують на наявність провокації і підтверджують її, то судові органи мають перевірити факти справи і вжити заходів, необхідних для встановлення істини, аби визначити, чи дійсно мала місце провокація. У випадку її наявності вони мають вжити дій, відповідних до Європейської Конвенції (ibidem, §72).

Якщо обвинувачений стверджує, що його спровокували на скоєння відповідний дій, то суди, котрі розглядають кримінальну справу, повинні уважно вивчити матеріали справи, оскільки для того, щоб судовий розгляд був справедливим у розумінні статті 6 §1 Європейської Конвенції, усі докази, отримані внаслідок поліцейської провокації, повинні бути відхилені. Тим більше, якщо така поліцейська операція проводилась за відсутності правової бази і достатніх гарантій (Ramanauskas проти Литви ВП, §60).

При визначенні того, чи мало місце порушення пункту 1 статті 6 Європейської Конвенції у зв`язку з провокацією злочину, Європейський суд з прав людини оцінює ситуацію на предмет, по-перше, наявності ознак підбурювання особи до вчинення злочину співробітниками правоохоронних органів (матеріальний аспект) і, по-друге, дотримання позитивних зобов`язань держави розглянути належним чином заяву особи про схильність її до вчинення злочину співробітниками правоохоронних органів (процесуальний аспект). На думку Європейського суду з прав людини провокація злочину по суті має місце, коли співробітники правоохоронних органів не обмежуються переважно пасивним встановленням обставин можливого вчинення особою злочину з метою збору відповідних доказів і, за наявності на те підстав, притягнення її до відповідальності, а підбурюють цю особу до вчинення злочину. При визначенні того, чи обмежилися співробітники правоохоронних органів переважно пасивним встановленням обставин можливого вчинення злочину, Європейський суд з прав людини розглядає два фактори: наявність підстав для проведення відповідних заходів та роль співробітників правоохоронних органів у скоєнні злочину. Належними підставами здійснення названих вище заходів Європейський суд з прав людини визнає конкретні і достатні фактичні дані, що вказують на можливе вчинення особою злочину. Що стосується ролі співробітників правоохоронних органів у скоєнні злочину, то Європейський суд з прав людини розглядає момент початку здійснення ними відповідного заходу, щоб визначити, чи «приєдналися» вони до злочину, який особа вже почала здійснювати без будь-якої участі з їхнього боку. У разі відсутності у сторони звинувачення явних доказів того, що провокація по суті не мала місця, обов`язок розглянути заяву особи про здійснену відносно неї провокацію, встановити відповідні фактичні обставини справи і з`ясувати, чи вбачаються її ознаки, лягає на національний суд. Таким чином, провокація злочину в сенсі, в якому вона заборонена пунктом 1 статті 6 Європейської Конвенції, має місце, коли відсутні підстави для проведення відповідних заходів, а співробітники правоохоронних органів не обмежуються пасивним розслідуванням.

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 21 березня 2018 року (справа №751/7177/14, провадження №51-1285 км18) звернулась до практики Європейського суду з прав людини та вказала, що у справі «Раманаускас проти Литви» (скарга №74420/01) і Суд наголошував, що докази, одержані за допомогою застосування спеціальних методів розслідування, можуть вважатися допустимими за умови наявності адекватних і достатніх гарантій проти зловживань, зокрема чіткого та передбачуваного порядку санкціонування, здійснення відповідних оперативно-слідчих заходів та контролю за ними (рішення Суду від 06 вересня 1978 року у справі «Класс та інші проти Німеччини», від 26 жовтня 2006 року у справі «Худобін проти Росії» (скарга № 59696/00). Питання щодо допустимості доказів у справі це насамперед предмет регулювання національного законодавства і, як правило, саме національні суди уповноважені давати оцінку наявним у справі доказам.

Як зазначає Європейський суд з прав людини, при формуванні доказової бази можуть використовувати дані, отримані під час оперативно-розшукової діяльності. Але в такому випадку національний законодавець повинен передбачити в установленому законом порядку процедуру такої діяльності, збору необхідних відомостей, залучення таких відомостей в якості доказів, а також контроль за такою діяльністю, прикладом чого є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Раманаускас проти Литви» від 05 лютого 2008 року. Важливою вимогою є неприпустимість провокації, тобто схиляння особи до вчинення злочинного діяння для відкриття кримінального переслідування і збирання доказів. У даному випадку доказом провокації послужить встановлення того факту, що у особи, яка вчинила діяння, не було на те умислу при невтручанні органів внутрішніх справ.

Перевіряючи версію обвинуваченої щодо провокацїї, зазначаю, що в даному випадку отримані докази одержані за допомогою застосування спеціальних методів розслідування, вважаються допустимими та за умови наявності адекватних і достатніх гарантій проти зловживань, а саме чіткого та передбачуваного порядку санкціонування, здійснення відповідних оперативно-слідчих заходів та контролю за ними, і даних про те, що співробітники правоохоронних органів не обмежилися пасивним розслідуваннм і підбурювали особу на вчинення злочину, суду не надано.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_13 принесла документи для вступу в ХНПУ ім. Г.С. Скоровороди 07.08.2014 року, здала їх, отримала розписку в отриманні документів від технічного секретаря на 2 курс заочного відділення, була повідомлена про проведення з нею тестування 11.08.2014 року, отримала пропозицію від ОСОБА_11 щодо неправомірної вигоди 500 доларів США, та після цього звернулась до поліції з заявою 07.08.2014 року.

Аби встановити, чи розслідування було «суто пасивним», суд вивчає мотиви, які виправдовували операцію проникнення, і поведінку державних органів, які її здійснювали. Зокрема, суд встановлює, чи були об`єктивні сумніви у тому, що заявника втягнули у злочинну діяльність або схилили скоїти кримінальне правопорушення (Bannikova проти Росії, §38).

Для відмежування провокації від допустимої поведінки правоохоронних органів є низка критеріїв. Зокрема, під змістовним критерієм розуміється наявність/відсутність суттєвих змістовних ознак, притаманних провокації правоохоронних органів, а під процесуальним критерієм наявність у суду можливостей перевірити відомості про ймовірну провокацію під час судового засідання з дотриманням змагальності та рівності сторін. Іншими словами, будь-яка інформація, що стосується існуючого наміру вчинити злочин або вчинюваного злочину, має бути такою, що може бути перевіреною, та державне обвинувачення (прокурор) повинно мати змогу продемонструвати на будь-якій стадії, що в його розпорядженні наявні достатні підстави для проведення оперативного заходу.

Для відмежування провокації від допустимої поведінки правоохоронних органів Європейський суд з прав людини виробив ряд критеріїв: чи були дії правоохоронних органів активними, чи мало місце з їх боку спонукання особи до вчинення злочину, наприклад, прояв ініціативи у контактах з особою, повторні пропозиції, незважаючи на початкову відмову особи, наполегливі нагадування, підвищення ціни вище середньої; чи був би скоєний злочин без втручання правоохоронних органів; вагомість причин проведення оперативної закупівлі, чи були у правоохоронних органів об`єктивні дані про те, що особа була втягнута у злочинну діяльність і ймовірність вчинення нею злочину була суттєвою.

Аналогічну правову позицію неодноразово висловлював також і Верховний Суд у своїх постановах від 15.11.2018 (№ 51-2617км18), 06.12.2018 (№ 51-4558км18), 03.10.2019 (№ 51-757км19), 10.10.2019 (№ 51-9577км18), 10.09.2019 (№ 51-10556км18).

Доказів на підтвердження того, що оперативні працівники не обмежилися пасивним розслідуванням, а намагались вплинути на обвинувачену якимось чином до отримання грошових коштів та створити відповідні умови, суду під час розгляду справи не надано.

Так, під час судового розгляду жодних доказів того, що ОСОБА_16 , або інші особи звертались до ОСОБА_20 з якимось пропозиціями, або дзвонили та наполягали на зустрічах, або вчиняли будь-які інші дії щодо підбурювання обвинуваченої на отримання неправомірної вигоди не надано.

Лише посилання сторони захисту на те, що в першу зустріч ОСОБА_16 з ОСОБА_20 та здачі документів 07.08.2014 року був присутній працівник поліції, як пояснила ОСОБА_16 малознайомий їй хлопець, не може розцінюватись як підбурювання, за відсутності інших обгрнутованих підстав. Також, не надані до суду і будь-які докази на підтвердження того, що працівник поліції ОСОБА_44 приймав будь-яку участь у слідчих (розшукових) діях по даному кримінальному провадженню.

Не є обґрунтованими і доводи захисту про те, що ОСОБА_16 не мала наміру вступати до Університету, оскільки дослідженими доказами встановлено, що саме ОСОБА_16 подала документи у вступну компанію, а її доводи про те, що потім вона розхвилювалася та не пішла на тестування та потім не довела до кінця свій вступ до навчального закладу не є таким, що викликає у суду сумніви щодо її доброчесності та не може бути єдиною підставою для визнання це як провокація.

Також, досліджені в судовому засіданні аудіо-відуо записи зустрічей та розмов ОСОБА_20 та ОСОБА_16 та ОСОБА_18 свідчать про те, що саме ОСОБА_20 запитала у ОСОБА_16 чи принесла та гроші та в якому вигляді (в папері, конверті), принесла конверт для пакування грошей та отримала із рук в руки від ОСОБА_16 . Також, сама ОСОБА_20 , після отримання грошових коштів на запитання ОСОБА_16 «чи все погоджено з головою комісії?» відповіла, що зараз познайомить її з головою комісії та підвела до ОСОБА_18 , якому повідомила, «що це ОСОБА_16 , про яку розповідала» і що не треба хвилюватись.

Всі ці досліджені докази спростовують версію щодо провокації та підтверджують кваліфікацію дій обвинуваченої саме за ч.2 ст. 369-2 КК України.

Також, судом надана правова оцінка проведеним оперативним слідчим діям щодо фіксування слідчих (розшукових) дій та виконання вимог ст. 290 КПК УКраїни, та суд зазначає, що підстав для визнання недопустимими дані докази, що були проведені для фіксації кримінального правопорушення немає.

Так, захисник посилався про порушення вимог ч. 12 ст. 290 КПК, оскільки після закінчення досудового розслідування сторона обвинувачення не відкрила стороні захисту всіх матеріалів кримінального провадження, зокрема клопотань, доручень на проведення НСРД оперативному підрозділу та ухвал слідчих суддів Апеляційного суду Харківської області про надання дозволу на проведення НСРД, у зв`язку з чим, на думку захисту, суд повинен був визнати недопустимими докази, отримані в результаті НСРД, проведених на підставі матеріалів, які не були відкриті стороні захисту після закінчення досудового розслідування.

Частинами 110 ст. 290 КПК визначено порядок відкриття матеріалів іншій стороні на стадії закінчення досудового розслідування. Зокрема, відповідно до ч. 2 цієї статті прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання.

Частина 11 зазначеної статті зобов`язує сторони кримінального провадження здійснювати відкриття одне одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду, а відповідно до положень ч. 12 ст. 290 КПК в разі, якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.

Разом із тим процесуальні документи про надання дозволу на проведення НСРД не є самостійним доказом у кримінальному провадженні. Відповідно до ст. 84 КПК доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, а процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Процесуальні ж документи, які стали підставою для проведення НСРД, не є документами у розумінні ч. 2 ст. 99 КПК, оскільки не містять зафіксованих та зібраних оперативними підрозділами фактичних даних про протиправні діяння окремих осіб або групи осіб. Отже, процесуальні документи про дозвіл на проведення НСРД (у тому числі й відповідні постанови прокурора та ухвали слідчих суддів) повинні бути досліджені судом під час розгляду справи у суді з метою оцінки допустимості доказів, отриманих у результаті НСРД.

Беручи до уваги те, що КПК чітко встановлює процесуальні підстави проведення НСРД, а в протоколі про результати їх проведення завжди вказується, на підставі якого рішення такі дії проводилися, не можна говорити про те, що для сторони захисту в цілому буде неочікуваним побачити відповідний процесуальний документ, якщо його буде відкрито не на стадії закінчення досудового розслідування, а дещо пізніше.

Більше того, змагальність процесу передбачає свободу сторін у висловленні своїх заперечень, у тому числі щодо допустимості тих чи інших доказів. Це, зокрема, прямо випливає зі змісту ч. 3 ст. 89 КПК, яка передбачає, що сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими. Цьому праву кореспондує відповідний обов`язок іншої сторони довести допустимість такого доказу (ч. 2 ст. 92 КПК).

Принцип диспозитивності (ст. 26 КПК), який відноситься до основних засад кримінального провадження, передбачає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, які передбачено КПК, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесено на їх розгляд сторонами та віднесено до їх повноважень цим Кодексом.

У зв`язку з цим розумно було б очікувати сумлінної процесуальної поведінки не тільки від сторони обвинувачення, але й від сторони захисту. Отже, якщо сторона захисту, ознайомившись із відкритими їй матеріалами досудового розслідування, виявить, що в них наявний протокол про результати НСРД, але відсутні процесуальні документи, які стали підставою для проведення цих дій, і вона вважатиме за необхідне ознайомитися з цими документами, цілком очікувано розраховувати на те, що ця сторона якнайскоріше заявить слідчому, прокурору чи суду клопотання про необхідність відкриття і долучення вказаних документів до матеріалів провадження (це цілком узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини).

Тому баланс інтересів сторін не на користь сторони захисту буде порушено не стільки у випадку, якщо відповідний процесуальний документ не буде відкрито на стадії закінчення досудового розслідування, скільки в ситуації, якщо всупереч клопотанню, своєчасно заявленому в суді стороною захисту, цей документ так і не буде відкритий або буде відкритий із невиправданою затримкою, коли сторона захисту вже не матиме можливості належним чином підготуватися до захисту і скорегувати лінію захисту.

Як вбачається з матеріалів кримінальної справи відносно ОСОБА_11 , обвинувальний акт надійшов до суду вперше 17.10.2014 року, під час судового розгляду судом направлялись запити до Апеляційного суду Харківської області щодо надання ухвал слідчого судді щодо надання дозволу на проведення негласних слідчих (розшукових) дій та надана відповідь в липні 2015 року про те, що дані ухвали суду містять інформацію з обмеженим доступом і розголошенню не підлягають, виготовлення копій з них здійснюється після їх розсекречування відповідно до законодавства.

Також, в липні 2015 року стороною обвинувачення до суду надана постанова слідчого СВ Ленінського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області від 07.08.2014 року про заведення справи контрольного провадження за № 6414237 для організації проведення негласних слідчих (розшукових) дій. Дана копія постанови залучена до матеріалів кримінального провадження в 2015 році .

В подальшому, під час повторного судового розгляду після скасування вироку суду першої інстанції, в січні 2024 року до суду прокурором надані розсекречені в 2023 році: - ухвали слідчого судді Апеляційного суду Харківської області ОСОБА_39 від 11.08.2014 року про надання дозволу на проведення у відношенні ОСОБА_40 та ОСОБА_14 негласної слідчої (розшукової) дії аудіо, відео-контролю особи в публічно доступних місцях, а також в публічно недоступних місцях визначених фігурантом, зі строком на 1 місяць, по кримінальному провадженню №№0001972 від 07.08.2014, за ознаками ч.3 ст. 368 КК України; -доручення в порядку ст. 40 КПК України на проведення негласної (розшукової) дії контроль за вчинення злочину у формі спеціального слідчого експерименті слідчого СВ Ленінського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області на співробітників СДСБЕЗ Ленінського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області із залученням можливостей служби УОТЗ ГУМВС України в Харківській області щодо ОСОБА_37 ; -постанову ст.прокурора прокуратури Ленінського району м. Харкова від 08.08.2014 року про доручення слідчому Ленінського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_42 провести негласну слідчу (розшукову) дію - контроль за вчинення злочину у формі спеціального слідчого експерименті, вході якого ОСОБА_13 передасть спеціально помічені 500 доларів США ОСОБА_37 , ОСОБА_14 , для отримання доказу злочину. Строк виконання з 08.08.2014 ро 08.09.2014.

Ці документи були відкриті стороні захисту під час судового розгляду (після їх розсекречення), де указані документи були досліджені. При цьому сторона захисту не заперечувала проти їх дослідження судом та приєднання до матеріалів провадження, однак наголошувала на необхідності визнання недопустимими доказів, отриманих на підставі вказаних матеріалів через невиконання обвинуваченням вимог ч. 12 ст. 290 КПК під час закінчення досудового розслідування.

Суд зазначає, що доводи захисту щодо порушення процедури відкриття матеріалів та відсутність поважних причин не відкриття матеріалів з часу закінчення досудового розслідування, не є обгрунтованими, оскільки судом в 2015 році вчинялись дії щодо отримання матеріалів, які слугували підставою для проведення НСРД, не є документами у розумінні ч. 2 ст. 99 КПК, оскільки не містять зафіксованих та зібраних оперативними підрозділами фактичних даних про протиправні діяння окремих осіб або групи осіб і в подальшому після їх розсекречування в 2023 році, на вимогу сторони захисту, були надані під час судового розгляду та досліджені всіма учасниками, в тому числі і стороною захисту.

Отже,з моменту відкриття обвинуваченням стороні захисту цих документів до ухвалення судом вироку сторона захисту мала достатньо часу, щоб підготуватися і скорегувати лінію захисту у зв`язку з відкриттям їй вищезазначених доказів.

На підставі викладеного, суд вважає, що під час розгляду цього кримінального провадження не було порушено балансу інтересів сторін кримінального провадження, вони нарівно використовували надані їм процесуальні права на збирання та подання до суду доказів, та у зв`язку з цим мали достатньо часу для обстоювання своїх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК.

Відкриття стороні захисту вищезазначених клопотань, доручень, постанови прокурора та ухвал слідчих суддів було здійснено з дотриманням вимог ч. 11 ст. 290 КПК України та з посиланням на його обгрунтованість та можливості їх розсекречування лише в 2023 році, а отже немає підстав для визнання недопустимими доказами вказаних доказів, так і відповідних протоколів НСРД, складених на підставі зазначених документів.

Також, не є обґрунтованими і доводи захисту щодо реєстрації зпочатку кримінального провадження № 0001972 за ч.3 ст. 368 КК України, а потім зміну кваліфікації на ч.2 ст. 369-2 КК України, оскільки це є правом органу досудового розслідування за фактично встановленими ознаками кримінального правопорушення, і жодних порушень КПК України, які можуть бути підставою для порушення прав обвинуваченого даними діями органу досудового розслідування не встановлено.

Статті 370, 373 КПК України вказують, що вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього кодексу.

Частиною 2 ст. 416 КПК України визначається вичерпний перелік випадків, коли при новому розгляді суд першої інстанції може застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання, а саме тільки за умови, якщо вирок було скасовано за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання. (постанова ОП ККС ВС від 23 вересня 2019 року у справі № 728/2724/16-к (провадження № 51-7543кмо18).

Також, в постанові від 14 вересня 2020 року у справі № 740/3597/17 (провадження № 51-6070кмо19) ОП ККС ВС не тільки зробила висновок про застосування відповідних норм права, а й наголосила на важливих моментах. Зокрема, у тексті постанови зазначено, що як із назви, так і зі змісту ст. 421 КПК України випливає, що погіршення становища обвинуваченого можливе лише за умови, якщо з цих підстав подали апеляційну скаргу прокурор, потерпілий чи його представник, а відповідно до ст. 416 КПК України таке погіршення може мати місце тільки в тому разі, якщо вирок було скасовано з цих підстав (або також із цих підстав).

З врахуванням вищезазначених вимог Закону та висновків, які викладені у постановах Верховного Суду, перешкод для постановлення судом обвинувального вироку за наявності скасування виправдувального вироку за апеляційною скаргою прокурора та мотивів, які були викладені в ній та висновків, за яких судом апеляційного суду було скасовано виправдувальний вирок, судом не вбачається.

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Призначаючи покарання обвинуваченій, у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує характер, ступінь тяжкості та суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, дії обвинуваченої під час вчинення злочину та після, всі надані до суду дані по особі обвинуваченої, її вік, спосіб життя та склад родини, наявність обставини, що пом*якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, ставлення обвинуваченої до вчиненого, ті обставини, що обвинувачена раніше не притягувалася до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується.

Вивченням особи ОСОБА_11 за даними, які надані до суду встановлено, що вона є громадянкою України, з вищою освітою, заміжня, має двох дітей: дочку, 2003 р.н. та сина, 2010 р.н., працює викладачем в ХНПУ ім. Г.С.Сковороди, раніше не судима та до кримінальної відповідальності не притягувалась, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, зареєстрована та проживає в м. Харкові.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_11 суд визнає наявність на її утриманні неповнолітнього сина.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_11 судом не встановлено.

Беручи до уваги вищенаведене, при обранні міри покарання обвинуваченій суд виходить з положень ст. ст.5, 50, 65 КК України, в тому числі щодо дії закону про кримінальну відповідальність в часі в частині пом*якшення становища особи, та враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані по особі обвинуваченої, наведені вище, її дії під час вчинення кримінального правопорушення та після, ступінь суспільної небезпеки вчиненого, її відношення до скоєного, дані про обставини, що пом`якшують та відсутність таких, що обтяжують покарання, і вважає необхідним і достатнім для її виправлення і попередження нових злочинів обрати покарання в межах санкції ч.2 ст. 362-2 КК України у вигляді позбавлення волі.

Згідно ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»».

Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».

Цивільний позов по даному кримінальному провадженню не заявлявся. Клопотань щодо міри запобіжного заходу прокурором заявлено не було.

Питання щодо речових доказів судом вирішується в порядку ст.100 КПК України.

Згідно ст.ст. 118, 122, 124 КПК України суд стягує з ОСОБА_11 на користь держави підтверджені витрати за проведення судових експертизи у загальному розмірі 6396,32 грн.

Також, під час судового розгляду даного кримінального правопорушення з 2014 року відносно ОСОБА_11 різними складами суду встановлено, що строки давності притягнення до кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 369-2 КК України по подіях 11.08.2014 року згідно вимог ст. 49 КК України закінчились.

Відповідно до вимог ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

Згідно ч.5 ст. 74 КК України особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Виходячи з положень п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання й, у випадку встановлення передбачених у ст. 49 КПК підстав та відсутності заперечень з боку обвинуваченого закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності.

Якщо ж обвинувачений, щодо якого передбачено звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку. В цьому разі, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок, призначає покарання і на підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК України може звільнити від нього засудженого.

Враховуючі ті обставини, що обвинувачена просила суд виправдати її і не заявила клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності у зв*язку з закінченням строків давності, враховуючи встановлену судом кваліфікацію дій ОСОБА_11 ч.2 ст. 369-2 КК України, ті обставини, що з дня вчинення кримінального правопорушення (11.08.2014) і станом на теперішній час минуло 9 років, враховуючи строки давності визначені в ст. 49 КК України до нетяжких злочинів, суд, відповідно до вимог ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК України звільняє ОСОБА_11 від призначеного покарання за ч.2 ст. 369-2 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Керуючись ст. ст. 369, 370, 373, 374 КПК України, суд

Ухвалив:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 369-2 КК України та призначити їй покарання за ч.2 ст. 369-2 КК України, із застосуванням вимог ст. 5 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 49, 74 ч.5 КК України звільнити ОСОБА_11 від призначеного покарання за ч.2 ст. 369-2 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі - у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Стягнути з ОСОБА_11 на користь держави судові витрати за проведення судових експертизи у загальному розмірі 6396,32 грн.

Речові докази (грошові кошти 6000 грн. які були надані ОСОБА_13 ) повернути власникові ОСОБА_13 (станом на теперішній час прізвище ОСОБА_19 ), які зберігаються в СДБЕЗ Ленінського РВ ХМУ ГУМВС в Харківській області, після набрання вироком законної сили, скасуваши арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ленінского районного суду м. Харкова від 13.08.2014 року.

Речові докази, повернуті власником або володільцам залишити у їх власності та володінні, скасуваши арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ленінского районного суду м. Харкова від 13.08.2014 року.

Речові докази (конверти, тампони, змиви), які зберігаються в СДБЕЗ Ленінського РВ ХМУ ГУМВС в Харківській області знищити, після набрання вироком законної сили, скасуваши арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ленінского районного суду м. Харкова від 13.08.2014 року.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченій та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий ОСОБА_1