Справа 752/3621/21 Головуючий в І інстанції - ОСОБА_1
Провадження 11-кп/824/1632/2024 Доповідач в суді ІІ інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

29 лютого 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуючий), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора Голосіївської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_11 та представника потерпілої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 27 липня 2023 року, -

в с т а н о в и л а :

Вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 27 липня 2023 року,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Краснопілля Сумської області, українця, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні трьох неповнолітніх дітей ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , із вищою освітою, працюючого начальником відділу роздрібних ризиків та МСБ у ПАТ «Альянсбанк», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 1 ст. 119 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років;

на підставі ст.75 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю в 3 роки та покладенням обов`язків, передбачених ч.1 та п. 2 ч.3 ст.76 КК України;

ОСОБА_10 визнано винним у тому, що він, 07 грудня 2020 року, приблизно о 22 год. 10 хв, знаходячись на тротуарі за адресою: м. Київ, вул. Володимирська, 64, не маючи наміру на заподіяння смерті ОСОБА_15 , не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, які він повинен був передбачити та маючи реальну можливість передбачити такі наслідки, діючи зі злочинною недбалістю, наніс один удар кулаком правої руки в область лівого ока ОСОБА_15 , внаслідок чого останній, втративши рівновагу, впав спиною на тротуар та тім`яно-потиличною частиною голови вдарився об тверду поверхню тротуару і втратив свідомість. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_10 потерпілому ОСОБА_15 було спричинено ряд тілесних ушкоджень, які в своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень та від яких 08 грудня 2020 року о 17 год. 32 хв в приміщенні Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги настала смерть останнього.

В апеляційній скарзі прокурора вказано на незаконність вироку внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його м`якість. В обґрунтування доводів скарги указав на те, що судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_10 покарання з випробуванням не було належним чином враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного а також обставини, що обтяжують покарання. На переконання прокурора, судом належним чином не врахована думка потерпілої ОСОБА_16 при визначенні покарання, яка повідомила, що ОСОБА_10 за вчинене кримінальне правопорушення не попросив вибачення, відправив кошти, які були повернуті обвинуваченому, тому що потерпілій не повідомили їх цільове призначення, а також потерпіла наголосила, що обвинувачений потребує максимального покарання, передбаченого ч.1 ст.119 КК України. Вважав, що матеріали кримінального провадження не містять жодного доказу, який би обґрунтовано вказував на можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства. На думку прокурора, лише реальне відбування покарання призведе до наслідків у виді виправлення ОСОБА_10 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Просив вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

В апеляційній скарзі представника потерпілої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 вказано на необґрунтованість вироку у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особливо тяжких наслідків у вигляді смерті людини. На переконання апелянта, висновок суду у частині наявності пом`якшуючої обставини при призначенні покарання у вигляді щирого каяття, не відповідає обставинам справи. Відповідно до матеріалів справи, швидку викликали свідки, а не сам обвинувачений, як зазначено у вироці. Звернув увагу, що обвинувачений не попросив вибачення перед потерпілою, достовірно знаючи, що потерпіла із померлим жили тривалий час разом та він був для неї близькою людиною. Таким чином, вчиненим злочином обвинуваченим завдано значної матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_16 у вигляді перевезення та поховання тіла померлого ОСОБА_15 та моральної шкоди, оскільки вона втратила близьку людину з якою тривалий час постійно була разом. Окрім цього вказав, що перерахування, які були зроблені на картковий рахунок потерпілої ОСОБА_8 у розмірі 50 000 грн, останньою розцінювалось, не як щира допомога, а як спосіб уникнути відповідальності за вчинене, оскільки вибачень сім`ї померлого, обвинувачений не висловив, тому потерпіла повернула кошти відправнику. На переконання апелянта, обвинувачений у своїх показаннях намагався частково виправдати себе, показавши, що він начебто хотів ударити в плече, але оскільки той нахилив голову, то попав йому в обличчя. Надані показання не підтверджуються відеозаписом з камери відеоспостереження, який був досліджений у судовому засіданні, на якому вбачається що померлий стояв та не рухався. Звернув увагу на силу удару, яка була завдана померлому, а саме тілесне ушкодження у вигляді синця на верхній повіці лівого ока та просочуючій крововилив у м`яких тканинах, що є наслідком сильного удару. Просив вирок скасувати та ухвалити новий, яким призначити покарання ОСОБА_10 за ч.1 ст.119 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі.

У поданих запереченнях на апеляційні скарги прокурора та представника потерпілої, захисник ОСОБА_17 заперечував проти доводів прокурора та представника потерпілої, вважав їх необґрунтованими та такими, які не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження. Звернув увагу на те, що обвинувачений свою вину визнав повністю, щиро розкаюється у вчиненому. Вказав на те, що ОСОБА_10 є раніше не судимий, одружений, має на утриманні двох малолітніх та одну неповнолітню дитину. Звернув увагу на те, що на утриманні обвинуваченого перебувають батьки, які є пенсіонерами та дружина, яка перебуває у декретній відпустці. Обвинувачений має постійне місце проживання та офіційно працевлаштований на керівну посаду у фінансовій установі. Після вчиненого обвинувачений перерахував кошти на проведення невідкладної медичної допомоги, після загибелі потерпілого перерахував кошти на організацію заходів щодо поховання у розмірі 50 000 грн. Намагався попросити вибачення у потерпілої, але не був почутий. Захисник не погоджується із доводами потерпілої щодо застосування відносно обвинуваченого найжорстокішого покарання, оскільки орган досудового розслідування при наявності у загиблого кровних близьких родичів не правомірною визнав потерпілою співмешканку, а не родичів померлого. Поряд з цим, про міру покарання саме у матері, рідного брата та інших близьких родичів правоохоронні органи думку не запитали. Окрім цього, обвинувачений має позитивну характеристику із місця проживання та роботи, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. На переконання захисника, суд першої інстанції у своєму вироку навів належні та обґрунтовані доводи щодо наявності у ОСОБА_10 обставини, що пом`якшує покарання, як щире каяття. Просив апеляційні скарги прокурора та представника потерпілої - відхилити, а вирок залишити без змін.

Вислухавши пояснення:

прокурора, який апеляційну скаргу прокурора підтримав, підтвердив її доводи та просили її задовольнити; апеляційну скаргу представника потерпілої також підтримав;

потерпілої та її представника, які подану апеляційну скаргу підтримали, підтвердили її доводи та просили її задовольнити; апеляційну скаргу прокурора також підтримали;

обвинуваченого та захисника, які апеляційні скарги прокурора та представника потерпілої вважали необґрунтованими, просили залишити їх без задоволення;

вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги прокурора та представника потерпілої не підлягають до задоволення з огляду на таке.

Висновки суду першої інстанції в частині обставин вчинення злочину, доведеності вини ОСОБА_10 у вчиненні злочину та правильності кваліфікації його дій учасниками судового розгляду не оспорюються, тому колегією суддів вирок у цій частині, відповідно до положень ч.1 ст. 404 КПК України, не перевірявся. Підстав для виходу за межі апеляційної скарги, в порядку ч.2 ст. 404 КПК України, колегія суддів не вбачає.

Щодо доводів апеляційних скарг прокурора та представника потерпілої в частині неправильного звільнення ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання з випробуванням, то колегія суддів вважає їх не переконливими.

Відповідно до положень ст.65 КК України, при призначенні покарання враховується ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особа винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

За змістом положень ч.1 ст. 75 КК України умовами звільнення особи від відбування покарання є:

рішення суду про призначення покарання в виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі та позбавлення волі на строк не більше п`яти років;

переконання суду про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, яке базується на даних про тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та інших обставинах кримінального провадження.

Як вбачається із вироку, при призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції вимог ст. 65 КК України дотримався, врахував при цьому ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є необережним нетяжким злочином; данні про особу обвинуваченого, який офіційно працює, одружений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, батьків пенсійного віку, на обліку у лікаря нарколога і психіатра не перебуває, характеризується позитивно, раніше не судимий. Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_10 відповідно до вимог ч. 1 ст. 66 КК України, суд визнав його щире каяття у вчиненому. Крім цього, за правилами ч. 2 ст. 66 КК України суд визнав такими, що пом`якшують покарання і інші обставини, не зазначені в ч. 1 ст. 66 КК України а саме: вчинення злочину вперше, наявність на утриманні трьох неповнолітніх дітей та батьків пенсійного віку, позитивні характеристики за місцем проживання та роботи. Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_10 судом не встановлено.

Врахувавши дані про особу ОСОБА_10 , наявність обставини, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що його обтяжує, місцевий суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 119 КК України. Проте, врахувавши конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, дружній характер взаємовідносин між потерпілим та обвинуваченим, поведінку потерпілого, що передувала події, а саме те, що потерпілий штовхнув обвинуваченого, казав щоб той його вдарив, що підтверджено відеозаписом події, поясненнями свідків та обвинуваченого, спосіб вчинення злочину з необережності, критичне ставлення ОСОБА_10 до вчиненого, привело місцевий суд до переконання що виправлення ОСОБА_10 можливе без ізоляції його від суспільства.

Сукупність цих обставин привели суд першої інстанції до обґрунтованого переконання про можливість призначення обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України. Рішення суду першої інстанції у цій частині мотивне у достатній мірі та з цим рішенням колегія суддів погоджується у повній мірі.

Апеляційні скарги прокурора та представника потерпілої не містять доводів, які би указували на незаконність ухваленого судом першої інстанції рішення в частині призначеного покарання. Посилання апелянтів на необґрунтоване визнання судом обставиною, що пом`якшує покарання - «щире каяття у вчиненні злочину», не ґрунтуються на матеріалах провадження. Так, обвинувачений у повній мірі визнав свою вину у вчиненні злочину як у ході досудового розслідування, так і у ході судового розгляду. Визнання обвинуваченим вини у вчиненому злочині, у поєднанні із даними про особу обвинуваченого та його процесуальної поведінки у ході кримінального провадження, указує на доведеність щирого каяття обвинуваченого у вчиненні злочину, про що судом першої інстанції зроблений обґрунтований висновок.

Посилання апелянтів на те, що при призначенні покарання місцевий суд не врахував думку потерпілої ОСОБА_8 , яка наполягала на призначенні обвинуваченому максимально сурового покарання, безумовно враховується судом в частині оцінки призначеного ОСОБА_10 покарання. Водночас, колегія суддів враховує те, що думка потерпілого щодо призначення покарання не є домінуючою у цьому питанні та не може свідчити про порушення вимог закону судом у випадку призначення обвинуваченому покарання яке не узгоджується із покаранням, призначення якого вимагав потерпілий.

Аргументи апелянтів щодо повернення коштів потерпілою ОСОБА_8 , які на її банківський рахунок надійшли від обвинуваченого ОСОБА_10 , також колегією суддів не можуть сприйматися у контексті порушень вимог закону при призначенні обвинуваченому покарання, а також сприйматися у якості обставин, які характеризують обвинуваченого ОСОБА_10 з негативної сторони.

Посилання представника потерпілої на те, що місцевий суд не врахував при призначенні ОСОБА_10 наслідки вчиненого ним злочину, то ці доводи не ґрунтуються на ухваленому судом вироку, із мотивувальної частини якого вбачається те, що суд призначаючи покарання обвинуваченому врахував невідворотні наслідки у вигляді смерті потерпілого, проте вважав, що реальне відбування ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі не відповідатиме принципам співмірності, індивідуалізації та справедливості.

Колегія суддів вважає, що покарання, яке було призначене обвинуваченому судом першої інстанції є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень, сприятиме досягненню мети покарання визначеній у ст. 50 КК України.

Підстав для зміни чи скасування вироку Голосіївського районного суду міста Києва від 27 липня 2023 року щодо ОСОБА_10 колегія суддів не вбачає у зв`язку із чим залишає цей вирок без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника потерпілої залишити без задоволення.

Вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 27 липня 2023 року щодо ОСОБА_10 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців із моменту проголошення.

СУДДІ

_____________________ _________________________ ___________________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4