У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/2742/24

№ 1-кп/183/1391/24

28 травня 2024 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянув у підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою у кримінальному провадженні № 0001428 стосовно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

с. Кіровське Кіровського району АР Крим, громадянина України, військовослужбовця військової служби за призивом під час мобілізації, солдата резерву 2 запасної роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.15, ч.1 ст. 115 КК України,

в с т а н о в и в :

У провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження стосовно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.15, ч.1 ст. 115 КК України.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під ватрою строком на 60 днів без визначення розміру застави, мотивуючи свою позицію тим, що ризики, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які враховувалися при обранні ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не змінилися та продовжують існувати, нових обставин для зміни запобіжного заходу стосовно обвинуваченого не з`явилося, тому продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 необхідне для забезпечення розгляду кримінального провадження.

Захисник ОСОБА_4 просив суд відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання його підзахисного ОСОБА_5 під вартою, посилаючись на його необґрунтованість, оскільки жодних об`єктивних даних, які би свідчили про існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається прокурор в своєму клопотанні не надано.

Обвинувачений ОСОБА_5 в свою чергу також просив відмовити в задоволенні вказаного клопотання, мотивуючи свою позицію тим, що порушувати ризик передбачений

п.1 ст.177 КПК України в нього наміру немає, оскільки він є військовослужбовцем за призивом під час мобілізації та невиконання вказаного ризику тягне за собою самовільне залишення військової частини. Що стосується вказаного прокурором ризику п.3 ст.177 КПК України, обвинувачений вважає його на даний час неіснуючим, оскільки потерпілий судом вже допитаний, також йому стало відомо, що потерпілий перевівся до іншої військової частини.

Суд, вислухавши думки учасників судового провадження, вирішуючи заявлені сторонами кримінального провадження клопотання, дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

Згідно з положеннями ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання доцільності продовження обвинуваченому раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1,3 ст. 177 КПК України.

Вирішуючи питання доцільності продовження тримання обвинуваченого

ОСОБА_5 під вартою, суд виходить з того, що останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.15, ч.1 ст. 115 КК України, тобто проти життя та здоров`я особи, а відтак одного з найбільш суспільно небезпечних кримінальних правопорушень, яке у відповідності до ст. 12 КК України є тяжким злочином, за вчинення якого у разі визнання обвинуваченого ОСОБА_5 винуватим, останньому загрожує покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 15 років. Тому, розуміючи наслідки завершення судового розгляду кримінального провадження, ОСОБА_5 може переховуватися від суду з метою ухилення від можливого покарання у виді позбавлення волі.

У зв`язку з цим суд враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини, який у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 року зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».

У конвенційній судовій практиці вироблено чотири основні прийнятні причини для тримання особи під вартою до винесення вироку: ризик того, що особа не з`явиться до суду, ризик того, що обвинувачений, у разі звільнення, вчинить дії, які перешкоджатимуть відправленню правосуддя, або вчинить нові злочини, або порушить громадський порядок (п. 94. Рішення ЄСПЛ «Пірузян проти Вірменії», п. 119. Рішення ЄСПЛ «Трипедуш проти Республіки Молдова»).

За таких обставин суд вважає, що на цей час наявні ризики, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1

ст. 177 КПК України, а саме: ризик переховування обвинуваченого від суду, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_5 у разі визнання останнього винуватим у пред`явленому обвинувачені; ризик незаконно впливати на свідків військовослужбовців, які проходять службу разом з ОСОБА_5 , який зможе вільно незаконно впливати на свідків, з метою зміни їх показів, чи відмови від показів.

Ці обставини можуть зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства. Оскільки, дійсно потерпілий вже допитаний, однак судовий розгляд не закінчено, свідки сторони обвинувачення не допитані.

Суд, при вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, враховує обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме, що ОСОБА_5 має вищу освіту, одружений, має на утриманні малолітню дитину, проте в даному випадку суд приходить до переконання, що на цей час продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, тому продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою в повній мірі відповідатиме меті, яка полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконання процесуальних рішень по справі.

Суд, не може погодитись із твердженням захисника ОСОБА_4 та обвинуваченого ОСОБА_5 щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Так, суд, доходячи висновку про продовження існування ризику переховування ОСОБА_5 від органів досудового розслідування та/або суду виходив із комплексу обставин, зокрема тяжкості кримінального правопорушення в якому обвинувачується ОСОБА_5 , обставин кримінального правопорушення. Зазначені обставини, на переконання суду, продовжують існувати.

Існування ризику незаконного впливу на свідків, пов`язане з процедурою передбаченою ст. 95 КПК України щодо отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, відповідно до якої суд може обґрунтувати свої висновки лише на показах, які він безпосередньо сприймав. З огляду на це, ризик незаконного впливу на свідків, продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показів від свідків та дослідження їх судом.

Крім того, на переконання суду, продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці ЄСПЛ і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в рішеннях ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою в межах строків, визначених КПК України, а саме строком на 60 днів.

Керуючись ст. ст. 176-178, 183, 194, 331, 371, 376 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою задовольнити.

Продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою до 24.07.2024 включно.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, її захисником, потерпілим, прокурором безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - з моменту вручення їй копії ухвали.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суддя ОСОБА_6