КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 20 червня 2023 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 червня 2023 року, зокрема, обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк, що не перевищує два місяці, тобто до 18 серпня 2023 року включно.

Таке рішення суд, врахувавши те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, за які законом передбачене покарання, у тому числі, у виді позбавлення волі до 15 років та у виді довічного позбавлення волі, а також, відповідно до вимог ст. 178 КПК України, оцінивши у сукупності всі обставини, зокрема, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, його вік, стан здоров`я, міцність соціальних зав`язків, майновий стан, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винним у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується, та те, що на даний час, відповідно до встановленого порядку дослідження доказів, не допитані усі потерпілі, свідки, показання яких суд повинен сприймати безпосередньо, і те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, враховуючи справжні інтереси суспільства та конкретні обставини кримінального провадження, зважаючи на те, що на даний час триває судовий розгляд, а будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків у судовому засіданні не встановлено та учасниками не доведено, прийшов до висновку про необхідність _____________________________________________________________

Справа №11-кп/824/4089/2023 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8

Категорія: ч. 2 ст. 115 КК України Доповідач ОСОБА_1

продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу виді тримання під вартою.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , вважаючи ухвалу суду незаконною та невмотивованою, просить її скасувати та обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що прокурором протягом чотирьох років розгляду справи в суді першої інстанції з квітня 2019 року не надано суду жодного доказу та/або інших відомостей на обґрунтування доводів про необхідність тримання під вартою ОСОБА_7 . У матеріалах справи такі дані взагалі відсутні, у тому числі не надавались прокурором під час вирішення судом питання про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу 20.06.2023.

Крім того, усі докази, здобуті під час розслідування кримінального провадження стороною обвинувачення вилучені під час незаконного обшуку, проведеного слідчими у домоволодінні ОСОБА_7 у селі Северинівка Київської області. Водночас, в ході судового засідання, при дослідженні відеозапису цього обшуку прокурор не зміг продемонструвати відео, оскільки воно не відтворюється (пошкоджене).

Тому посилання суду на доведеність прокурором обґрунтованої підозри та ризиків неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_7 є надуманим та безпідставним, а рішення про подальше тримання під вартою по суті свавільним.

Окрім того, зауважує, що в черговий раз суд формально послався на ті ж самі підстави тримання ОСОБА_7 під вартою, що по суті дублюються з моменту його затримання та обрання запобіжного заходу 13.04.2018, тобто на протязі більше 4 років, у зв`язку з чим, ЄСПЛ неодноразово визнавав порушення пункту 3 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, зокрема у справі «Дейнеко проти України» заява № 20317/09 (див §47 рішення від 21.05.20191).

Також звертає увагу на стан здоров`я ОСОБА_7 , який під час тримання під вартою з 11.04.2018 постійно скаржиться на стан здоров`я та підвищений артеріальний тиск, а внаслідок ненадання йому належної медичної допомоги його стан здоров`я непоправно значно погіршився, що потребує невідкладного вжиття заходів для його реабілітації та проведення незалежної медико-соціальної експертизи для встановлення йому групи інвалідності, що не може бути забезпечено в умовах слідчого ізолятора.Наразі, стан здоров`я ОСОБА_7 постійно погіршується, оскільки із ним не проводяться на протязі 1,5 року рекомендовані лікарями засоби реабілітації, наслідком чого стало значне погіршення стану здоров`я та часткова втрата працездатності.

Вказує й на те, що під час надання правової допомоги ним виявлено, що у ОСОБА_7 наявні проблеми із пам`яттю. Він не пам`ятає такі пам`ятні дати як одруження, народження дітей, тощо. Почастішати випадки, коли, обговорюючи повсякденні питання, ОСОБА_7 через кілька хвилин знову починає перерозповідати їх, хоча кілька хвилин тому це було предметом обговорення, або ставити питання, на які за кілька хвилин до того отримував відповіді. Також на протязі останніх півроку ОСОБА_7 висловлює скарги на хронічний кашель.

Тому вважає, що з урахуванням стану здоров`я ОСОБА_7 відсутні ризики його втечі, що очевидно обумовлюється необхідністю реабілітації та слабкого фізичного стану (порушення речі, неналежне пересування, тощо), а також перешкоджати іншим чином судовому розгляду справи.

Також вказує на те, що ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, одружений, виховує 3-х малолітніх дітей, має батьків інвалідів пенсійного віку, що з урахуванням характеризуючих даних дозволяє дійти висновку, що інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 .

Окрім цього, просить врахувати те, що 18.01.2022 помер тесть ОСОБА_7 - ОСОБА_9 , який фактично утримував його 3-х малолітніх дітей, які, наразі, разом із його дружиною проживають у знайомих, оскільки після вторгнення російської федерації на територію України, у квітні 2022 році загарбниками зруйновано його будинок. Тому вважає, що до ОСОБА_7 має бути застосований інший запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладанням відповідних процесуальних обов`язків, для того, що б ОСОБА_7 міг забезпечувати свою родину.

Також звертає увагу й на те, що протягом року суд першої інстанції, обираючи та продовжуючи строк тримання ОСОБА_7 під вартою, використовує одні і ті ж самі загальні абстрактні формулювання обґрунтованості підозри та наявності ризиків, без конкретизації їх та будь-якого підтвердження. Мотивування судом указаних рішень, починаючи із застосування запобіжного заходу 26.04.2019, є абсолютно однаковим та ідентичними, у цих рішеннях по суті лише змінюються дати їх прийняття та строк, на якій продовжено тримання під вартою.

Отже, вважає, що продовжуючи строк тримання під вартою ОСОБА_7 , суд першої інстанції порушив вимоги національного законодавства, які визначають порядок розгляду клопотань про застосування та продовження обвинуваченому строку тримання під вартою під час судового провадження, а також вимоги ч. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 на підтримку доводів апеляційної скарги, а також заперечення прокурора щодо апеляційного прохання сторони захисту, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За змістом ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

За змістом положень глави 18 КПК України у взаємозв`язку з вимогами ст. 331 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини її життя, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону, на переконання колегії суддів, були дотримані судом першої інстанції, а доводи захисника ОСОБА_6 про відсутність підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є непереконливими.

Як убачається з матеріалів провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , Дніпровським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження № 0000678 по обвинуваченню ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 262, ч. 3 ст. 28, п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 209 КК України, ОСОБА_11 увчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 262, ч. 3 ст. 28, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, та ОСОБА_7 увчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 289, ст. 290, ч. 3 ст. 262, ч. 3 ст. 28, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд, врахувавши те, що ОСОБА_7 обвинувачується, відповідно до вимог ст. 12 КК Украйни, у вчиненні тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, за які законом передбачене покарання, у тому числі, у виді позбавлення волі до 15 років та у виді довічного позбавлення волі, що підвищує ризик ухилення від суду, а також, оцінивши у сукупності всі обставини, зокрема, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, його вік, стан здоров`я, міцність соціальних зав`язків, майновий стан, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винним у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується, та те, що на даний час, ще не допитані усі потерпілі, свідки, показання яких суд повинен сприймати безпосередньо, і те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, та враховуючи справжні інтереси суспільства і конкретні обставини кримінального провадження, зважаючи на те, що на даний час триває судовий розгляд, а будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків у судовому засіданні не встановлено та учасниками не доведено, прийшов до висновку про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу виді тримання під вартою.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів, оскільки судом об`єктивно були досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування найсуворішого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення, яке цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи захисника ОСОБА_6 про те, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 жодного з більш м`яких запобіжних заходів, є безпідставними.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Враховуючи характер та конкретні обставини висунутого ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, за які законом передбачене покарання, у тому числі у виді довічного позбавлення волі, а також дані про особу обвинуваченого, його вік, стан здоров`я, міцність соціальних зав`язків, майновий стан, та те, що на даний час не допитані усі потерпілі та свідки, показання яких суд повинен сприймати безпосередньо, та, з огляду на ці обставини, існування обґрунтованих ризиків, щообвинувачений, перебуваючи на волі, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке йому загрожує, у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, може переховуватися від суду, а також знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілих і свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилається захисник ОСОБА_12 , а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів не встановила.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_6 про те, що в черговий раз суд формально послався на ті ж самі підстави тримання ОСОБА_7 під вартою, що по суті дублюються з моменту його затримання та обрання запобіжного заходу 13.04.2018, то вказані обставини жодним чином не вказують на зменшення існування зазначених вище ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, зважаючи на конкретні обставини висунутого обвинувачення, характер та тяжкість діянь, які йому інкримінуються, і покарання, яке загрожує у разі визнання його винуватим у їх вчиненні.

Щодо посилання захисника ОСОБА_6 на те, що ОСОБА_7 має значні проблеми зі здоров`ям, оскільки із ним не проводяться на протязі 1,5 року рекомендовані лікарями засоби реабілітації, наслідком чого стало значне погіршення стану здоров`я, часткова втрата працездатності та проблеми із пам`яттю,що потребує невідкладного вжиття заходів для його реабілітації та проведення незалежної медико-соціальної експертизи для встановлення йому групи інвалідності, що не може бути забезпечено в умовах слідчого ізолятора, то, як вбачається із долученої захисником ОСОБА_6 до апеляційної скарги копії висновку експерта № 54/К від 30 липня 2020 року, на час обстеження ОСОБА_7 , в межах виконання цієї експертизи, загальний стан його здоров`я та клінічний перебіг наявних у нього захворювань є стабільним, середнього ступеню тяжкості, без ознак небезпечних для життя явищ.

Крім того, як вбачається із долучених до апеляційної скарги копій документів щодо стану здоров`я ОСОБА_7 , незважаючи на факт перебування обвинуваченого під вартою, йому, тим не менш, за потреби була надана належна медична допомога як за рахунок медперсоналу медичної частини СІЗО, так і за рахунок лікарів державних та комунальних закладів охорони здоров`я, та відповідно до яких, загальний стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 на час обстеження відповідає перебігу наявних у нього хронічних захворювань та за станом здоров`я він може приймати участь у судовому засіданні.

При цьому відомості про неможливість утримання ОСОБА_7 в умовах слідчого ізолятора за станом здоров`я - відсутні, не було надано таких стороною захисту і під час апеляційного розгляду.

Наведені захисником ОСОБА_6 дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , зокрема те, що ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, одружений, виховує 3-х малолітніх дітей, має батьків інвалідів пенсійного віку, а також, що у нього помер тесть, який фактично утримував його 3-х малолітніх дітей, які, наразі, разом із його дружиною проживають у знайомих, оскільки після вторгнення російської федерації на територію України, у квітні 2022 року загарбниками зруйновано його будинок, самі по собі не дозволяють зробити висновок про те, що можливість уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, може бути досягнута шляхом застосування до обвинуваченого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, адже попри все це, ці обставини не стали для ОСОБА_7 стримуючим фактором для забезпечення його належної правослухняної поведінки.

Враховуючи наведене, підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_13 більш м`якого запобіжного заходу, що є змістом апеляційної вимоги захисника, принаймні на цій стадії судового розгляду, колегія суддів не вбачає.

За вказаних вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 20 червня 2023 року є законною та обґрунтованою, а отже, апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 20 червня 2023 року, якою, зокрема, обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк, що не перевищує два місяці, тобто до 18 серпня 2023 року включно, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________________ ____________________ _____________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3