УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 216/5801/16

провадження № 51 - 3454 ск 22

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Дніпровського апеляційного суду від 12 жовтня 2023 року щодо нього,

встановив:

Вироком Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 березня 2022 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань за даним вироком та вироком Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 липня 2021року, ОСОБА_4 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років 6 місяців.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК ОСОБА_4 зараховано у строк покарання період попереднього ув`язнення з 07 липня 2017 року по 13 липня 2018 року, з розрахунку день за два.

Строк відбуття покарання постановлено рахувати з моменту затримання, з 28 січня 2019 року.

Тимчасово залишено ОСОБА_4 в умовах КСІ до набрання вироком законної сили.

Вироком Дніпровського апеляційного суду від 12 жовтня 2023 року вирок місцевого суду в частині призначеного покарання скасовано, ухвалено новий вирок, яким ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 121 КК призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань за цим вироком та вироком Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 липня 2021року, ОСОБА_4 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК у строк покарання як попереднє ув`язнення зараховано період з 07 липня 2017 року по 13 липня 2018 року з розрахунку день за два.

В решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 порушує питання про перегляд вказаного судового рішення у касаційному порядку.

Вказана касаційна скарга не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції, оскільки подана після закінчення строку касаційного оскарження, встановленого ч. 2 ст. 426 КПК, та за відсутності клопотання про поновлення цього строку.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку касаційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд касаційної інстанції за заявою такої особи не знайшов підстав для його поновлення.

Як убачається з матеріалів провадження за касаційною скаргою, рішення апеляційного суду було постановлено 12 жовтня 2023 рокуза участі самого засудженого ОСОБА_4 , який під час розгляду під вартою не перебував, а тому останнім днем подачі касаційної скарги до суду касаційної інстанції для засудженого було 13 січня 2024 року.

При цьому з вказаною касаційною скаргою до суду касаційної інстанції ОСОБА_4 звернувся лише 01 квітня 2024 року (згідно поштового штемпеля), тобто поза межами строку на касаційне оскарження, без порушення питання про поновлення строку із зазначенням поважності причин пропуску.

Таким чином, оскільки засуджений ОСОБА_4 не порушив питання про поновлення строку касаційного оскарження, не навів доводів на обґрунтування поважності причин пропуску такого строку, то його касаційна скарга підлягає поверненню.

Відповідно до ч. 4 ст. 429 КПК повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження.

Враховуючи викладене і керуючись п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК, Суд

постановив:

Повернути засудженому ОСОБА_4 його касаційну скаргу на вирок Дніпровського апеляційного суду від 12 жовтня 2023 року щодо нього, разом з усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3