Справа № 991/3151/24
Провадження 1-кс/991/3188/24
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

17 квітня 2024 року м. Київ

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

детектива ОСОБА_3 ,

захисників - адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання детектива Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001415 від 25.08.2023,

ВСТАНОВИВ:

15 квітня 2024 року вказане клопотання надійшло до Вищого антикорупційного суду і на підставі протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду було передано на розгляд слідчого судді Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 .

1.Короткий виклад змісту поданого клопотання

В обґрунтування клопотання детектив зазначає, що Національним антикорупційним бюро України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001415 від 25.08.2023 за підозрою ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 369 КК України.

Так, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 , який з 29.08.2019 є народним депутатом України, будучи кінцевим бенефіціарним власником АТ «Ю АР ДІ УКРАЇНСЬКІ ДОРОГИ» (), діючи від імені та в інтересах цього товариства, за попередньою змовою з його директором ОСОБА_8 , запропонував надати Віце-прем`єр-міністру з відновлення України - Міністру розвитку громад, територій та інфраструктури України ОСОБА_9 та Голові Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України ОСОБА_10 неправомірну вигоду у розмірі від 3 до 5 відсотків від суми грошових коштів, які будуть виділені за рахунок коштів Державного бюджету України для фінансування додаткових обсягів робіт, виконуваних підконтрольним їм АТ «Ю АР ДІ УКРАЇНСЬКІ ДОРОГИ», вартістю близько 1 млрд грн, та надав зазначеним службовим особам частину цієї неправомірної вигоди у розмірі 150 000 доларів США (що за курсом Національного банку України станом на 02.11.2023 становило 5 439 825 грн).

21.11.2023 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 369 КК України.

Слідством встановлено, що ОСОБА_7 є кінцевим бенефіціарним власником АТ «Ю АР ДІ УКРАЇНСЬКІ ДОРОГИ» та володіє домінуючим контрольним пакетом акцій у розмірі 99,954489% статутного капіталу зазначеної юридичної особи через ланцюг контролю/володіння, а тому, детектив зазначає, що відповідно до ст. 9 ЗУ «Про ринки капіталу та організовані товарні ринки» підозрюваний має право на отримання частини прибутку акціонерного товариства у вигляді дивідендів та право на отримання частини майна акціонерного товариства у разі його ліквідації, право на управління акціонерним товариством, а також немайнові права, передбачені ЦК України, вказаним Законом та законом, що регулює питання створення, діяльності та припинення акціонерних товариств.

На думку детектива, грошові кошти, які знаходяться на банківських рахунках АТ «Ю АР ДІ УКРАЇНСЬКІ ДОРОГИ», відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, можуть підлягати конфіскації як виду покарання, яке може бути призначене підозрюваному ОСОБА_7 у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, оскільки санкцією ч. 4 ст. 369 КК України, що інкримінується підозрюваному ОСОБА_7 , передбачається застосування конфіскації майна, як виду покарання.

При цьому, за твердженням детектива, факт і докази належності грошових коштів на банківських рахунках АТ «Ю АР ДІ УКРАЇНСЬКІ ДОРОГИ» підозрюваному ОСОБА_7 підтверджується відомостями про ланцюг контролю/володіння зазначеним акціонерним товариством розміщених у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та базах даних Агентства з розвитку інфраструктури фондового ринку України.

З огляду на викладене, детектив, посилаючись на положення п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, просить накласти арешт на грошові кошти, які знаходяться на банківських рахунках АТ «Ю АР ДІ УКРАЇНСЬКІ ДОРОГИ» з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, оскільки існує необхідність запобігання можливості їх приховування, зникнення, втрати, використання, передачі, відчуження.

2.Позиція сторін у судовому засіданні

У судовому засіданні детектив ОСОБА_3 підтримав подане клопотання та просив його задовольнити з викладених в ньому підстав.

Захисники підозрюваного ОСОБА_7 - адвокати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заперечували проти задоволення клопотання вважаючи його необґрунтованим та зазначили, що накладення арешту на банківські рахунки АТ «Ю АР ДІ УКРАЇНСЬКІ ДОРОГИ» призведе до блокування господарської діяльності товариства.

Також, захист зауважив, що відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна. Водночас, у матеріалах клопотання відсутні докази здійснення товариством фінансових операцій спрямованих на виведення коштів з рахунків АТ «Ю АР ДІ УКРАЇНСЬКІ ДОРОГИ», що свідчить про безпідставність доводів детектива про існування потреби в забезпеченні їх збереження.

3.Мотиви та оцінка слідчого судді

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

Загальні вимоги щодо порядку застосування будь-яких заходів забезпечення визначені статтями 131 та 132 КПК України.

Стаття 170 КПК України встановлює, що арештом майна є тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, зокрема, може бути об`єктом конфіскації майна як виду покарання.

При цьому, відповідно до змісту ч. 5 ст. 170 КПК України для забезпечення конфіскації майна як виду покарання арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Водночас, відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч.1 ст. 170 КПК України. До таких ризиків відноситься можливість приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна.

Також положеннями ч. 10 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладений на рухоме чи нерухоме майно, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді визначено необхідність арешту майна.

До того ж за змістом ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Отже, з аналізу зазначених норм КПК України, при вирішенні питання про арешт майна саме з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання слідчий суддя має встановити чи набула особа статусу підозрюваного та чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення підозрюваним, та чи достатні підстави вважати, що суд може призначити йому покарання у виді конфіскації майна; чи відноситься майно, щодо якого вирішується питання про його арешт до виду майна, на яке можна накладати арешт та чи перебуває воно у власності осіб, щодо майна яких дозволено накладення арешту з відповідною метою; чи можливо за допомогою арешту досягнути завдань, для виконання яких детектив звертається із відповідним клопотанням; чи будуть розумними та співрозмірними із завданнями цього кримінального провадження наслідки арешту майна для осіб, чиї права обмежуються внаслідок його застосування.

У випадку надання негативної відповіді хоча б на одне з вказаних питань, слідчий суддя, керуючись положеннями ч. 1 ст. 173 КПК України має відмовити у задоволенні відповідного клопотання.

З урахуванням вказаного, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, заслухавши пояснення сторін, слідчий суддя, надаючи відповіді на вказані питання, доходить таких висновків.

Слідчим суддею встановлено, що у поданому клопотанні наведені відомості про обставини вчинення злочину, які в сукупності з наданими детективом поясненнями та доданими до клопотання матеріалами дають підстави для висновку, що було вчинено кримінальне правопорушення, у зв`язку з розслідуванням якого подається відповідне клопотання. Також слідчий суддя не заперечує факт набуття ОСОБА_7 процесуального статусу підозрюваного у кримінальному провадженні № 0001415 від 25.08.2023, та наявності обґрунтованої підозри, щодо вчинення останнім злочину, передбаченого ч. 4 ст. 369 КК України, санкція якого передбачає конфіскацію майна як додаткове покарання, а тому існують достатні підстави вважати, що суд може призначити йому покарання у виді конфіскації майна.

Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_7 дійсно є кінцевим бенефіціарним власником АТ «Ю АР ДІ УКРАЇНСЬКІ ДОРОГИ» та володіє домінуючим контрольним пакетом акцій у розмірі 99,95%, що жодним чином не заперечувалось стороною захисту. З огляду на це, слідчий суддя погоджується з доводами детектива, що ОСОБА_7 має право на отримання частини прибутку вказаного акціонерного товариства у вигляді дивідендів.

Разом з тим, другий абзац частини першої статті 170 КПК України передбачає, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження. Тобто, арешт майна передбачає певний ступінь втручання у права і свободи власника чи володільця майна через встановлення певних обмежень у користуванні, володінні чи розпорядженні майном всупереч волі власника.

При цьому, обов`язок доведення необхідності застосування цього заходу забезпечення та цілі накладення арешту на майно покладено на особу, яка звернулась з відповідним клопотанням, тобто на детектива. У той же час, стверджуючи про необхідність накладення арешту на банківські рахунки АТ «Ю АР ДІ УКРАЇНСЬКІ ДОРОГИ» з метою запобігання можливості приховування, зникнення, втрати, використання, передачі чи відчуження коштів, які знаходяться на рахунках товариства, детектив не навів будь-якого об`єктивного обґрунтування наявності заявлених ним ризиків, а долучені до клопотання матеріали не містять доказів, які б підтверджували вірогідність їх існування.

На підставі ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати, серед іншого розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Слідчий суддя зауважує, що у даному випадку ставиться питання про арешт коштів, які перебувають на банківських рахунках акціонерного товариства, а не безпосередньо підозрюваного.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЗУ «Про акціонерні товариства» акціонерне товариство не відповідає за зобов`язаннями акціонерів. У разі вчинення акціонерами протиправних дій до товариства та його органів не можуть застосовуватися будь-які санкції, що обмежують їхні права, крім випадків, визначених законом. І хоча у даному випадку, підозрюваний ОСОБА_7 володіє домінуючим контрольним пакетом акцій, однак прохання детектива фактично нівелює існування акціонерного товариства як юридичної особи, тобто окремого суб`єкта права, а застосування такого заходу забезпечення спрямоване не на заходи відносно юридичної особи, а саме його бенефіціарного власника.

При цьому, слідчий суддя відмічає, що матеріали клопотання мають містити відомості про вид рахунку задля запобігання неправомірному арешту коштів на рахунках, визначених абз. 4 ч.3 ст. 170 КПК України, а також з огляду на специфічний об`єкт арешту (у даному випадку кошти на рахунках) та опосередковане володіння підозрюваним майном через юридичну особу, слідчий суддя вважає важливим встановлення суми коштів, які знаходиться на кожному із зазначених рахунків, оскільки арешту підлягають кошти на рахунку, а не сам рахунок. Однак, ні в клопотанні, ні в судовому засіданні детектив не зазначив конкретного розміру коштів, які знаходяться на кожному із зазначених рахунків, які підлягають арешту.

До того ж застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна повинно мати законні підстави та мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення по справі «Іатрідіс проти Греції»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення по справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Оцінюючи обставини справи з врахуванням вказаних правил, слідчий суддя вважає, що з огляду на відсутність будь-яких відомостей про розмір та джерела походження коштів, які знаходяться на банківських рахунках товариства, накладення арешту на такі рахунки становитиме надмірний тягар для АТ «Ю АР ДІ УКРАЇНСЬКІ ДОРОГИ» та унеможливить здійснення нормальної підприємницької діяльності, оскільки детектив просить накласти арешт із забороною здійснення видаткових операцій на всі банківські рахунки відкриті вказаним товариством, що призведе до неможливості виконання ним взятих на себе зобов`язань, в тому числі щодо виплати заробітної плати та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів.

Водночас, на думку слідчого судді, виплата АТ «Ю АР ДІ УКРАЇНСЬКІ ДОРОГИ» працівникам заробітної плати має важливе значення та повинно братись до уваги. Накладення ж арешту на рахунок товариства, який призначений також і для виплати заробітної плати та інших виплат працівникам, унеможливить своєчасне здійснення таких виплат, що невідворотно призведе до порушення конституційних прав громадян, які працюють в АТ «Ю АР ДІ УКРАЇНСЬКІ ДОРОГИ», на оплату праці.

Враховуючи зазначене, слідчий суддя доходить висновку, що арешт коштів, які знаходяться на рахунках АТ «Ю АР ДІ УКРАЇНСЬКІ ДОРОГИ», за відсутності доказів про їх розмір, джерела походження та способи можливого використання, не забезпечить справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Крім того, положеннями ч. 4 ст. 173 КПК України визначено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Водночас, на думку слідчого судді, за встановлених обставин накладення арешту на рахунки АТ «Ю АР ДІ УКРАЇНСЬКІ ДОРОГИ», вплине на здійснення правомірної господарської діяльності товариства, тобто унеможливить її, що є надмірним порушенням прав юридичної особи.

За таких обставин, слідчий суддя вважає необґрунтованим подане клопотання та відсутність підстав для накладення арешту на банківські рахунки, відкриті АТ «Ю АР ДІ УКРАЇНСЬКІ ДОРОГИ», оскільки детективом не доведено, що потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення його збереження, а також, що таке втручання буде розумним та співрозмірним завданням кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 131, 170-173, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

1.Клопотання детектива Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001415 від 25.08.2023,- залишити без задоволення.

2.Ухвала може бути оскаржена до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

3.Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1