ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1151/24 Справа № 185/8892/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 та неповнолітньої ОСОБА_8 , на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2024 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , обвинувачених у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, у кримінальному провадженні №0000917 від 13.05.2023 року,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2024 року було продовжено ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , обвинуваченим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 185 КК України, дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до шістдесяти днів, а саме до 12 квітня 2024 року.

Залишено без змін розмір застави у відношенні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , визначений ухвалами слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22.05.2023 року.

Рішення суду обгрунтовано тим, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються у скоєнні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, покарання за його вчинення у разі доведеності вини обвинувачених передбачено до дванадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна. Останні не працюють, не заміжні, тобто не мають соціальних зв`язків. Даних про незадовільний стан здоров`я обвинувачених у суду не має. Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом не встановлено.

Тож, суд дійшов висновку про доцільність продовження обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так як це відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах кримінального провадження, а дані про осіб обвинувачених дають достатні підстави вважати, що дійсно існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які були враховані при обранні запобіжного заходу, та які на даний час не відпали, а саме: можливість переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 та неповнолітньої ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2024 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що обвинувачення стосовно його підзахисних взагалі не обгрунтоване, у провадженні немає належних доказів на підтвердження наявності зазначених в ньому обставин, як, наприклад, перебування у потерпілої вдома вказаної суми грошових коштів, а судом не були оцінені надані потерпілою пояснення з урахуванням віку останньої. Крім того, захисник вважає недоведеними й заявлені стороною обвинувачення та встановлені судом ризики.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши надані матеріали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 4 ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Жоден з учасників судового провадження не заявив клопотання про проведення судового засідання за участю сторін, тому апеляційна скарга розглянута без участі сторін.

Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.185 КК України, яке є особливо тяжким злочином, покарання за його вчинення передбачено до дванадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна, а тому, усвідомлюючи невідворотність покарання та його наслідки у разі доведеності вини обвинувачених, з метою уникнення відповідальності за вчинене ОСОБА_7 та ОСОБА_8 можуть переховуватись від суду, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшився та продовжує існувати.

Поряд з цим, ризик переховування від суду об`єктивно збільшується з урахуванням введення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.

Апеляційний суд цілком погоджується і з висновком суду першої інстанції щодо реальності ризику вчинення обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 інших кримінальних правопорушень та зазначає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є превентивним заходом та має на меті припинення і запобігання ймовірним ризикам у майбутньому.

Таким чином, за результатами апеляційного розгляду колегія суддів вважає, що продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності виправдовують подальше перебування обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 під вартою, що відповідає і є співрозмірним тяжкості і характеру діяння, яке інкримінується останнім.

Суд апеляційної інстанції не вбачає істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали, тому вважає, що у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 та неповнолітньої ОСОБА_8 , на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2024 року залишити без задоволення.

Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2024 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , обвинувачених у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, у кримінальному провадженні №0000917 від 13.05.2023 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4