ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 року

м. Київ

справа № 953/6231/21

провадження № 51-547км24

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

перекладача ОСОБА_6 ,

у режимі відеоконференції

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на вирок Київського районного суду м. Харкова від 04 серпня 2023 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 01 листопада 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001405, за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шуртанг Ісфаринського району Ленінабадської області, громадянина Таджикистану, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Короткий зміст історії справи

За вироком Київського районного суду м. Харкова від 04 серпня 2023 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк 3 роки. Стягнуто процесуальні витрати, а також вирішено цивільний позов та долю речових доказів.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 01 листопада 2023 року вирок районного суду залишено без змін.

Установлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

ОСОБА_8 визнано винним у тому, що він 11 листопада 2020 року о 19:10, керуючи технічно-справним транспортним засобом «Nissan-Місrа», д.р.н. НОМЕР_1 , рухався з боку вул. Мойсеївської на вул. Шевченка в напрямку вул. Пономарівської в м. Харкові, зі швидкістю 40 км/год. Під час руху по вказаній вулиці, в районі будинку № 160, ОСОБА_8 , під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, на якому зліва направо відносно його руху рухалися пішоходи ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , діючи необережно, проявив неуважність і злочинну недбалість, своєчасно не знизив швидкості руху та не зупинив керованого автомобіля, не надав дороги пішоходам, чим грубо порушив вимоги п. 18.1 Правил дорожнього руху, та, продовжуючи рух, допустив наїзд на пішоходів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 . Унаслідок дорожньо-транспортної події пішохід ОСОБА_9 отримала тяжкі тілесні ушкодження.

Вимоги касаційної скарги й узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджений, не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації його дій, порушує питання про зміну оскаржених судових рішень у зв`язку з неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність судами через незастосування положення ст. 75 КК України, що призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі через суворість.

Свої доводи мотивує тим, що суди належним чином не врахували конкретних обставин кримінального провадження, обставин, які пом`якшують покарання, даних про його особу (одружений та має на утриманні 4 малолітніх дітей, відсутні скарги за місцем мешкання, є волонтером і брав активну участь в обороні м. Харкова), часткового відшкодування шкоди потерпілій та її думки щодо призначення покарання, що у своїй сукупності, на його думку, давало судам підстави для звільнення його відповідно до ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням.

Позиції інших учасників судового провадження

Від учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу засудженого не надходило.

Розгляд кримінального провадження відкладався у зв`язку з неявкою в судове засідання захисника ОСОБА_12 . На адресу Верховного Суду 24 червня 2024 року надійшло клопотання останньої з проханням повторно відкласти касаційний розгляд справи, оскільки вона задіяна в іншому судовому провадженні.

Колегія суддів, заслухавши думки засудженого ОСОБА_8 , його захисника ОСОБА_7 та прокурора щодо можливості проведення судового засідання за відсутності захисника ОСОБА_12 і з`ясувавши, що ці особи не заперечували проти проведення касаційного розгляду без її участі, відмовила у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_12 та визнала за можливе проводити касаційний розгляд за її відсутності.

У судовому засіданні засуджений та його захисник підтримали подану касаційну скаргу, а прокурор заперечував щодо задоволення касаційної скарги.

Межі розгляду матеріалів кримінального провадження в касаційному суді

Відповідно до вимог ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 і правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України в касаційній скарзі не оспорюються, судовий розгляд було проведено у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Мотиви Суду

Доводи в касаційній скарзі засудженого щодо неправильного застосування судами закону України про кримінальну відповідальність через незастосування положення ст. 75 КК України при призначенні йому покарання, є таким, що не заслуговують на увагу, виходячи з наведеного нижче.

Положеннями ст. 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, який застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

За правилами ст. 75 КК України у разі, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може звільнити вказану особу від відбування заходу примусу з випробуванням, умотивувавши належним чином своє рішення.

Як убачається з матеріалів даного кримінального провадження, районний суд, з рішенням якого погодився й суд апеляційної інстанції, обираючи ОСОБА_8 покарання, врахував: ступінь тяжкості та суспільної небезпеки скоєного ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, з наслідками у вигляді тяжких тілесних ушкоджень неповнолітній дитині, яка стала інвалідом 1 групи пожиттєво, дані про особу засудженого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, спосіб його життя, склад родини та відношення до вчиненого, думку потерпілої та часткове визнання позовних вимог.

Обставиною, що пом`якшує покарання визнано - щире каяття, обставин, що обтяжують покарання - не встановлено.

Урахувавши всі обставини, які за законом мають правове значення, районний суд, дійшов висновку про необхідність призначення покарання засудженому у виді позбавлення волі за ч. 2 ст. 286 КК України, у розмірах наближених до мінімальних меж санкції вказаної статті та не встановив підстав для застосування до ОСОБА_8 положень ст. 75 КК України.

Колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи кримінальне провадження в межах поданої апеляційної скарги засудженого, погодилась з призначеним судом першої інстанції покаранням та також не встановила підстав для звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, зазначивши, що виправлення ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Крім того, як слушно вказав апеляційний суд, посилання сторони захисту як на підстави для звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, на щире каяття у скоєному злочині, наявність на утриманні 4 малолітніх дітей і дружини, позитивної характеристики у зв`язку з волонтерською діяльністю, а також думки потерпілої, то ці обставини вже враховані судом при призначенні ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України.

З рішенням судів про відсутність підстав для звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням погоджується і колегія суддів.

Разом з цим, вивчивши доводи касаційної скарги засудженого, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку про можливість пом`якшити призначене ОСОБА_8 основне покарання за ч. 2 ст. 286 КК України.

При цьому, колегія суддів бере до уваги конкретні обставини цього кримінального провадження, встановлені судами попередніх інстанцій обставини, які впливають на розмір покарання, зокрема безумовне визнання засудженим своєї винуватості та щире каяття, ступінь тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, що відноситься до тяжких злочинів, дані про особу ОСОБА_8 , який раніше судимий, на обліках у нарколога і психіатра не перебуває, має на утриманні чотирьох малолітніх дітей, є волонтером і брав активну участь в обороні м. Харкова, думку потерпілої, часткове відшкодування шкоди. Обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Враховуючи викладене та наявність обставини, що пом`якшує покарання та знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також беручи до уваги дані про особу засудженого, його складні сімейні обставини на час вчинення кримінального правопорушення, наявність на утриманні 4 малолітніх дітей, думку потерпілої, відсутність обтяжуючих покарання обставин, колегія суддів уважає за можливе пом`якшити призначене ОСОБА_8 основне покарання до 3 років позбавлення волі.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу засудженого слід задовольнити частково, а судові рішення в частині призначеного покарання змінити.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Київського районного суду м. Харкова від 04 серпня 2023 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 01 листопада 2023 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання змінити.

Пом`якшити ОСОБА_8 призначене покарання за ч. 2 ст. 286 КК України до 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

У решті судові рішення залишити без зміни.

Постанова остаточна та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3