УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 477/6/23

провадження № 51-48 ск 24

Верховний Суд у складі колегії суддів першої палати Касаційного кримінального суду:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 9 листопада 2023 року,

встановив:

08 січня 2024 року Верховний Суд залишив без руху касаційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 09 листопада 2023 року, якою закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області щодо продовження йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою у зв`язку з відсутністю предмета оскарження.

22 лютого 2024 року ОСОБА_4 повторно подав касаційну скаргу на зазначену ухвалу з вказівкою на відсутність судового рішення, яким йому було продовжено строк запобіжного заходу, та позбавлення його права належним чином оскаржити перебування під вартою, про що він зазначав і в попередній скарзі. Зазначає і про те, що суд апеляційної інстанції не перевірив належним чином лист суду першої інстанції, відповідно до якого ОСОБА_4 було продовжено строки тримання під вартою.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України(далі - КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно з вимогами п. п. 1-1 п. 2 ч. 1 ст. 395 КПК апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, -протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом (п. 2 ч. 2 ст. 392 цього Кодексу).

Зі змісту рішення апеляційного суду вбачається, що 19 жовтня 2023 року до Жовтневого районного суду Миколаївської області звернувся прокурор із клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_4 у кримінальному провадженні за обвинуваченням останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 114-2 Кримінального кодексу України (далі - КК). Однак з об`єктивних причин не вдалося провести судове засідання у суді першої інстанції.

Строк тримання під вартою ОСОБА_4 було продовжено в порядку ст. 615 КПК. Відповідно до п. 6 цієї статті у разі закінчення строку дії ухвали суду про тримання під вартою та неможливості розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою в установленому цим Кодексом порядку обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою вважається продовженим до вирішення відповідного питання судом, але не більше ніж на два місяці.

Таким чином, положення даної норми закону застосовуються автоматично, як наслідок виникнення зазначених у її диспозиції обставин і не потребують прийняття будь-якого процесуального рішення, у тому числі судового.

Суд апеляційної інстанції, відкривши апеляційне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого, закрив його, оскільки відсутнє судове рішення, яке підлягає оскарженню.

Колегія суддів вважає, що ухвала апеляційного суду постановлена з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, оскільки діючим КПК не врегульовано питання щодо оскарження «автоматичного» продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою в порядку ст. 615 КПК.

Така позиція колегії суддів узгоджується з практикою Верховного Суду, де з аналогічних підстав суд апеляційної інстанції закрив апеляційне провадження (ухвала від 19 вересня 2022 року у справі № 202/3549/22, провадження № 51-2802ск22).

Разом із цим слід зазначити, що обвинувачений ОСОБА_4 не був позбавлений права звернутись до суду з відповідним клопотанням про зміну запобіжного заходу. Його доводи про позбавлення можливості оскаржити у суді рішення про продовження строку запобіжного заходу є неспроможними, оскільки суд не вирішував таке питання, а подальше тримання ОСОБА_4 під вартою було здійснено безпосередньо на підставі закону (ч. 6 ст. 615 КПК), за відсутності чинного судового рішення про застосування такого запобіжного заходу. Відтак посилання ОСОБА_5 в касаційній скарзі на обмеження його конституційних прав і свобод є безпідставним.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для скасування ухвали суду апеляційної інстанції, касаційна скарга не містить.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги обвинуваченого.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 9 листопада 2023 року про закриття апеляційного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3