Справа № 643/4541/24
Провадження № 1-кс/643/775/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2024 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

захисника: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові заяву захисника ОСОБА_5 про відвід судді Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_6 від розгляду кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001558 від 29.11.2023, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Варва Варвинського району Чернігівської області, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні судді Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_6 перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.114-1 КК України.

Під час розгляду справи захисником ОСОБА_5 було подано заяву про відвід судді ОСОБА_6 від участі у вищевказаному кримінальному провадженні.

Обґрунтовуючи заяву про відвід судді ОСОБА_6 захисник ОСОБА_5 посилається на те, що 03.05.2024 року ОСОБА_4 уклав угоду про визнання винуватості, яка оформлена відповідно до вимог ст. 472 КПК України. Укладаючи угоду про визнання винуватості, особа беззастережно визнає свою вину і погоджується на призначення узгодженого покарання відмовляючись таким чином від права на судовий розгляд своєї справи, під час якого прокурор повинен довести вину особи. Розгляд щодо угоди проводиться судом під час підготовчого судового засідання за обов`язковою участі сторін угоди з повідомленням інших учасників судового провадження. Відсутність інших учасників судового провадження не є перешкодою для розгляду. Ухвалою від 06.05.2024 року суддя Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_6 , розглянувши обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР № 0001558 від 29.11.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, призначила підготовче судове засідання по вказаній справі на 08.05.2024 року о 12 год. 30 хв. в приміщенні Московського районного суду м. Харкова. 08.05.2024 року під час судового засідання суддя ОСОБА_6 не перейшла до розгляду угоди та не почала проводити підготовче судове засідання з невідомих причин. Під час вказаного судового засідання суддя ОСОБА_6 одразу почала розглядати клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в якому не було ніякої потреби, оскільки обвинуваченому при підписанні угоди було роз`яснено наслідки невиконання угоди та притягнення до кримінальної відповідальності у разі її невиконання. Незважаючи на це, суддя ОСОБА_6 задовільнила клопотання прокурора та продовжила строк тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» обвинуваченому ОСОБА_4 на 60 днів, тобто до 06.07.2024 року. Наступне судове засідання відбулося 20.06.2024 року. У цьому судовому засіданні суддя ОСОБА_6 знову не перейшла до розгляду угоди та не почала проводити підготовче судове засідання з невідомих причин, натомість одразу почала судове засідання із заявленого клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в якому знову не було необхідності, тим паче, що запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 спливав аж 06.07.2024 року. Не зважаючи на безпідставність доводів прокурора, які були зазначені у вказаному клопотанні, заперечення сторони захисту, щодо продовження запобіжного заходу та те, що вказане клопотання є передчасним, суддя ОСОБА_6 винесла ухвалу від 20.06.2024 року про продовження строку тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» обвинуваченому ОСОБА_4 на 60 днів, тобто до 18.08.2024 року, наступна дата підготовчого судового засіданні не відома. Обвинувачений весь цей час тримається під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» поки суддя ОСОБА_6 з невідомих причин переносить розгляд вказаної справи.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищевказана заява про відвід судді ОСОБА_6 була передана для розгляду судді ОСОБА_1 .

Розгляд вищевказаної заяви було призначено на 09.07.2024 року.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_5 підтримав подану ним заяву про відвід судді ОСОБА_6 та просив суд задовольнити її.

Обвинувачений у судовому засіданні підтримав позицію свого захисника.

Прокурор у судовому засіданні підтримала подану захисником заяву про відвід судді ОСОБА_6 .

Заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні учасників кримінального провадження та розглянувши подану захисником заяву про відвід судді ОСОБА_6 , суд зазначає наступне.

Інститут відводу (самовідводу) судді від участі у розгляді конкретної справи - це одна із найважливіших гарантій здійснення правосуддя справедливим судом. Він покликаний ліквідувати найменшу підозру у заінтересованості судді в результатах розглянутої справи, навіть якщо такої заінтересованості немає, бо тут головним є публічний інтерес.

Запровадження законодавцем інституту відводу, унормованого в положеннях статей 75-83 КПК України, мало на меті в першу чергу уникнення будь-яких ризиків можливості порушення основних засад (принципів) кримінального провадження, задекларованих у статті 7 КПК України, якими є: верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; повага до людської гідності; забезпечення права на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла чи іншого володіння особи; таємниця спілкування; невтручання у приватне життя; недоторканність права власності; презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; свобода від самовикриття та право не свідчити проти близьких родичів та членів сім`ї; заборона двічі притягувати до кримінальної відповідальності за одне і те саме правопорушення; забезпечення права на захист; доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів; забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності; публічність; диспозитивність; гласність і відкритість судового провадження та його повне фіксування технічними засобами; розумність строків; мова, якою здійснюється кримінальне провадження, а також забезпечення гарантії дотримання декларованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року прав на судовий захист при зверненні особи до суду з метою їх реалізації.

У зв`язку з цим було визначено перелік випадків, за наявності яких може виникати можливість порушення наведених принципів та гарантій, які було унормовано, зокрема, у статтях 75, 76 КПК України.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

За змістом статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року суд у межах своїх повноважень має бути неупередженим. Неупередженість зазвичай означає відсутність упередженості або суб`єктивного ставлення, що може бути оцінене багатьма способами (рішення Європейського суду з прав людини «Ветштайн проти Швейцарії»).

Європейський Суд з прав людини у п. 49 рішення у справі «Білуха проти України» зазначив, що відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., серед іншого (inter alia), рішення у справі "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 and 30; рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), N 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38).

Окрім того, за практикою Європейського Суду з прав людини при вирішенні питання щодо існування легітимних причин сумніватися у неупередженості конкретного судді позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованого сумніву в неупередженості суду. Особиста безсторонність суду презюмується, допоки не надано доказів протилежного.

Отже, при об`єктивному підході до встановлення наявності/відсутності упередженості суду (суддів) необхідно визначити, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність, зважаючи на безпосередню поведінку судді. Суб`єктивний критерій, у свою чергу, вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи, й лише після встановлення фактів у поведінці судді, які можна було б кваліфікувати як прояв упередженості, можливо ставити під сумнів його безсторонність.

Положеннями частини 1 статті 21 КПК України визначено, що кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Згідно з приписами частин 1, 2 статті 80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, дізнавач, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Стаття 75 КПК України визначає обставини, які виключають участь судді в кримінальному провадженні та підстави для його відводу.

Так, частиною першою статті 75 КПК України встановлено, що слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Недопустимість повторної участі судді в кримінальному провадженні передбачено статтею 76 КПК України.

Проте, на переконання суду, наведені захисником ОСОБА_5 аргументи не є підставою для відводу судді ОСОБА_6 , оскільки фактична незгода захисника з передбаченими законом процедурними рішеннями не може бути підставою для відводу судді в розумінні ст. 75 КПК України.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 06.06.2024 у справі № 760/11528/15-к.

Суд зазначає, що положення КПК України передбачають порядок перевірки законності процесуальних дій судді і прийнятих ним процесуальних рішень, а також порядок їх оскарження у передбачених законодавством випадках.

Водночас, до компетенції судді суду першої інстанції під час розгляду заяви про відвід судді не відноситься вирішення питання щодо законності процесуальних дій і процесуальних рішень іншого судді тієї ж судової інстанції.

Наведені мотиви для відводу судді ОСОБА_6 фактично є припущеннями захисника, яким не наведено переконливих доводів, що свідчать про необ`єктивність чи упередженість судді ОСОБА_6 під час розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 .

Крім того, з доводів захисника не простежується будь-яка залежність чи взаємозв`язок, що прямо чи опосередковано вказували б на упередженість чи необ`єктивність судді ОСОБА_6 .

Даних, які б свідчили, що відповідні процесуальні рішення приймались суддею ОСОБА_6 саме тому, що остання відчувала упереджене ставлення до тих чи інших учасників кримінального провадження, суду не надано.

Не заперечуючи безумовне право захисника на обстоювання його правової позиції, яке гарантовано ст. 22 КПК України, суд вважає, що незгода захисника із прийнятими суддею ОСОБА_6 процесуальними рішеннями, не свідчить про упередженість останньої, а відтак не може бути підставою для відводу судді.

Твердження захисника об`єктивно не підтверджуються, а містять лише суб`єктивну, власну оцінку дій судді ОСОБА_6 , оскільки жодних фактів, які можуть ставити під сумнів безсторонність судді як з точки зору об`єктивного, так і суб`єктивного критерію, захисник не навів.

Будь-яких інших визначених законом підстав для відводу судді ОСОБА_6 в ході розгляду заяви про відвід, судом встановлено не було.

Таким чином, перевіривши викладені захисником доводи, суд дійшов висновку, що наведені захисником обставини не є підставою для відводу судді ОСОБА_6 в розумінні приписів статей 75, 76 КПК України.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви захисника ОСОБА_5 про відвід судді ОСОБА_6 .

Керуючись ст. ст. 75, 76, 80, 81 КПК України суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви захисника ОСОБА_5 про відвід судді Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_6 від розгляду кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001558 від 29.11.2023, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали буде проголошено 10.07.2024 року о 08 год. 50 хв.

Суддя ОСОБА_1