Справа № 448/1440/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/166/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

22 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

під час розгляду у відкритому судовому засіданні в м. Львові клопотання представника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 про поновлення строку апеляційного оскарження вироку Мостиського районного суду Львівської області від 30 січня 2023 року щодо ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а :

Вироком Мостиського районного суду Львівської області від 30 січня 2023 року затверджено угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні №0000093, укладену 26 січня 2023 року між виконуючим обов`язки прокурора відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Львівської обласної прокуратури ОСОБА_10 та обвинуваченим ОСОБА_11 , у присутності захисника-адвоката ОСОБА_12 .

ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 201 КК України, ч. 1, ч. 2 ст. 263 КК України, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 305 КК України, ч. 1 ст. 309 КК України, призначивши йому покарання: за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 201 КК України, з врахуванням положень ч.1 ст. 69 КК України, у виді штрафу у розмірі 20 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 000 гривень; за ч.1 ст.263 КК України, враховуючи положення ч. 1 ст. 69 КК України, у виді штрафу у розмірі 3 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 тисячу гривень; за ч. 2 ст. 263 КК України, у виді штрафу у розмірі 2 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 тисячі гривень; за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 305 КК України, враховуючи положення ч. 1 ст. 69 КК України, у виді штрафу у розмірі 29 412 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 500 004 гривні, без конфіскації майна; за ч. 1 ст 309 КК України, у виді штрафу у розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень.

Згідно з ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого більш суворим покаранням, визначено ОСОБА_9 остаточне покарання у виді штрафу у розмірі 29 412 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 500 004 гривні, без конфіскації майна.

Вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, спеціальної конфіскації, речових доказів та процесуальних витрат у справі.

Не погоджуючись з вироком суду в частині застосування спеціальної конфіскації автомобіля марки «Hyundai Sonata», реєстраційний номер НОМЕР_1 ,представник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку апеляційного оскарження, покликаючись на те, що ОСОБА_7 не була залучена до участі у даній справі, а оскаржуваний вирок їй не вручався та не надсилався. Стверджує, що ОСОБА_9 приховав від дружини той факт, що автомобіль, який є спільною власністю і використовувався для потреб сім`ї, підлягає конфіскації.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи визначено колегію суддів: ОСОБА_2 суддя-доповідач, суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Головуючий-суддя ОСОБА_2 та судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4 подали заяви про самовідвід, оскільки вони брали участь у колегіальному розгляді Львівським апеляційним судом вищевказаного клопотання адвоката ОСОБА_8 про поновлення строку апеляційного оскарження вироку Мостиського районного суду Львівської області від 30 січня 2023 року щодо ОСОБА_9 та ухвалою від 29 червня 2023 року відмовили у задоволенні такого.

Постановою Верховного Суду від 22 січня 2024 року скасовано ухвалу Львівського апеляційного суду від 29 червня 2023 року та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

На думку суддів вказана обставина виключає їх участь в розгляді справи відповідно до вимог ч. 3 ст. 76 КК України.

Заслухавши суддю доповідача щодо заявлених самовідводів колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону.

Аналогічні норми закріплені в ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

У справі «Білуха проти України» (рішення від 9 листопада 2006 року, заява №33949/02) зазначено, що важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві (рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland) та рішення у справі «Кастільйо проти Іспанії» (Castillo Algar v. Spain) від 28 жовтня 1998 року).

Суд (судді) зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду.

Окрім того, згідно з п. 12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Європи про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів при винесенні судових рішень, у відношенні сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від любих зв`язків, упередженості, які впливають або можуть сприйматися як такі, що впливають на здатність судді приймати незалежне рішення. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси визначеної сторони в якому-небудь спорі. Судова влада повинна користуватися довір`ям не тільки зі сторони сторін в конкретному розгляді, але і зі сторони суспільства в цілому. І суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача. Інакше довір`я до незалежної судової влади буде підірвано.

Відповідно до ч. 3 ст. 76 КПК України суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, не має права брати участі у цьому ж провадженні в судах першої і касаційної інстанцій, а також у новому провадженні після скасування вироку або ухвали суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 80 КПК України визначено, що за наявності підстав, передбачених статтями 75 - 79 цього Кодексу суддя зобов`язаний заявити самовідвід.

З огляду на те, що судді ОСОБА_2 , як головуючий суддя, та ОСОБА_4 , ОСОБА_3 як судді у складі колегії суддів Львівського апеляційного суду, приймали рішення про відмову у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_8 про поновлення строку апеляційного оскарження вироку Мостиського районного суду Львівської області від 30 січня 2023 року щодо ОСОБА_9 , яке було скасоване судом касаційної інстанції з призначенням нового апеляційного розгляду, та ця обставина є такою, що виключає повторну участь суддів у вказаному кримінальному провадженні, з метою уникнення обставин, що можуть викликати сумнів у неупередженості суддів, колегія суддів дійшла переконання про необхідність задоволення заяв про самовідвід суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та передання справи для повторного автоматизованого розподілу.

Керуючись ст. ст. 75, 76, 80, 81, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Заяви про самовідвід головуючого-судді ОСОБА_2 та суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_3 задовольнити.

Відвести від розгляду кримінального провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Мостиського районного суду Львівської області від 30 січня 2023 року щодо ОСОБА_9 суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 .

Передати кримінальне провадження № 448/1440/22 на повторний автоматизований розподіл судової справи для визначення іншого складу суду (ЄСІТС) в порядку ч. 3 ст. 35 КПК України.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4