В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2024 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000207 від 11 квітня 2024 року за обвинуваченням: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Жмеринка, Жмеринського району, Вінницько області, та мешканця АДРЕСА_1 , базовою загальною середньою освітою, українця, громадянина України, не працюючого, не одруженого, згідно ст.89 КК України не судимого, військовозобов`язаного, у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України;

учасники кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

потерпілий ОСОБА_5 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

10.04.2024 приблизно о 18:30 год. ОСОБА_3 перебуваючи в АДРЕСА_2 , поруч із ТЦ «Браво», в банкоматі АТ КБ «Приватбанк», виявив банківську картку емітовану АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , належну ОСОБА_5 , що була випадково ним залишена, яка згідно ст. 1 Закону України «Про інформацію», п.п. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п, 15.2 ст.15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність», ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», є офіційним документом, оскільки містить зафіксовану на матеріальному носієві інформацію, яка підтверджує та посвідчує певні факти, які здатні спричинити наслідки правового характеру, та видана повноваженою особою юридичної особи з дотриманням визначеної законом форми та містить передбачені законом реквізити. В подальшому ОСОБА_3 з корисливих спонукань, переслідуючи умисел на привласнення офіційного документу, діючи, таємно, умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, бажаючи збагатися за рахунок чужої власності, шляхом вільного доступу, привласнив вказану банківську картку, що належить ОСОБА_5 , з якої мав намір у подальшому викрасти грошові кошти та розпорядитись ними на власний розсуд.

Крім того, в цей же день 10.04.2024, ОСОБА_3 з метою власного незаконного збагачення, з корисливих спонукань, розуміючи протиправність своїх дій та суспільно небезпечних наслідків, діючи єдиним об`єднаним умислом на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, в період дії воєнного стану (введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ, та востаннє продовженого Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 05.02.2024 № 49/2024, який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 3564-ІХ від 06.02.2024), перебуваючи в м. Жмеринка, Жмеринського району, Вінницької області, в період часу з 19:44 год. 10.04.2024 по 08:38 год. 11.04.2024, здійснив розрахунки попередньо привласненою банківською карткою АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 належної ОСОБА_5 за товари у магазинах міста Жмеринка, Вінницької області: «Хом`як» на загальну суму 147 гривень, «Лагуна» на загальну суму 500 гривень, «Грош Експрес №21» на суму 195, 73 гривень та в аптеці «Подорожник» на суму 282,20 гривень, чим своїми діями спричинив потерпілому ОСОБА_5 майнової шкоди на загальну суму 1124, 93 гривень.

Виходячи з аналізу норм ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Згідно із ст.8 Конституції України, в Україні діє принцип верховенства права.

Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.8 КПК України).

Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Виходячи з аналізу частини 2 статті 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).

Суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 , будучи допитаним під час судового розгляду, в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, які передбачені ч.1 ст.357 ч.4 ст.185 КК України і викладені в обвинувальному акті від 14.05.2024 року, просила його суворо не карати. Суду показав, що злочини вчинив за обставин, викладених вище, а саме 10.04.2024 біля 18.30 години в м.Жмеринка по вул..Київська, поруч із торгівельним центром «Браво» у банкоматі АТ КБ «Приват Банк» виявив банківську картку, та вирішив спробувати в подальшому нею розрахуватися за придбання певних товарів.

Так починаючи з 19.30 години 10.04.2024 та на протязі ранку 11.04.2024, проводив розрахунки попередньо знайденою та привласнено карткою за товари у магазинах м.Жмеринка а саме: « ОСОБА_6 » на суму 147 гривень, «Лагуна» на суму 500 гривень, «Грош Експрес №21» на суму 195, 73 гривень та в аптеці «Подорожник» на суму 282,20 гривень, придбав цигарки дві пачки, продукти харчування та медикаменти у аптеці. В подальшому привласнену ним картку передав своїй співмешканці.

Обвинувачений ОСОБА_3 , виявляє жаль з приводу вчинених кримінальних правопорушень, запевнив суд, що готовий нести покарання за вчинені кримінальні правопорушення і в подальшому не вчинятиме злочини. Додатково вказав, що потерпілому в найближчий час буде намагатися відшкодувати шкоду, оскільки не мав до сьогоднішнього дня такої можливості.

Прокурор Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_4 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні повідомив суду, що дійсно біля 18.00 години 10.04.2024 року в м.Жмеринка по вул..Київська, поруч із торгівельним центром «Браво» у банкоматі АТ КБ «Приват Банк» випадково забув свою банківську карту, після того як отримував кошти.

На наступний день, йому зателефонував представник банку, та як засувалося із його карткового рахунку були проведені намагання невідомими особами провести безготівкові розрахунки, після чого потерпілий заблокував проведення розрахунків по картці.

В подальшому про ці події було повідомлено до правоохоронних органів та встановлено осіб, які незаконного привласнили банківську картку потерпілого на викрали кошти із його рахунку.

Додатково зазначив, що хоча і обвинувачений вибачення у нього просив, однак будь якого характеру шкоду не відшкодував, тому просив застосувати міру покарання, щодо обвинуваченого не пов`язану з позбавленням волі.

Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, які передбачені ч.1 ст.357 та ч.4 ст.185 КК України і викладені в обвинувальному акті від 14.04.2024 року, та беручи до уваги думки прокурора ОСОБА_4 , показання обвинуваченого ОСОБА_3 , позицію потерпілого ОСОБА_5 за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому суд з`ясував, чи правильно обвинувачений ОСОБА_3 , потерпілий ОСОБА_5 та прокурор розуміють зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності їх позиції у суду немає.

Суд також роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_3 та потерпілому ОСОБА_7 , , що при таких обставинах вони позбавляються права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.

Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної провадження за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

За таких обставин, виходячи з аналізу обвинувального акту, допитавши потерпілого та обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, що характеризують особу обвинуваченого, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 , у вчинені інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Слід зазначити, що у своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Так, суд, керуючись своїм внутрішнім переконанням, на підставі всебічного, повного й неупередженого з`ясування обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи відомості надані суду прокурором з точки зору належності, допустимості, достовірності, суд «поза розумним сумнівом» дійшов висновку про вчинення ОСОБА_3 кримінальних правопорушень, а саме: привласнення офіційних документів, вчинене з корисливих мотивів та таємному викраденні чужого майна (крадіжці) вчиненої в умовах воєнного стану, а тому його дії вірно кваліфіковані за ч.1 ст.357 та ч.4 ст.185 КК України.

Відповідно до ст.65 КК України та роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з послідуючими змінами), суд призначає покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які є проступком та тяжким злочином, особу обвинуваченого.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 , в судовому засіданні просив вибачення у потерпілого, однак шкоду не відшкодував, на обліку в психіатра та на обліку в нарколога не значиться, згідно ст.89 КК України не судимий. Ці обставини суд відносить до обставин, які пом`якшують покарання.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 судом не встановлено.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України, враховуючи те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчинення нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що він не розкаявся у скоєному, за місцем проживання характеризується з негативної сторони, шкоду потерпілому не відшкодував і навіть не намагався цього зробити, тому на думку суду це свідчить про підвищену суспільну небезпечність та неможливість виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3

без призначення покарання, яке слід відбувати у місцях позбавлення волі, оскільки в іншому випадку мета покарання не може бути досягнута, тому на підставі ст.70 КК України суд вважає необхідним призначити йому покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Цивільний позов у данному кримінальному провадженні не заявлявся.

Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу, підстав для його обрання немає.

Керуючись статтями 373, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчинені кримінального проступку та кримінального правопорушення, передбачених ч.1 ст.357, ч.4 ст.185, КК України та призначити покарання, а саме: за ч.1 ст.357 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік, за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 2(два) місяці.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням призначити ОСОБА_3 остаточне покарання 5 (п`ять) років 2 (два) місяці позбавлення волі.

Початок відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту затримання останнього на виконання вироку, що набрав законної сили.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України, а саме: DVD - диск вилучений у ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_3 , на якому записаний один відеозапис із камери спостереження розміщеної у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за 10.04.2024; DVD - диск вилучений у ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителя АДРЕСА_4 , на якому записані три відеозаписи із камер спостереження розміщених у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_5 » за 10.04.2024; DVD - диск вилучений у ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_6 , жительки АДРЕСА_5 , на якому записаний один відеозапис із камери спостереження розміщеної у супермаркеті «АТБ» за 11.04.2024; DVD - диск вилучений у ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_7 , жительки АДРЕСА_6 , на якому записані два відеозаписи із камери спостереження розміщеної у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_8 » за 11.04.2024, DVD - диск вилучений у ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_9 , жительки АДРЕСА_7 , на якому записаний один відеозапис із камери спостереження розміщеної у магазині «Калина» за 11.04.2024, які поміщено до паперових конвертів та опечатано печаткою «Для пакетів» Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області, та знаходяться при матеріалах кримінального провадження, залишити при матеріалах справи, попереднього знявши з них арешт, накладений ухвалою слідчого судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 24.04.2024 року.

Згідно зі ст.ст.376,392, 393, 395, 532 КПК України вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя Жмеринського

міськрайонного суду ОСОБА_1