Справа №591/3191/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/965/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши, без участі сторін, належним чином повідомлених про розгляд справи, у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми, в порядку ч.4 ст. 422-1 КПК України, матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 28 лютого 2024 року, якою обрано обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави,

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Зарічного районного суду м. Суми перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_9 за ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 189 КК України.

Під час судового засідання даного кримінального провадження, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 звернувся до суду з клопотанням про обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Вказане клопотання, прокурор обґрунтовується тим, що під час дії обраного в даній справі відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту, останній отримав повідомлення про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України. За таких обставин, у даному кримінальному провадженні існують ризики, передбачені п. 1, п. 3, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не забезпечувались раніше обраним запобіжним заходом у виді нічного домашнього арешту, строк дії якого закінчився 17.02.2024.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 28 лютого 2024 року, обрано обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави до 26.04.2024 включно.

Не погодившись зі вказаним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 звернувся до апеляційного суду зі скаргою, відповідно якої просить скасувати ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 28 лютого 2024 року, та обрати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, захисник зазначає про те, що за період тривалого розгляду справи обвинувачений ОСОБА_6 жодного разу не допустив неявки до суду без поважних причин. Також прокурором не надано жодного доказу на підтвердження вчинення обвинуваченим дій щодо незаконного впливу на учасників судового процесу.

Про призначення даного кримінального провадження до апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 (шляхом направлення рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення) та прокурор повідомлені належним чином, на підтвердження чого від обвинуваченого та захисника надійшла розписка про отримання повідомлення.

Від прокурора надійшла заява про проведення судового засідання у його відсутність, вимоги апеляційної скарги просить залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Враховуючи зазначені обставини, а також те, що, в порядку ч.4 ст.422-1 КПК України, ніхто із учасників не заявив клопотання про розгляд провадження за їх участі, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь головуючого-судді, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла таких висновків.

Так, відповідно до вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На переконання колегії суддів, при вирішення питання щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу, вищезазначених вимог Закону суд першої інстанції дотримався в повному обсязі.

Так, перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на спростування доводів апелянтів, колегія суддів вважає, що суд дійшов вірного висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

Так, про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчать ті обставини, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисних особливо тяжких кримінальних правопорушень, за які найсуворіше покарання передбачено у виді позбавлення волі до 15 років із конфіскацією майна, тому існує ймовірність того, що обвинувачений, перебуваючи на волі може переховуватися від суду.

Окрім того, судом першої інстанції встановлено, що в період строку дії обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді домашнього арешту у нічний час доби, останній вчинив дії, які стали підставою для оголошення йому підозри в іншому кримінальному провадженні за ч. 4 ст. 186 КК України.

Враховуючи вищезазначене, а також характер кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , суд дійшов вірного висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора та застосування до останнього запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою, з чим погоджується і колегія суддів, оскільки доводами клопотання доведена неможливість застосування стосовно останнього більш м`якого запобіжного заходу.

До того ж, колегія суддів звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду та інші обставини, на які Європейський суд з прав людини посилався у своїх рішеннях (рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991р.).

Колегія суддів ставиться критично до тверджень захисника щодо не доведеності ризиків та не підтвердження їх існування, оскільки відомості, що є наявними в матеріалах кримінального провадження свідчать про протилежне, а їх наявність об`єктивно спростовує апеляційні доводи про недоведеність ризиків щодо переховування від суду, незаконного впливу на потерпілих, свідків у цьому ж кримінальному провадженні та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Так, про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчать ті обставини, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які є особливо тяжкими, найсуворіше покарання передбачено у виді позбавлення волі на строк до 15 років, тому існує ймовірність того, що обвинувачений, перебуваючи на волі може переховуватися від суду.

Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі Ilijkov v. Bulgaria від 26.06.2001 (§ 80, заява № 33977/96), за якою суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника давав уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був установлений.

Крім того необхідно враховувати, що в умовах воєнного стану питання щодо забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого набуває особливого значення, оскільки здійснення правосуддя в особливих умовах ускладнюється наявністю певних перешкод, які не існують у мирний час та вимагає від учасників судового розгляду відноситись до виконання своїх обов`язків та реалізації наданих прав з більшою відповідальністю і зобов`язує суд діяти більш ефективно та організовано.

При встановленні наявності ризику впливу на потерпілих та свідків слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками, у кримінальному провадженні, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України.

З огляду на зазначені положення закону, ризик впливу на потерпілих та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від потерпілих та свідків, та дослідження їх судом.

Так, судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 189 КК України, триває, тому є вагомі підстави вважати, що у разі застосування до обвинуваченого альтернативного по відношенню до тримання під вартою запобіжного заходу, не пов`язаного з виключними запобіжниками у комунікації та його переміщеннях, останній зможе здійснити незаконний вплив на потерпілих та свідків із метою зміни наданих ним показань для уникнення від кримінальної відповідальності за скоєні злочини.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст.177 КПК України також знайшов своє підтвердження, оскільки під час застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту у нічний час доби, останній скоїв інше кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України, про що останньому було оголошено підозру.

З урахуванням встановлених обставин, колегія суддів доходить висновку, що застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, у тому числі, цілодобового домашнього арешту, про що просить захисник в апеляційній скарзі, не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, у тому числі щодо належного виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків, зважаючи на те, що запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час доби був обраний обвинуваченому, проте це не стало перешкодою останньому для вчинення нового кримінального правопорушення.

Суд апеляційної інстанції окрім цього звертає увагу на те, що, хоча захисник заперечує існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, у апеляційній скарзі ставить питання про доцільність застосування іншого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, тобто погоджується з викладеним у клопотанні прокурора щодо існування ризиків.

За таких обставин, під час апеляційного розгляду даного кримінального провадження не було здобуто доказів, за яких можливо було б дійти висновку про незаконність прийнятого судом рішення та відсутність підстав для скасування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому, вказане судове рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404,405,407,422 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 28 лютого 2024 року, якою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4