Дата документу 03.04.2024 Справа № 334/8815/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/8815/23 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/712/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 183 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 квітня 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

за участю обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника - адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 березня 2024 року, якою задоволено клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу та у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, маючого середню освіту, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 26 травня 2024 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Ленінського районного суду м. Запоріжжя перебуває на розгляді кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 березня 2024 року було застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 26 травня 2024 року.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та тим, що ОСОБА_7 , будучи обвинуваченим у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 345 КК України, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду кримінального провадження за надуманими підставами відмовляється за запрошенням секретаря судового засідання, перебуваючи в приміщенні Ленінського районного суду м. Запоріжжя, проходити до зали судових засідань, а отже менш суворий запобіжний захід, окрім тримання під вартою не зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти законне рішення, звільнивши його від запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування своєї скарги вказує, що судом першої інстанції порушено норми діючого законодавства, незаконно проведено закрите судове засідання, навмисно позбавлено права на захист його прав, свобод і інтересів, не допустивши до зали судового засідання свідків та представників територіальної громади м. Запоріжжя, які мали право надати свідчення, підтверджені відеофіксацією.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 підтримав подану ним апеляційну скаргу та вказав, що суд першої інстанції повинен був допустити до судового засідання слухачів та журналістів, оскільки судове засідання було відкритим, у зв`язку із чим він відмовився зайти до зали судового засідання без них. Зазначив, що він знаходився у приміщенні суду для участі у судовому засіданні, проте суд прийняв рішення про закрите судове засідання, що є порушенням КПК України.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_8 у судовому засіданні апеляційного суду підтримала апеляційну скаргу та вказала, що ризики, якими обґрунтовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відсутні.

У судовому засіданні апеляційного суду прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції вважав законним та обґрунтованим. Разом з тим зазначив, що спростувати твердження обвинуваченого з приводу того, що він приходив до суду, він не може, він знаходився в залі, проте, ОСОБА_7 він не бачив.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, його захисника та прокурора, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно до п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Отже, з вказаних положень закону вбачається, що при вирішенні питання застосування такого запобіжного заходу як тримання під вартою, в даному випадку повинно бути доведено наявність підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню або йому повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Так, із матеріалів провадження випливає, що 6 березня 2024 року судом першої інстанції обвинуваченого ОСОБА_7 було оголошено у розшук та надано дозвіл на його затримання (а.с. 22-23).

Із вказаної ухвали вбачається, що підставою для оголошення обвинуваченого ОСОБА_7 у розшук було ухилення останнього від явки до суду.

Разом з тим, із технічного запису судового засідання від 29 березня 2024 року випливає, що обвинувачений ОСОБА_7 вказує про те, що 18 січня 2024 року, 16 лютого 2024 року та 6 березня 2024 року він знаходився у приміщенні Ленінського районного суду м. Запоріжжя для участі у розгляді кримінального провадження відносно нього, він не переховувався, умов застосованого до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не порушував, до зали судового засідання не заходив з причин того, що він вважав, що розгляд кримінального провадження відбувається у відкритому судовому засіданні, разом з тим, осіб, які знаходились поряд з ним, не допускали до зали судового засідання.

Крім того, зі змісту вказаного технічного запису вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 дійсно не був присутній саме у залі судового засідання під час розгляду кримінального провадження відносно нього, а не переховувався від суду шляхом неявок на виклики суду.

Зазначене вказує на те, що підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, переховується від суду, на даний час немає.

Також, матеріали провадження не містять і відомостей про те, що обвинуваченому ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Отже, колегія суддів вважає, що посилання прокурора в своєму клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на те, що обвинувачений ОСОБА_7 буде переховуватися від суду, є фактично не доведеним, враховуючи і той факт, що доказів про порушення останнім умов застосованого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту також надано не було.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»): тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу» (п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 11 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України», заява №38717/04 від 14 жовтня 2004 року).

Право на свободу є одним із основоположних прав людини, яке має виняткову роль як засіб забезпечення інших прав і свобод людини. Це право гарантується ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 29 Конституції України.

Проголошуючи «право на свободу», ст. 5 Конвенції передбачає фізичну свободу людини; її мета полягає в забезпеченні того, щоб жодна особа не могла бути свавільно позбавлена волі.

Крім того, відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, особиста свобода повинна бути правилом, а позбавлення свободи до рішення суду - суворим винятком.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню, з постановленням нової ухвали, якою у задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 відмовити.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 березня 2024 року, якою задоволено клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу та відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 26 травня 2024 року, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 відмовити.

Звільнити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з-під варти.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4