Справа 755/2017/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/1223/2024 Доповідач у ІІ інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

20 лютого 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисників - адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_10 та захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2023 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, українця, з вищою освітою, не одруженого, працюючого директором ФОП " ОСОБА_9 ", зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2023 року ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ст. 72 КК України, зараховано у строк відбуття покарання ОСОБА_9 строк його попереднього ув`язнення, з моменту його фактичного затримання, а саме з 07.12.2022 року по 09.12.2022 року.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Згідно ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_9 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цим же вироком вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.

За вироком суду ОСОБА_9 визнано винним в хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчиненому із застосуванням вогнепальної зброї, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України, за наступних обставин.

Так, 07 грудня 2022 року, приблизно о 13 год. 20 хв., ОСОБА_9 , перебуваючи в приміщенні торгівельного центру "Дніпровський", що розташований за адресою: м. Київ, вул. Петра Вершигори, 1, діючи умисно, з хуліганських спонукань, з мотивів явної неповаги до суспільства, проявляючи особливу зухвалість, нехтуючи загально прийнятими правилами і нормами поведінки в суспільстві, почав словесно ображати нецензурною лайкою ОСОБА_11 , яка перебувала в приміщенні торгівельного центру разом із малолітніми дітьми.

У подальшому, до вказаного вище торгівельного центру прибув ОСОБА_12 , який висловив зауваження в бік ОСОБА_9 з приводу поведінки останнього у громадському місці по відношенню до ОСОБА_11 , після чого ОСОБА_9 з хуліганських спонукань, з мотивів явної неповаги до суспільства, проявляючи особливу зухвалість, нехтуючи загально прийнятими правилами і нормами поведінки в суспільстві, прагнучи показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, дістав гладкоствольну вогнепальну зброю самозахисту, а саме самозарядний пістолет "Форт-17Р" серії НОМЕР_1 , калібру 9 мм Р.А., промислового виробництва КНВО "Форт" МВС України (м. Вінниця), який направив у бік ОСОБА_12 , поруч з яким перебувала ОСОБА_11 , двоє малолітніх дітей, а також інші відвідувачі та працівники вищевказаного торгівельного центру.

При цьому, ОСОБА_9 , усвідомлюючи що його дії мають відкритий характер та за ними спостерігають сторонні особи з числа відвідувачів та працівників торгівельного центру, на грунті явної зневаги до громадян, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом та з особливою зухвалістю, з хуліганських мотивів та з метою грубого порушення громадського порядку, ігноруючи норми моралі та етики, умисно здійснив 4 постріли з гладкоствольної вогнепальної зброї самозахисту, а саме самозарядного пістолету "Форт-17Р" серії НОМЕР_1 , калібру 9 мм Р.А., промислового виробництва КНВО "Форт" МВС України (м. Вінниця), в напрямку ОСОБА_12 , поруч з яким перебували інші особи.

У подальшому, злочинні дії ОСОБА_9 припинено та останнього затримано.

Внаслідок даної пригоди, потерпілий ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження у вигляді синця на заднє-зовнішній поверхні правого передпліччя в середній третині.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та увалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції, звільняючи ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням, не в повній мірі врахував, те, що інкриміноване ОСОБА_9 діяння віднесено до категорії тяжких злочинів. Окрім того, не взято до уваги той факт, що під час досудового розслідування та судового провадження обвинувачений вини в інкримінованому йому діянні взагалі не визнав, не розкаявся, належних висновків щодо своєї неправомірної поведінки не зробив. Більш того, судом не взято до уваги той факт, що діяння вчинене обвинуваченим у торгівельно-розважальному центрі, що є людним місцем, у денний час доби, де окрім потерпілих перебувало багато інших людей, які змушені були переживати неправомірну поведінку ОСОБА_9 , під час якої останній застосував вогнепальну зброю. Крім того, на думку сторони обвинувачення, суд при прийнятті рішення не обґрунтував та не мотивував застосовану ним обставину, що пом`якшує покарання - примирення з потерпілими. Також, незважаючи на те, що судом прийнято до уваги те, що обвинувачений раніше не судимий, працює директором, має нагороди та є волонтером, на думку сторони обвинувачення, цього недостатньо для забезпечення досягнення мети покарання та виконання завдань кримінального провадження.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду змінити, пом`якшити ОСОБА_9 покарання та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі, звільнивши від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік. Зазначає, що як вказує ОСОБА_9 і це підтверджують свідки, потерпіла ОСОБА_11 під час спілкування з ОСОБА_9 в образах робила акцент на те, що її син військовий, який прибув з-під Бахмуту і йому ( ОСОБА_9 ) розіб`є обличчя, спалить машину і офіс, тому він ніхто. Вказує, що ОСОБА_9 , будучи військовим, волонтером та особою, яка захищає Україну з 2014 року образливо сприйняв погрози потерпілих, оскільки його дискримінували за соціальною ознакою, оскільки він також продовжує служити державі, і на такі образи без причин він не заслуговує. Зазначає, що у відповідності до п.п.6, 7 ч.1 ст. 66 КК України при призначенні покарання обставинами, які пом`якшують покарання визнаються вчинення кримінального правопорушення під впливом погрози, примусу, вчинення кримінального правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного жорстоким поводженням, або таким, що принижує честь і гідність особи з боку потерпілого.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора і заперечив проти апеляційної скарги захисника, думки обвинуваченого та захисників, які підтримали апеляційну скаргу захисника та заперечили проти апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 в хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчиненому із застосуванням вогнепальної зброї, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України, за обставин, викладених у вироку, обґрунтовані сукупністю досліджених в судовому засіданні й наведених у вироку доказів, яким суд дав належну оцінку, в апеляційних скаргах не оспорюються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Перевіряючи вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги прокурора, в частині призначеного ОСОБА_9 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із загальними засадами призначення покарання, що регламентовані ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

За приписами ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Підставою для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є переконання суду, викладене у мотивованому висновку, про можливість її виправлення без відбування покарання. Такий висновок суду повинен ґрунтуватися на відомостях про вчинене особою кримінальне правопорушення, її посткримінальну поведінку та характеристику, спосіб життя, соціальні зв`язки, наявність чи відсутність судимості тощо. Лише проаналізувавши в сукупності всі зазначені обставини у конкретному кримінальному провадженні, суд може дійти висновку про наявність підстав для звільнення особи від відбування покарання в умовах застосування ст. ст. 75, 76 КК України.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції на виконання наведених вимог закону, призначаючи ОСОБА_9 покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та призначив йому покарання у виді 3 років позбавлення волі, що прокурором в апеляційній скарзі не оспорюється.

Разом з тим, враховуючи особу винного, який на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання, те, що він раніше не судимий, працює директором ФОП « ОСОБА_9 ,», має ряд нагород державного зразка є засновником громадської організації «Перший спалах», є активним учасником волонтерського руху на користь ЗСУ, характеризується позитивно, стан його здоров`я, позицію сторони обвинувачення та потерпілих щодо необхідної міри покарання, відношення обвинуваченого до вчиненого, поведінку під час та після вчинення злочинних дій, обставину, що пом`якшує покарання - примирення обвинуваченого з потерпілими, суд дійшов висновку, що його перевиховання й виправлення можливе без ізоляції від суспільства та звільнив його від відбування покарання з випробуванням відповідно до положень ст. 75 КК України та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду і вважає їх достатньо мотивованими.

Твердження прокурора про те, що суд не врахував тяжкість вчиненого злочину, конкретні обставини вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, те, що діяння, вчинене обвинуваченим у торгівельно-розважальному центрі, що є людним місцем, у денний час доби, під час якої застосував вогнепальну зброю колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки суд врахував вказані обставини і відповідно кваліфікував дії ОСОБА_9 як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчиненому із застосуванням вогнепальної зброї.

Також є безпідставними доводи апеляційної скарги прокурора про те, що мотивував застосовану ним обставину, що пом`якшує покарання - примирення з потерпілими.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті. З урахуванням того, потерпілі під час судових дебатів вказали, що з обвинуваченим порозумілися, претензій до нього не мають та просили не позбавляти його волю, суд обґрунтовано визнав обставиною, що пом`якшує покарання - примирення з потерпілими.

Будь-яких інших доводів, які б могли бути підставою для скасування оскаржуваного вироку чи не були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та могли б свідчити про те, що виправлення і перевиховання ОСОБА_9 неможливе без реального відбування покарання прокурором не наведено.

Апеляційний суд також погоджується з розміром визначеного ОСОБА_9 судом першої інстанції іспитового строку та вважає доводи апеляційної скарги захисника для зменшення обвинуваченому іспитового строку до року неспроможними. Підстав для встановлення у відповідності до п.п.6, 7 ч.1 ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання - вчинення кримінального правопорушення під впливом погрози, примусу, вчинення кримінального правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного жорстоким поводженням, або таким, що принижує честь і гідність особи з боку потерпілого, з огляду на обставини кримінального правопорушення колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості або м`якості, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни судового рішення, в апеляційних скаргах не наведено, а тому апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_10 та захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_9 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя Суддя Суддя