Справа № 461/6439/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1272/23 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2024 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження № 0002002 за апеляційною скаргою заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 14.11.2023 відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Львова, громадянина України, українця, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , згідно ст. 89 КК України, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

за участю:

прокурора - ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

встановила:

Прокурор подав апеляційну скаргу на вирок Галицького районного суду м. Львова від 14.11.2023, яким ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, і призначено йому покарання у вигляді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 рахується з моменту набрання даним вироком законної сили.

Цивільний позов задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 завдану кримінальним правопорушенням матеріальну шкоду у сумі 40832 грн. 50 коп.

Вирішено питання з речовими доказами в порядку ст. 100 КПК України.

Прокурор просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених за цим вироком та вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 01.11.2023 покарань, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Апелянт, не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, вважає, що вирок суду першої інстанції є незаконним і таким, що підлягає зміні з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання.

Зазначає, що згідно з вимогами ч. 4 ст. 70 КК України, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком.

Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання, не дотримався ряду вимог КПК, не врахував, що він засуджений вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 01.11.2023 (про що зазначив в мотивувальній частині вироку) та не визначив остаточне покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України з врахуванням вказаного вироку, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі. При цьому також слід врахувати, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 185 КК України за вироком від 14.11.2023 ОСОБА_7 вчинено 11.07.2023, тобто до ухвалення зазначеного вироку від 01.11.2023.

Проте, всупереч вказаним вище вимогам закону, Галицьким районним судом м. Львова призначено покарання ОСОБА_7 без урахування вироку Шевченківського районного суду м. Львова від 01.11.2023 та не призначено остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень згідно з ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї ж статті, що вплинуло на правильність визначення покарання.

Судом першої інстанції встановлено, що 11 липня 2023 року приблизно о 19 годині 48 хвилин, ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), діючи з корисливих мотивів та з метою власного безпідставного збагачення, вважаючи, що його дії є непомітними для сторонніх осіб, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер вчинюваних дій, передбачаючи суспільно - небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Указу Президента України № 64/2022, у зв`язку із збройною агресією російської федерації, на території України з 05:30 год. 24.02.2022, який продовжено до 18.08.2023, перебуваючи по вулиці Сербська міста Львова, таємно викрав з кишені піджака ОСОБА_9 , її мобільний телефон марки «Apple iPhone 13 Рго Мах», ІМЕІ-1: НОМЕР_1 , та ІМЕІ- 2: НОМЕР_2 , синього кольору, вартістю 40 832 гривень, із SIM-картою оператора «Lifecell» з абонентським номером НОМЕР_3 , чим спричинив ОСОБА_9 матеріальну шкоду, на загальну суму 40 832 гривень (сорок тисяч вісімсот тридцять дві гривні п`ятдесять копійок). Після чого, із викраденим мобільним телефоном марки «Apple iPhone 13 Рго Мах» покинув місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Потерпіла ОСОБА_9 подала заяву про розгляд справи без неї та її представник - адвокат ОСОБА_10 , оскільки апеляційна скарга прокурора стосується виключно міри покарання. Не заперечує проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 про задоволення апеляційної скарги прокурора, міркування обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з частиною другої статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

У суді апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції були належним чином досліджені обставини справи, які є в матеріалах кримінального провадження. Висновок суду, про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку суду кримінального правопорушення, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.

Наведеним у вироку доказам суд першої інстанції дав належну правову оцінку, вірно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.4 ст. 185 КК України.

Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, колегія суддів не проводить детальний їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду першої інстанції лише в межах апеляційної скарги.

Що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання, то колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно положень ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є: незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню; неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Колегія суддів погоджується з покликанням прокурора про те, що суд першої інстанції ухвалив вирок з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання.

Згідно п.4 ч.1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України та йому призначено за даною статтею покарання у виді 5 років 1 місяці позбавлення волі, відповідності до чинного законодавства, з врахуванням того, що ОСОБА_7 був засуджений вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 01.11.2023 року ( який на той час не набрав законної сили) до покарання у виді 5 років позбавлення волі за вчиненням злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_7 раніше не був судимий.

Згідно з ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 КК України.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КК України, та з роз`яснень, що містяться в п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох кримінальних правопорушеннях, одні з яких вчинено до, а інші - після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст. 70 так і ст. 71 КК України: спочатку - за правилами ч. 1 ст. 70 KK України за сукупністю кримінальних правопорушень, вчинених до постановлення першого вироку; після цього - за правилами ч. 4 ст. 70 КК України; потім - за сукупністю кримінальних правопорушень, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно - за сукупністю вироків.

Такий же правовий висновок щодо порядку застосування ч. 4 ст. 70 КК України викладено об`єднаною палатою Верховного Суду в постанові від 25.06.2018 № 511/37/16-к (провадження № 51-830км 18) згідно якого в окресленому вище випадку процес призначення покарання проходить наступні стадії: 1) призначення покарання за злочин, вчинений до постановлення попереднього вироку; якщо вчинено декілька таких злочинів, які не охоплюються однією статтею чи частиною статті КК, то покарання призначається за кожен злочин окремо; 2) визначення покарання за сукупністю вказаних злочинів (частини 1-3 ст. 70 КК); 3) призначення покарання за сукупністю злочинів, встановлених новим та попереднім вироками, і зарахування у строк покарання повністю або частково відбутого покарання за попереднім вироком (ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК); 4) призначення покарання за злочин, вчинений після постановлення попереднього вироку; якщо вчинено декілька таких злочинів, які не охоплюються однією статтею чи частиною статті КК. то покарання призначається за кожен злочин окремо; 5) визначення та призначення покарання за сукупністю вказаних злочинів (частини 1-3 ст. 70 КК); 6) призначення остаточного покарання за сукупністю вироків (ч. 1 ст. 71 КК).

Як зазначено Верховним Судом, виходячи із законодавчих приписів, у разі, якщо порушується хоча б один із принципів кримінального права, то руйнуються окремі елементи відповідної структури, і як наслідок - рішення суду містить помилку.

Зазначених обставин суд першої інстанції не врахував, внаслідок чого допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосував закон, який підлягає застосуванню, що згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КК України, є підставою для зміни або скасування вироку суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню та незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

За таких обставин, апеляційна скарга прокурора є обґрунтованою, відповідає вимогам кримінального та кримінального процесуального закону та підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції - скасуванню в частині призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_7 та ухваленні нового вироку в цій частині.

Згідно п.3 ч.1 ст. 407 КПК України суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок суду першої інстанції повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

У такому випадку, апеляційний суд, відповідно до вимог ст. 420 КПК України, має ухвалити свій вирок, яким ОСОБА_7 визначити остаточне покарання, що відповідає положенням ст.ст. 65, 70 КК України і буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Дії ОСОБА_7 підставно кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України, оскільки він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене в умовах воєнного стану.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за встановлених судом першої інстанції обставин, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який згідно зі ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжкого злочину.

Суд апеляційної інстанції враховує дані про особу ОСОБА_7 , який на момент вчинення ним інкримінованого кримінального правопорушення на обліку у лікаря психіатра не перебував, однак перебуває з вересня 2012 року на обліку в КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» з діагнозом: «розлади психіки та поведінки внаслідок вживання кількох лікарських засобів та інших психоактивних речовин; наявність обставини, яка пом`якшує покарання ОСОБА_7 , - щире каяття; обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено, а тому колегія суддів вважає правильним призначити йому кримінальне покарання у вигляді позбавлення волі.

З огляду на зазначене вище, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування вироку суду першої інстанції в частині призначення покарання за кримінальне правопорушення скоєне обвинуваченим ОСОБА_7 .

Керуючись ч.15 ст. 615 ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 420, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

ухвалила :

Апеляційну скаргу скаргою заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 - задовольнити.

Вирок Галицький районний суд м. Львова від 14.11.2023 ким засуджено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення кримінального правопорушення, передбачених ч.4 ст.185 КК України - скасувати в частині призначення покарання.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначеного цим вироком покарання та вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 01.11.2023, призначити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який утримується під вартою - з моменту вручення копії рішення.

Головуючий:

Судді: