Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/457/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2024 року м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14 травня 2024 року в кримінальному провадженні № 0000061 від 01 квітня 2022 року за ч.2 ст.27 ч.4 ст.28 ч.3 ст.307, ч.2 ст.255 КК України про продовження обвинуваченому:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Олександрії Кіровоградської області, громадянину України, із середньою освітою, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-28 січня 2020 року Кіровським районним судом м. Кіровограда за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України, із застосуванням ч.1 ст.70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки;

-28 липня 2020 року Ленінським районним судом м. Кіровограда за ч.2 ст.185 КК України, із застосуванням ст.71, ч.4 ст.70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки,

строку тримання під вартою, -

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Ленінського районного суду м. Кіровограда перебуває кримінальне провадження № 0000061 від 01 квітня 2022 року стосовно ОСОБА_9 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27 ч.4 ст.28 ч.3 ст.307, ч.5 ст.255 КК України, ОСОБА_10 ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.27 ч.4 ст.28 ч.3 ст.307, ч.2 ст.255 КК України.

Під час судового засідання у вказаному кримінальному провадженні процесуальний прокурор ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою, вказуючи на те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчинення умисних особливо тяжких кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.27 ч.4 ст.28 ч.3 ст.307, ч.2 ст.255 КК України, за що кримінальним законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на тривалий строк, а тому під тяжкістю покарання, яке загрожує ОСОБА_8 у разі доведення його винуватості, обвинувачений перебуваючи на свободі може переховуватися від правосуддя, вчинити нові злочини, а також незаконно впливати на свідків, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14 травня 2024 року обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 12 липня 2024 року.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні умисних особливо тяжких кримінальних правопорушень, санкція яких передбачає покарання у виді позбавлення волі строком до дванадцяти років з конфіскацією майна, а також те, що обвинувачений ОСОБА_8 може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, оскільки останні в суді під час розгляду кримінального провадження по суті не допитувалися, вчиняти інші кримінальні правопорушення, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою обрати інший запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою, а саме домашній арешт в певний період доби.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає про відсутність законних підстав та об`єктивних даних, які б з достовірністю свідчили про те, що перебуваючи на волі ОСОБА_8 буде переховуватись від слідства та суду, продовжувати злочинну діяльність, а також недоведеність прокурором ризиків, передбачених положеннями ст. 177 КПК України.

Крім того, зазначає про незаконність подальшого утримання ОСОБА_8 під вартою, оскільки ризики заявлені в клопотанні прокурором не доведенні, а пред`явлена підозра не обґрунтована.

Зокрема, адвокат вказує про те, що судом не враховано те, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання, має на утриманні батьків та малолітню дитину, а тому на його думку, можливе застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Окрім того, зазначає, що ОСОБА_8 хворіє на ряд інфекційних хвороб, потребує лікування, яке не може бути надане в умовах СІЗО.

При таких обставинах, вважає, що висновки судді є необґрунтованими, оскільки не наведено доказів про неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, а також недоведеність слідчим та прокурором ризиків, передбачених положеннями ст. 177 КПК України.

До початку розгляду апеляційної скарги захисника-адвоката ОСОБА_7 , обвинувачений ОСОБА_8 подав доповнення до апеляційної скарги, в яких зазначив, що судом не взято до уваги те, що він має постійне місце проживання, одружений, на утриманні має малолітню дитину, тобто міцні соціальні зв`язки, а також наявність у нього хронічних хвороб, а тому вважає за можливе застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу з доповненнями та просили суд її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 задоволенню не підлягає за таких підстав.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України визначено: тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Як встановлено ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

При цьому, у відповідності до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено, що серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.

В даному випадку, при вирішенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 щодо заміни ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, колегія суддів враховує, що ОСОБА_8 обвинувачується в участі у злочинній організації, а також у незаконному придбанні, перевезенні, виготовленні, зберіганні з метою збуту та незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту та передачі наркотичного засобу у місця позбавлення волі, вчинених злочинною організацією, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307, ч.2 ст.255 КК України.

При таких обставинах, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність достатніх та обґрунтованих підстав для подальшого тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, оскільки під час розгляду клопотання встановлені обставини, які є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, зазначених у ст. 176 КПК України не зможе запобігти ризикам, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та забезпечити виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Феррарі-Браво проти Італії» зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою, до того ж при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 щодо незаконності подальшого утримання ОСОБА_8 під вартою спростовуються вищевикладеним та матеріалами судового провадження.

Колегія суддів оцінює суворість можливого покарання ОСОБА_8 та визнає за реальну небезпеку можливість його ухилення від правосуддя та виконання судового рішення у разі зміни, обраного щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Також, враховує, що у разі перебування на волі обвинувачений ОСОБА_8 може вчинити нові злочини та ухилятися від суду з метою уникнення покарання, а також може незаконно впливати на свідків, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

У зв`язку з вищевикладеним, зважаючи на тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , а також те, що він неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, на шлях виправлення не став, дані кримінальні правопорушення вчинив під час відбування покарання у виправній установі, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив клопотання прокурора та продовжив строк тримання обвинуваченому ОСОБА_8 під вартою на 60 днів, оскільки під час розгляду клопотання встановлені обставини, які є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, зазначених у ст. 176 КПК України не зможе запобігти ризикам, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та забезпечити виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків.

Стосовно визначення розміру застави, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що у кримінальних справах даної категорії, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою має право не визначати розмір застави. ( п.5 ч.4 ст. 183 КПК )

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 з доповненнями залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14 травня 2024 року про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою в кримінальному провадженні № 0000061 від 01 квітня 2022 року за ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307, ч.2 ст.255 КК України на 60 днів, а саме до 12 липня 2024 року включно залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4