ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1371/24 Справа № 215/3922/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року м.Кривий Ріг

16.04.2024р. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області у складі:

судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області апеляційну скаргу першого заступника керівника обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.01.2024р., яким обвинуваченого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зав`ялівка Дніпропетровської області, який до затримання фактично мешкав без реєстрації в АДРЕСА_1

визнано винуватим за ч. 4 ст. 185 КК України та на підставі ч. 4 ст. 70 КК України визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років три місяці

за участю прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_9

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваним вироком обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винуватим за ч. 4 ст. 185 КК України та на підставі ч. 4 ст. 70 КК України визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років три місяці.

Вирок оскаржено прокорм, який в апеляційній скарзі не заперечуючи фактичних обставин справи, доведеності винуватості обвинуваченого, кваліфікації його дій, не погодився із призначеним обвинуваченому покаранням із застосуванням вимог ч. 4 ст. 70 КК України, та призначені остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років три місці.

- вказує, що обвинувачений вироком Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.08.2023р. засуджений за ч. 2 ст. 125, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на три роки, від відбування покарання звільнений з випробування строком на два роки, новий злочин за ч. 4 ст. 185 КК України вчинив до ухвалення попереднього вироку, тому відповідно до приписів п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.08.2023р. обвинуваченому належить виконувати самостійно;

- прохає оскаржуваний вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким вважати обвинуваченого засудженим за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років, вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 29.08.2023р. виконувати самостійно.

Заслухавши доповідь судді-доповідача доводи прокурора, яка підтримала подану апеляційну скаргу, позиції обвинуваченого та його захисника, які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги за таких підстав.

Оскаржуваним вироком обвинуваченого визнано винуватим ч. 4 ст. 185 КК України за фактом вчинення дванадцяти епізодів таємного викрадення чужого майна.

Дії обвинуваченого кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) поєднане з проникненням у сховище, вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Вирок оскаржений прокурором в частині призначення обвинуваченому покарання, фактичні обставини справи, кваліфікація вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, доведеність його винуватості в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому вирок відповідно до вимог ст. 404 КПК України переглядається в межах апеляційної скарги.

Судом апеляційної встановлено, що до ухвалення оскаржуваного вироку обвинувачений був засуджений вироком Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.08.2023р. за ч. 2 ст. 125, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на три роки без конфіскації майна, на підставі ст.75 КК України обвинуваченого звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на два роки.

Події кримінальних правопорушень за ч. 4 ст. 185 КК України за оскаржуваним вироком мали місце з 10.03.2023р. по 10.06.2023р., тобто до ухвалення вказаного вище попереднього вироку за ч. 2 ст. 125 КК України.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції при призначенні покарання за новим вироком, мав керуватись роз`ясненнями п. 23 Постанови ПВСУ № 7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», а саме коли особа, щодо якої було застосовано звільнення відбивання покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно. Проте, суд першої інстанції наведених вище вимог закону про кримінальну відповідальність не дотримався, та не зазначив про необхідність самостійного виконання попереднього вироку Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.08.2023р. за ч. 2 ст. 125 КК України, а всупереч вимогам закону про кримінальну відповідальність застосував принцип часткового складання кримінальних правопорушень, відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, що є підставою для зміни оскаржуваного вироку в частині призначеного покарання.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про скасування оскаржуваного вироку в частині призначеного покарання та ухвалення в цій частині нового вироку, то, на думку суду апеляційної інстанції, вони не підлягають задоволенню за таких відстав.

Так, у ч. 1 ст. 420 КПК України містять вичерпний перелік випадків, за яких суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок, а саме у разі:

1) необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення;

2) необхідності застосування більш суворого покарання;

3) скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції;

4) неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Тому суд апеляційної інстанції не може погодитись з доводами апеляційної вимоги прокурора про скасування вироку, оскільки прокурор в апеляційній скарзі не прохав застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення, збільшити обсяг обвинувачення, застосувати до обвинуваченого більш тяжке покарання, щодо обвинуваченого не було ухвалено виправдувальний вирок, та його не було звільнено від відбування покарання, які б прокурор прохав скасувати, тобто в поданій апеляційній скарзі не наведено підстав для скасування оскаржуваного вироку та ухвалення судом апеляційної інстанції нового вироку щодо обвинуваченого відповідно до вимог ст. 420 КПК України, а суд апеляційної інстанції не вбачає у даному випадку підстав для скасування вироку в частині призначення покарання і ухвалення в цій частині нового вироку.

Враховуючи викладене вище та керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу першого заступника керівника обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.01.2024р., яким обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винуватим за ч. 4 ст. 185 КК України та на підставі ч. 4 ст. 70 КК України визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років три місяці задовольнити частково .

Вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.01.2024р., яким обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винуватим за ч. 4 ст. 185 КК України та на підставі ч. 4 ст. 70 КК України визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років три місяці змінити в частині призначеного покарання.

Вважати обвинуваченого ОСОБА_7 засудженим за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

Вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 29.08.2023р., яким обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та на підставі ч. 4 ст. 70 КК України визначено остаточне покарання у виді обмеження волі строком на три роки без конфіскації майна, на підставі ст. 75 КК України звільнено засудженого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на два роки із покладенням на нього певних обов`язків відповідно до ст. 76 КК України виконувати самостійно.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили після її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді