Романівський районний суд Житомирської області
У Х В А Л А

03 травня 2024 року смт. Романів

Слідчий суддя Романівського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , особи, яка подала скаргу - ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши скаргу ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_3 на постанову дізнавача сектору дізнання відділення поліції № 5 Житомирського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області від 13 вересня 2023 року про закриття кримінального провадження, -

В С Т А Н О В И В:

До Романівського районного суду Житомирської області з Житомирського апеляційного суду надійшла скарга адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_3 , в якій він просить скасувати постанову дізнавача сектору дізнання Відділення поліції № 5 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_6 від 13 вересня 2023 року про закриття кримінального провадження,внесеного до ЄРДР за № 50000307, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 185 КК України.

Постанову про закриття кримінального провадження скаржник вважає незаконного та необґрунтованою, такою, що винесена передчасно, без всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин вчинення правопорушення. Зазначає про неправильність кваліфікації дій продавця ОСОБА_7 , оскільки в її дії слід кваліфікувати як правопорушення, передбачене частиною 1 статті 191 КК України.

В судовому засіданні ОСОБА_3 вимоги скарги підтримав, просив її задовольнити: скасувати постанову слідчого, відновити досудове розслідування, притягнути до відповідальності винних.

Прокурор заперечив проти задоволення скарги , зазначив, що було проведено ряд слідчих дій, допитано свідків, одночасний допит свідка та потерпілого, неодноразово витребовувалися докази у потерпілого, тому вважає, що дізнавачем прийнято правильне рішення і підстави для його скасування в порядку статті 305 КПК України відсутні.

Слідчому судді надані матеріали кримінального провадження № 50000307, які були досліджені при розгляді скарги.

Заслухавши особу, яка подала скаргу, та прокурора, дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 9 КПК України визначено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Пунктом 3 частини 1 статті 303КПКУкраїни передбачено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Стаття 307 КПК України визначає, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

За змістом положень статей 283, 284 КПК України закінчення досудового розслідування це завершальний етап стадії досудового розслідування, у межах якого підводяться підсумки роботи слідчого і прокурора щодо вирішення завдань кримінального провадження, аналізуються всі зібрані докази та приймається підсумкове рішення у справі на стадії досудового розслідування.

Відповідно до статті 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Статтею 93 КПК України визначено, що збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, оцінки доказів, які стосуються цього провадження, у сукупності.

В ході розгляду скарги встановлено, що відомості до ЄРДР за № 50000307 були внесені на підставі заяви ОСОБА_3 та ухвали слідчого судді Романівського районного суду Житомирської області від 25.11.2019 року з кваліфікацією за частиною 1 статті 185 КК України.

В ході досудового розслідування були допитано потерпілого, свідків (в тому числі і одночасний), долучено до матеріалів провадження надані ними докази, надавались вказівки та доручення на проведення слідчих і розшукових дій, витребовувалися докази щодо розміру завданої шкоди та структури такої шкоди.

Дослідивши постанову дізнавача, а також надані матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до переконання, що під час прийняття рішення про закриття кримінального провадження дізнавачем було вжито заходів для забезпечення всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, здійснено аналіз інформації та документів, отриманих в ході досудового розслідування, надано об`єктивну оцінку встановленим обставинам у кримінальному провадженні, та прийнято обґрунтоване рішення про закриття кримінального провадження з огляду на відсутність ознак крадіжки - складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 185 КК України.

При цьому, слідчий суддя вважає необґрунтованими вимоги скарги стосовно неправильності кваліфікації дій продавця ОСОБА_7 та необхідності кваліфікувати її дії саме як правопорушення, передбачене частиною 1 статті 191 КК України, оскільки чинний кримінальний процесуальний закон не надає слідчому судді повноважень за наслідком розгляду скарги приймати рішення про зобов`язання уповноважених осіб вносити відомості та здійснювати досудове розслідування за конкретною кваліфікацією кримінального правопорушення. Попередня та/або подальша кваліфікація є виключною прерогативою уповноваженої особи органу досудового розслідування чи прокурора в межах кримінального провадження.

Суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 191 КК України характеризується прямим умислом, корисливим мотивом та метою. Суб`єктом привласнення і розтрати, відповідальність за які передбачена частиною 1 статті 191 КК України, може бути осудна приватна особа, яка досягла 16-річного віку і якій майно, що є предметом цього правопорушення, було ввірене чи перебувало в її віданні.

Розтрата передбачає незаконне і безоплатне витрачання (споживання, продаж, безоплатну передачу, обмін, передачу в рахунок погашення боргу тощо) винним чужого майна, яке йому ввірене чи перебувало в його віданні. В результаті розтрати винний поліпшує майнове становище інших осіб шляхом безпосереднього споживання ними незаконно вилученого майна, позбавлення їх за рахунок витрачання такого майна певних матеріальних витрат, збільшення доходів інших осіб.

Діяння може кваліфікуватися як привласнення чи розтрата лише у разі, коли його предметом виступає майно, яке було ввірене винному чи було в його віданні, тобто воно знаходилось у правомірному володінні винного, який був наділений правомочністю по розпорядженню, управлінню, доставці або зберіганню такого майна. Така правомочність може обумовлюватись службовими обов`язками, договірними відносинами або спеціальним дорученням. Ця правомочність може виникати не лише в осіб, які перебувають у трудових відносинах з підприємством, установою чи організацією незалежно від форми власності (комірник, експедитор, агент з постачання, продавець, касир). Такою правомочністю можуть наділятися і будь-які інші (приватні) особи, яким власник майна відповідно до закону передає певні повноваження щодо розпоряджання, управління, доставки чи зберігання майна.

Тобто, для доведення наявності в діях особи складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 191 КК України, необхідна наявність належних й допустимих доказів наявності у діях особи корисливого мотиву та корисливої мети.

Згідно долученого до матеріалі кримінального провадження акту прийому-передачі від 05 грудня 2017 року продавці (так зазначено в акті) ОСОБА_7 та ОСОБА_8 прийняли від ОСОБА_3 та ОСОБА_9 товарно-матеріальні цінності в асортименті згідно опис, що додається (зі слів ОСОБА_3 не зберігся), на загальну суму 425855,26 грн.

Разом з тим, трудовий договір з ОСОБА_7 , в якому зазначено і про її матеріальну відповідальність, було укладено лише 12 грудня 2017 року

Таким чином, виходячи зі змісту вищенаведених норм, перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування дізнавачем норм матеріального та процесуального права, слідчий суддя вважає, що оскаржувана постанова про закриття кримінального провадження є достатньо обґрунтованою, винесеною внаслідок проведення перевірки і оцінки здобутих доказів та виконання необхідні слідчі дії для забезпечення виконання завдань кримінального судочинства, а тому скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 303-307, 369-372 КПК України, -

постановив:

У задоволенні скарги ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_3 на постанову дізнавача сектору дізнання відділення поліції № 5 Житомирського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області від 13 вересня 2023 року про закриття кримінального провадження - відмовити.

Повний текст ухвали буде складений протягом п`яти діб та проголошений учасникам судового провадження 08 травня 2024 року о 15 годині 45 хвилин.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання її повного тексту.

Слідчий суддя ОСОБА_1