Провадження №11-кп/801/821/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання: ОСОБА_5

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 серпня 2023 року за № 0000722,

за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 10 травня 2024 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Летичів Хмельницької області, громадянку України, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судиму:

- 16.05.2023 Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнену від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 2 роки та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України,

- визнано винною у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 - ч. 4 ст. 185 КК України

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 10 травня 2023 року визнано винною ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Призначено ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків до покарання призначеного за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 16.05.2023, призначивши ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 2 (двох) місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з дати фактичного затримання на виконання цього вироку.

Також судовим рішенням вирішені питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04 червня 2024 року виправлено описку, допущену у вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 10 травня 2024 року, а саме у 9 абзаці вступної частини вироку, а також у 1 та 2 абзаці резолютивної частини вироку замість зазначеного: «ч. 4 ст. 185 КК України», зазначити вірно: «ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 засуджено за вчинення кримінального правопорушення вчиненого за наступних обставин.

ОСОБА_7 , будучи обізнаною у тому, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан, дія якого неодноразово продовжувалася, востаннє Указом Президента України від 01.05.2023 р. № 254/2023, маючи незняту і непогашену судимість за вироком Вінницького міського суду від 16.05.2023 за ч. 4 ст. 185 КК України, на шлях виправлення не стала і повторно вчинила новий умисний злочин проти власності.

Так, 07.08.2023 ОСОБА_7 , близько 15 год 00 хв, зайшла до приміщення гіпермаркету «Грош», який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , в якому здійснює торговельну діяльність ТОВ НВП «АРГОН», де помітила на полицях магазину алкогольні напої, продукти харчування та засоби гігієни, після чого у неї виник протиправний умисел на таємне викрадення товару.

Реалізуючи згаданий умисел ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, таємно, з корисливими мотивом та метою, розуміючи протиправність своїх дій та настання суспільно небезпечних наслідків для власника товару, шляхом вільного доступу, переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, взяла із стелажу флакон чоловічої туалетної води марки "Ахе" серії "Dark Temptation" об`ємом 100 мл; два дезодоранти-спреї марки "Dove" серії "Original" об`ємом 150 мл; скляну банку кави розчинної марки "NESCAFE" серії "Gold" виробника Nestle" вагою 95 г, одну банку напою енергетичного слабоалкогольного марки Revo" міцністю 8,5 % об`ємом 0,5 л, одну плитку шоколаду білого пористого марки "Millennium" серії "Air" виробника "Malbi" вагою 85 грамів, одну плитку шоколаду молочного з цілим горіхом марки "Millennium" серії "Air" виробника Malbi" вагою 100 грамів, одну плитку шоколаду екстрачорного з цілими лісовими горіхами марки "Roshen" вагою 90 г та одну плитку шоколаду пористого темного молочного марки "Roshen" вагою '80 г. Зазначені речі ОСОБА_7 заховала під верхній одяг і попрямувала з ним до виходу з приміщення магазину.

Не маючи наміру розраховуватись за обраний товар ОСОБА_7 пройшла повз касову зону гіпермаркету «Грош», намагаючись покинути приміщення, тим самим вчинивши усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі, оскільки на виході була зупинена працівником охорони.

Згідно висновку експерта Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України № 4945/23-21 від 15.08.2023 ринкова вартість флакону чоловічої туалетної води марки "Ахе" серії "Dark Temptation" об`ємом 100 мл становить 295,20 грн; двох дезодорантів-спреїв марки "Dove" серії "Original" об`ємом 150 мл становить 211,2 грн; скляної банки кави розчинної марки "NESCAFE" серії "Gold" виробника "Nestle" вагою 95 г становить 201,40 грн; одної банки напою енергетичного слабоалкогольного марки "Revo" міцністю 8,5 % об`ємом 0,5 л становить 38,65 грн; одної плитки шоколаду білого пористого марки "Millennium" серії "Air" виробника "Malbi" вагою 85 г становить 23,20 грн; одної плитки шоколаду молочного з цілим горіхом марки "Millennium" серії "Air" виробника "Malbi" вагою 100 г становить 36,40 грн; одної плитки шоколаду екстрачорного з цілими лісовими горіхами марки "Roshen" вагою 90 грамів становить 28,35 грн. та одної плитки шоколаду пористого темного молочного марки "Roshen" вагою 80 г становить 18,95 грн.

Умисними протиправними діями ОСОБА_7 попереджено завдання матеріальної шкоди ТОВ НВП «АРГОН» на загальну суму 853,35 гривень.

Такі дії ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковані за ч. 2 ст. 15 - ч. 4 ст. 185 КК України, тобто закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 , не оспорюючи доведеність її винуватості у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення та правильність кваліфікації її дій, просить вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 10.05.2024 року щодо неї скасувати та постановити рішення, яким звільнити її від відбування покарання із застосуванням ст.75 КК України з випробуванням.

В доводах апеляційної скарги посилається на те, що при вирішені питання, щодо обрання їй покарання суд першої інстанції не врахував усіх пом`якшуючих обставин, відповідно до ст.75 КК України. Зокрема, судом не було враховано того факту , що вона є інвалідом третьої групи з дитинства, що на її утриманні перебувають її ж хворі батьки похилого віку: мати - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 027/о від 06.06.2024 року, виданої лікуючим лікарем ОСОБА_9 - перебуває на лікуванні НП «ЦПМСД № 5» м. Вінниці з діагнозом: С, а/с, к/с, ГХ 2 ст 2 ризик ССУ 3, гіперхолестеринемія, цукровий діабет II субкомпенсований перебіг, діабетична полінейропатія, явна стадія, тромбаго з ішіасом; двобічний косартроз ІІ ст.; трифузний остеохондроз хребта з м`язово-тонічним, больовим корінцевим синдромом. Батько - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , також є інвалідом 2 групи. Тому відбуваючи покарання у місцях позбавлення волі не буде кому лікувати та утримувати батьків.

Інші учасники кримінального провадження судове рішення не оскаржували.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 подану апеляційну скаргу підтримала та наполягала на її задоволенні, посилаючись на викладені у ній доводи. Повідомила суду, що її батько ОСОБА_10 15.06.2024 помер.

Прокурор ОСОБА_6 просив залишити апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 без задоволення, посилаючись на її необґрунтованість, а вирок суду першої інстанції щодо останньої - без змін.

Представник потерпілої особи ТОВ НВП «Аргон» повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду, однак до апеляційного суду уповноважена особа товариства не з`явилася, тому відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України, за відсутності заперечень учасників провадження, апеляційний розгляд відбувся у відсутність представника потерпілої особи.

Письмових заперечень на апеляційну скаргу від учасників кримінального провадження до суду не надходило.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідача, виступи учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Відповідно до ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Як убачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження, вірно кваліфікував дії обвинуваченої і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 - ч.4 ст.185 КК України. Даний висновок суду в апеляційній скарзі обвинуваченою не заперечується, а тому перевірці в апеляційній інстанції не підлягає.

Разом з тим, колегія суддів апеляційного суду не може погодитись з доводами апеляційної скарги обвинуваченої про наявність на її думку невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок суворості, виходячи з наступного.

Так, відповідно до вимог статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

У відповідності до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі "Бакланов проти росії" (рішення від 09 червня 2005 року) та в справі "Фрізен проти росії" (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що "досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу "законності" і воно не було свавільним". У справі "Ізмайлов проти росії" (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що "для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити "особистий надмірний тягар для особи".

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілої. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , суд першої інстанції правильно керувався вимогами ст.ст.65-67 КК України та взяв до уваги роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», виходив із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Зокрема, при визначенні виду та міри покарання ОСОБА_7 судом в повній мірі враховано ступінь тяжкості та характер вчиненого нею злочину, особу обвинуваченої, а також дані, які характеризують особу обвинуваченої.

Так, при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_7 судом правильно враховано характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченої ОСОБА_7 та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема судом враховано, що ОСОБА_7 раніше судима вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 16.05.2023 за ч. 4 ст.185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 2 роки та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно.

Встановлено обставину, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 , а саме щире каяття. Також судом не встановлено обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_7 .

За таких обставин, а також враховуючи те, що ОСОБА_7 уже не вперше притягається до кримінальної відповідальності, інкримінований злочин скоїла 07.08.2023 в період іспитового строку (майже через три місяці після її засудження та звільнення судом 16.05.2023 від відбування призначеного покарання), тому на переконання колегії суддів апеляційного суду, суд першої інстанції дійшов цілком правильного та обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк, який належить їй відбувати реально. Також враховуючи, що обвинувачена ОСОБА_7 має невідбуту частину покарання у виді 5 років позбавлення волі за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 16.05.2023, тому місцевий суд також дійшов правильного висновку про необхідність застосування при призначенні ОСОБА_7 остаточного покарання з урахуванням положення ст.71 КК України, тобто за сукупністю вироків.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішеннях від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 та від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справах про призначення судом більш м`якого покарання.

Зокрема у рішенні № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив, що окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Визначені у статті 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі Довженко проти України) зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Згідно зі ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення значенні у ст.414 КПК України означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст.12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст.414 КПК України розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття особа обвинуваченого вживається у тому ж значенні, що й у п. 3 ч. 1ст. 65 КК України поняття особа винного.

Термін явно несправедливе покарання означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Згідно із ст.75 КК України передбачено звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, якщо суд, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 викладаючи свої доводи, посилається на обставини, які враховані судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення.

Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченої про неврахування судом першої інстанції при призначенні їй покарання, що на її утриманні перебуває матір ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 027/о від 06.06.2024 року, виданої лікуючим лікарем ОСОБА_9 - перебуває на лікуванні НП «ЦПМСД № 5» м. Вінниці з діагнозом : С, а/с, к/с, ГХ 2 ст 2 ризик ССУ 3, гіперхолестеринемія, цукровий діабет II субкомпенсований перебіг, діабетична полінейропатія, явна стадія, тромбаго з ішіасом; двобічний косартроз ІІ ст.; трифузний остеохондроз хребта з м`язово-тонічним, больовим корінцевим синдромом, то як вбачається з дослідженої у судовому засіданні судом апеляційної інстанції вказаної виписки не вбачається, що її мати потребує відповідного стороннього догляду, а також доказів того, що обвинувачена є єдиною особою, яка має змогу здійснювати такий догляд.

Також щодо неврахування судом першої інстанції наявність в обвинуваченої третьої групи інвалідності з дитинства відповідно до наданої до апеляційної скарги довідки Вінницького центру МСЕК від 06.05.2008, серія АС №009383 та копії посвідчення № серія НОМЕР_1 колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.84 КК України, особа, яка після вчинення злочину або постановлення вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування. При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.

Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 «Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу» від 28.09.1973 року звільнення від відбуття покарання через хворобу з місць позбавлення волі може бути застосоване судом до тих засуджених, які захворіли під час відбуття покарання і ця хвороба перешкоджає відбувати покарання, тобто у випадках, коли подальше утримання в місцях позбавлення волі загрожує їх життю або може призвести до серйозного погіршення здоров`я чи інших тяжких наслідків.

Наказом МОЗ України № 1348/5/572 «Про затвердження Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі» від 15 серпня 2014 року визначено, що питання про звільнення засуджених від відбування покарання за хворобою вирішуються на стадії виконання вироків на підставі акту огляду медико-соціальної експертної комісії (МСЕК).

Таким чином, обвинувачена має право звернутися до суду з клопотанням про звільнення її від відбування покарання за хворобою, відповідно до ст.537 КПК України, що в подальшому може бути вирішено судом під час виконання вироку відносно нього.

Окрім того, обвинуваченою апеляційному суду не було надано доказів про те, що наявність вказаної у неї третьої групи інвалідності перешкоджає відбуванню нею покарання у виді позбавлення волі. Також вказані відомості на час постановлення місцевим судом оскаржуваного судового рішення були відсутні в матеріалах кримінального провадження та були надані обвинуваченою лише при зверненні з апеляційною скаргою.

Колегія суддів враховуючи, що обвинувачена скоївши нове кримінальне правопорушення в період іспитового строку, не надала критичну оцінку своїй кримінально протиправній поведінці, вперто послідовно не бажає стати на шлях виправлення, а тому призначення покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі без застосуванням положень ст. 75 КК України, не є занадто суворим покаранням та відповідає принципу індивідуалізації покарання і відповідає загальним засадам призначення покарання, а тому сприятиме її перевихованню.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що метою покарання є не жорстка помста чи відплата особі з боку держави за вчинений злочин, а орієнтація законодавцем суду на застосування до обвинуваченої особи такого комплексу обмежень його прав та свобод, який буде відчутним і водночас достатнім для досягнення основних цілей покарання-виправлення особи.

Враховуючи наведене, на переконання колегії суддів апеляційного суду, з урахуванням наведеного та конкретних обставин справи, особи обвинуваченої, її ставлення до вчиненого, обставини, яка пом`якшує та відсутність обставин, які обтяжують її покарання, суд першої інстанції дійшов цілком правильного, законного та обґрунтованого переконання, що покаранням, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, буде покарання, передбачене санкціями кримінального закону, у виді позбавлення волі, яке належить відбувати обвинуваченій ОСОБА_7 реально в місцях позбавлення волі.

Колегія суддів апеляційного суду при цьому враховує також і практику рішень Європейського суду з прав людини. Так, в справі Скополла проти Італії від 17.09.2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, тому не вбачає достатніх підстав для його скасування, як того просить у своїй апеляційній скарзі обвинувачена.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 403, 404, 405, 407, 408, 419, 426, 532, 615 КПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 10 травня 2024 рокущодо обвинуваченої ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15 - ч. 4 ст. 185КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4