Справа № 149/3531/22
Провадження №1-кп/149/26/24
Номер рядка звіту 94
В И Р О К

і м е н е м У к р а ї н и

13.06.2024 м. Хмільник

Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області

в складі: судді (головуючої) ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілого: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000381 від 28.10.2022 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Хмільник Вінницької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 , достовірно знаючи, що на території держави Україна відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжено Указами Президента України, зокрема № 573/2022 від 12.08.2022 із 05 години 30 хвилин 23.08.2022 року строком на 90 діб, тобто до 23.11.2022, вчинив корисливий злочин проти власності в період воєнного стану за наступних обставин.

Так, ОСОБА_6 27.10.2022 приїхав на лікування до КНП "Хмільницька обласна лікарня відновного лікування ВОР", що розташована у м. Хмільник Вінницької області по вул. Шолом Алейхема, 8.

Цього ж дня, тобто 27.10.2022 близько 19:00 години ОСОБА_6 попрямував до кафе "Старе Місто", яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , при цьому він був одягнений у чорну зимову куртку із маркувальними позначеннями "FREE & FOR QUALITY MEN'S" 48 розміру, у внутрішній кишені якої знаходилися належні йому грошові кошти. Після закриття вказаного закладу відпочинку, ОСОБА_6 одягнув свою куртку та вийшов із приміщення, після чого почав рухатися в напрямку спального корпусу КНП "Хмільницька обласна лікарня відновного лікування ВОР", вхід до території якого знаходиться на відстані близько 70 метрів. Коли ОСОБА_6 рухався у вказаному напрямку, за ним на невеликій відстані рухалися ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , і останні бачили ОСОБА_6 , який рухався попереду.

Після чого ОСОБА_6 , дійшовши до входу території, на якій розташований спальний корпус КНП "Хмільницька обласна лікарня відновного лікування ВОР", увійшов на його територію та попрямував через газон праворуч від алеї до його приміщення.

В свою чергу ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 також дійшли до входу території, на якій розташований спальний корпус КНП "Хмільницька обласна лікарня відновного лікування ВОР", і в цей час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, після чого останній увійшов на дану територію та попрямував за ОСОБА_6 , не повідомляючи ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про свої наміри.

Перебуваючи безпосередньо на зазначеній території, неподалік приміщення спального корпусу, ОСОБА_4 наздогнав ОСОБА_6 та, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, взявши останнього за верхній одяг, штовхнув його, від чого ОСОБА_6 впав на землю та відразу підвівся, після чого між ними почалася розмова. В ході виниклої розмови ОСОБА_4 рукою схопив ОСОБА_6 за верхній одяг.

ОСОБА_4 з метою завершення свого злочинного умислу з корисливих мотивів, з метою власного незаконного збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, утримуючи ОСОБА_6 за верхній одяг, почав вимагати щоб він віддав грошові кошти, після чого останній хвилюючись за своє здоров`я, дістав із внутрішньої кишені куртки кілька купюр грошових коштів та виконав вимогу ОСОБА_4 , передавши їх останньому.

Не зупинившись на вчиненому, ОСОБА_4 , продовжуючи свій злочинний умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна, почав вимагати у ОСОБА_6 аби він віддав свою куртку, що останній у подальшому і зробив, знявши зимову куртку із маркувальними позначеннями "FREE & FOR QUALITY MEN'S" 48 розміру, вартість якої відповідно до висновку експерта № СЕ-19/102-22/16328-ТВ, становить 720 гривень, у внутрішній кишені якої до моменту вчинення грабежу знаходилися грошові кошти у сумі 2820 гривень та передав її ОСОБА_4 .

Після чого, ОСОБА_6 попрямував до спального корпусу КНП "Хмільницька обласна лікарня відновного лікування ВОР", а ОСОБА_4 з місця події разом із майном, яким відкрито заволодів у потерпілого, зник та розпорядився ним на власний розсуд.

Своїми умисними діями, ОСОБА_4 завдав потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 3 540 гривень.

Таким чином, ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, тобто у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому в умовах воєнного стану.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення не визнав в частині кваліфікації діяння. Повідомив, що 27.10.2022 ввечері він з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 поверталися з міста та в цей час із кафе "Старе місто" вийшов потерпілий. ОСОБА_4 зупинив його потягнувши за руку, внаслідок чого куртка, в якій перебував потерпілий, залишилась в руках ОСОБА_4 . Злякавшись того, що він вже був судимий, він утік з місця пригоди із майном потерпілого. Зазначає, що фізичну силу до потерпілого не застосовував та гроші не вимагав. Все, що було в куртці, він видав працівникам поліції на наступний день. Шкодує про вчинене, у вчиненому розкаюється, зазначив, що добровільно відшкодував заподіяну потерпілому шкоду і попросив у нього вибачення, просить його не позбавляти волі. Разом з тим, пояснити мотиви своєї поведінки за обставин інкримінованого правопорушення, обвинувачений ОСОБА_4 не зміг.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні повідомив, що 27.10.2022 він ввечері вийшов з кафе "Старе місто" та повертався до лікарні. В цей час він почув як за ним ідуть хлопці. Зайшовши на територію лікарні почув їх голос, один з хлопців побіг за ним та почав вимагати гроші, на що він дав йому кілька купюр, після чого нападник забрав куртку і штовхнув потерпілого, він впав на землю. Зазначив також, що ОСОБА_4 як нападника він упізнав по одягу. Також потерпілий зазначив, що обвинувачений добровільно відшкодував шкоду, вибачився та будь-яких претензій потерпілий до нього не має. При визначені міри покарання заперечив необхідність позбавлення волі обвинуваченого, сумнівів у щирості його вибачень та каяття потерпілий не має.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому в умовах воєнного стану.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, повністю підтверджується дослідженими у ході судового розгляду доказами, в тому числі показами обвинуваченого, потерпілого, а також:

витягом з ЄРДР ( а.с.63), відповідно до якого 28.10.2022 на підставі повідомлення ОСОБА_6 до ЄРДР внесено відомості за ч.4 ст. 186 КК України;

протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (а.с. 65), відповідно до якого ОСОБА_6 просив прийняти міри до невідомої особи, яка 27.10.2022 біля 21:40 год., перебуваючи на території КНП "Хмільницька обласна лікарня відновного лікування ВОР" відкрито заволоділа його коштами у сумі 2820 грн. та його курткою чорного кольору;

протоколом огляду місця події від 27.10.2022 з фототаблицею до нього (а.с.66-74), згідно якого в присутності понятих та за участі спеціаліста було проведено огляд території поруч із КНП "Хмільницька обласна лікарня відновного лікування ВОР", що по вул. Ш. Алейхема, 8 в м. Хмільник Вінницької області. В ході огляду виявлено ділянку із слідами прим`ятої трави, а також два недопалка;

протоколом проведення слідчого експерименту з відеозаписом до нього від 28.10.2022 (а.с. 75-83) згідно якого було проведено слідчий експеримент за участі свідка ОСОБА_8 в присутності понятих та в ході якого свідок повідомив про обставини, які мали місце 27.10.2022, зокрема те, що ОСОБА_9 попрямував на територію КНП "Хмільницька обласна лікарня відновного лікування ВОР" за невідомим чоловіком, який вийшов з кафе "Старе місто", звідки повернувся з курткою в руках та побіг в невідомому напрямку;

заявою ОСОБА_4 від 28.10.2022 (а.с. 84) відповідно до якої останній добровільно видав працівникам поліції зимову куртку чорного кольору із вмістом кишені, зимову шапку сірого кольору та грошові кошти в сумі 1200 грн., якими відкрито заволодів у невідомого для нього громадянина ОСОБА_6 , 1980 р.н.;

протоколом огляду від 28.10.2022 з ілюстрованою таблицею до нього (а.с. 85-97) відповідно до якого в присутності понятих та ОСОБА_4 в приміщенні Хмільницького РВП було оглянуто зимову куртку чорного кольору, яку останній добровільно видав працівникам поліції. В ході огляду у лівій зовнішній кишені куртки виявлено зимову шапку та у лівій внутрішній кишені виявлено грошові кошти в сумі 1200 грн.;

висновком експерта № СЕ-19/102-22/16328-ТВ від 07.11.2022 (а.с. 112-117) , яким встановлено, що ринкова вартість куртки чорного кольору із маркувальними позначеннями "FREE & FOR QUALITY MEN'S" 48 розміру станом на момент вчинення кримінального правопорушення, тобто 27.10.2022 становила 720грн.

Крім того, в судовому засіданні було допитано свідків.

Так, свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні повідомив, що точно не пам`ятає події 27.10.2022, однак зазначив, що відтворення під час слідчого експерименту проходило за його участі.

Свідок ОСОБА_7 повідомив, що в жовтні 2022 року, більш точної дати не пам`ятає, ввечері він із ОСОБА_10 та ще одним хлопцем гуляли. З воріт санаторію вийшов чоловік та щось їм сказав, і цей час він проходив повз, але побачив, що хлопці залишилися. Він підійшов до знайомого та ОСОБА_9 вже не було. Зазначає, що було темно та він нічого не бачив. Через декілька хвилин повернувся ОСОБА_9 , в нього в руках було щось схоже на одяг та він одразу пішов. На наступний день вони спілкувалися з ОСОБА_9 та останній пояснив, що взяв куртку в потерпілого та для чого і за яких обставин не пояснив.

Таким чином, аналіз досліджених та оцінених по справі доказів свідчить про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, поза розумним сумнівом доведена зібраними у справі і дослідженими судом доказами. Його дії вірно кваліфіковані за ч. 4 ст. 186 КК України.

Судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення (ст. 370 КПК України).

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Згідно з статтею 65 цього Кодексу суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Виправлення як мета покарання - це той наслідок, якого прагне досягнути держава передбаченими законом заходами примусу. Виправлення засудженого - це ті певні зміни в його особистості, які утримують його в подальшому від вчинення нових злочинів. З моральної точки зору, виправлення засудженого і є кінцевою метою покарання.

Виходячи з указаної мети, а також принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду, принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду.

Положеннями статті 69 Кримінального кодексу України визначено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків визначених цією статтею, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Приписи ст. 69 КК України про призначення винній особі більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, є спеціальними і застосовуються у виключних випадках. Підставами для застосування цієї статті є встановлення не лише наявності кількох пом`якшуючих обставин, а й того факту, що їх наявність істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Тобто для застосування судом положень ст. 69 КК України повинні бути встановлені виключні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися судом з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження. Проте у будь-якому разі встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.

Обставинами, що згідно зі ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення , добровільне відшкодування завданого збитку (п 1, п. 2 ч. 1 ст. 66 КК України). При цьому суд враховує, що щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження. Отже, щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Суд дійшов переконання, що обвинувачений ОСОБА_4 у вчиненому кримінальному правопорушенні щиро розкаявся, в ході судового розгляду неодноразово визнавав протиправний характер своїх дій, про які щиро шкодує і не хотів би, щоб це повторилося. В ході судового розгляду надавав суду показання, що узгоджуються з іншими матеріалами кримінального провадження, послідовно висловлював жаль і шкодував про те, що його дії спричинили такі суспільно-небезпечні наслідки. Щире каяття обвинуваченого проявляється і у тому, що ОСОБА_4 , розуміючи, що заподіяв потерпілому шкоду та бажаючи усунути негативні наслідки, активно вживав заходів для примирення з потерпілим, просив у нього вибачення, компенсував у грошовому еквіваленті завдану шкоду. У судовому засіданні потерпілий вказав, що не має сумнівів у щирості розкаяння ОСОБА_4 , він просив у нього пробачення за скоєне, і жодних претензій потерпілий до обвинуваченого не має. При визначенні міри покарання потерпілий наполягав на тому, що позбавляти волі ОСОБА_4 не потрібно, оскільки той вже усвідомив протиправність своєї поведінки і зробив належні висновки. При цьому незгода сторони захисту з правовою кваліфікацією вчиненого, та як наслідок заперечення вини у вчиненні кримінального правопорушення, однак каяття як щодо своїх дій, так і щодо їх наслідків, вказаних висновків суду не спростовують.

Суд також зважає, що визнання винуватості є правом, а не обов`язком обвинуваченого. Посилання обвинуваченого на те, що він не привласнював кошти, що знаходилися у кишені куртки, яка належала потерпілому, а разом з курткою видав добровільно співробітникам поліції, хоч і не спростовують факт вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, однак свідчать про послідовність позиції сторони захисту щодо помилкової кваліфікації дій обвинуваченого (що є їх правом) та знайшло своє підтвердження у ході судового розгляду.

Що стосується активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення як обставини, що пом`якшує покарання, воно означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, видача знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом. Судом встановлено, що ОСОБА_4 давав покази, брав участь у слідчих діях, де повідомляв про обставини вчинення кримінального правопорушення з урахуванням обраної стратегії захисту. Надані ним у суді покази відповідають дослідженим судом доказам, є послідовними та спрямовані на встановлення дійсних обставин справи, відтак у суду відсутні сумніви у добровільності його бажання сприяти розкриттю кримінального правопорушення. До обставин, що свідчать про активне сприяння розкриттю вчиненого кримінального правопорушення суд відносить і те, що ОСОБА_4 після вчинення злочину і заволодіння майном потерпілого, не зважаючи на реальну можливість знищити або приховати ці речові докази, вказаного не зробив, хоча і усвідомлював злочинність вчиненого грабежу та тяжкість покарання, що загрожує йому в разі викриття. В подальшому вказані речі добровільно видав працівникам поліції.

Обвинувачений також добровільно відшкодував (компенсував) потерпілому заподіяну шкоду (матеріальну і моральну) в сумі 12 000 грн., про що в матеріалах справи міститься розписка, а також відшкодування шкоди підтверджено потерпілим у судовому засіданні, будь-яких претензій до обвинуваченого ОСОБА_4 потерпілий не має.

Обставин, що згідно зі ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує: ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно із ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу винного, який позитивно характеризується за місцем проживання (працьовитий, товариський, ввічливий, в побуті доброзичливий і чуйний, по можливості надає допомогу сусідам, конфліктів уникає), не працює, на консультативному обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, на час вчинення кримінального правопорушення мав непогашену судимість згідно з вироком Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 30.03.2022 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, (покарання у виді 160 годин громадських робіт відбув 04.05.2022, на час постановлення цього вироку судимість погашена в розумінні п. 5 ч. 1 ст. 89 КК України).

Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд дійшов висновку, що обвинуваченому ОСОБА_4 необхідно призначити покарання, передбачене в санкції ч. 4 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі, проте нижче від найнижчої межі, на строк 5 років, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Призначення ОСОБА_4 навіть мінімального покарання в межах санкції ч. 4 ст. 186 КК України (7 років позбавлення волі) було б явно недоцільним і несправедливим. Разом з тим, суд не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого іншого, більш м`якого виду основного покарання.

Враховуючи вищевикладене, а також тяжкість кримінального правопорушення, особу винного, думку потерпілого щодо міри покарання, а також інші встановлені у ході судового розгляду обставини, суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_4 без відбування покарання, та на підставі ст. 75 КК України вважає за доцільне звільнити його від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк максимальної тривалості 3 роки із покладенням на ОСОБА_4 крім основних, додаткових обов`язків, передбачених ч. 3 ст. 76 КК України, що сприятиме досягненню мети кримінального покарання та виправленню ОСОБА_4 з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують покарання.

При покладенні на ОСОБА_4 додаткових обов`язків суд зважає також на те, що кримінальне правопорушення вчинене ним в умовах воєнного стану. Запровадження воєнного стану у зв`язку зі збройною агресією покладає на громадян, зокрема і на обвинуваченого, додаткові обтяження, вимагає додаткових зусиль щодо захисту територіальної цілісності України, підтримання правопорядку і законності. ОСОБА_4 повідомив суду, що має намір влаштуватися на роботу, а також проходити службу в ЗСУ. Відтак покладені судом обов`язки сприятимуть його виправленню, формуванню поваги до правопорядку, сприятимуть попередженню вчиненню інших кримінальних правопорушень. Враховуючи особу ОСОБА_4 , його вік, стан здоров`я, покладення таких додаткових обов`язків, на переконання суду, не є надміру обтяжливим для обвинуваченого та не принижує його гідність.

Питання щодо процесуальних витрат слід вирішити у відповідності до вимог ст. 124 КПК України. Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід не обирався, підстав для його застосування суд не вбачає.

Цивільний позов не заявлявся.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 373-376, 394 КПК України, суд,

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі нижче від нижчої межі на строк 5 років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 3 років визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього судом обов`язки.

Покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені ч.ч. 1, 3 ст. 76 КК України:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

4) дотримуватися встановлених судом вимог щодо вчинення дій та проведення дозвілля, а саме:

- не вживати алкогольні напої, наркотичні засоби, психотропні речовини, їх аналоги, а також препарати, виготовлених на їх основі (крім тих, що призначені медичним працівником),

- не перебувати у громадських місцях, закладах торгівлі, ресторанного господарства у стані алкогольного та/або наркотичного сп`яніння,

- щоквартально до 31 березня, 30 червня, 30 вересня, 31 грудня, але не довше, ніж до скасування в установленому законодавством порядку воєнного стану на всій території України, перераховувати на спеціальний рахунок для збору коштів на підтримку Збройних Сил України у Національному банку України суму, еквівалентну 1 прожитковому мінімуму для працездатних осіб, з розрахунку станом на день такої сплати.

Іспитовий строк рахувати з моменту проголошення вироку.

Арешт, накладений на речові докази ухвалою слідчого судді Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 01.11.2022 року - скасувати.

Речові докази: зимову куртку чорного кольору із маркувальними позначеннями "FREE & FOR QUALITY MEN'S" 48 розміру; шапку темно зеленого кольору із наявними символами у вигляді китайського ієрогліфа; грошові кошти у сумі 1 200 (одна тисяча двісті) гривень купюрами номіналом по 200 гривень: купюра номіналом 200 гривень серії СН № 3218557, купюра номіналом 200 гривень серії ПА № 2343708, купюра номіналом 200 гривень серії ЦА № 2245020, купюра номіналом 200 гривень серії УА № 7591866, купюра номіналом 200 гривень серії ТА № 6537463, купюра номіналом 200 гривень серії ПЗ № 2687799. - повернути власнику ОСОБА_6 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта в сумі 755,12 грн.

Вирок суду може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо таку скаргу не було подано, а в разі її подання - за наслідками апеляційного перегляду.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1