Справа № 456/4601/23
Провадження № 1-кп/456/120/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2024 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрию обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000590 від 11.07.2023 та обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000230 від 03.08.2023, об`єднані в одне провадження, відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 01.03.2023 за ст. 126-1 КК України до 180 годин громадських робіт; вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23.08.2023 за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років 10 днів позбавлення волі, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 2 ст. 389 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 11.07.2023 близько 00 год. 00 хв. перебував за адресою свого проживання по АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_5 , і в цей момент у них раптово виник взаємоузгоджений умисел на вчинення крадіжки, поєднаної із проникненням у будинок АДРЕСА_3 , який належить ОСОБА_8 , з метою заволодіння майном потерпілої.

Надалі ОСОБА_4 за попередньою змовою групою осіб спільно з ОСОБА_5 , реалізовуючи свій єдиний взаємоузгоджений злочинний умисел, спрямований на протиправне заволодіння чужим майном, переслідуючи корисливий мотив власного збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, в умовах воєнного стану, передбачаючи їх негативні наслідки і бажаючи їх настання, переконавшись, що його дій ніхто не бачить, з відома ОСОБА_5 , який у цей час спостерігав, щоб їхні дії не були викриті сторонніми особами, повторно, шляхом нанесення удару кулаком правої руки розбив нижню ліву шибку вікна, що розташоване поруч із вхідними дверима в житловий будинок, та через неї проник у житловий будинок ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_3 , після чого відчинив вхідні двері, через які увійшов ОСОБА_5 .

Перебуваючи всередині будинку, ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_5 викрали грошові кошти в сумі 234 гривні, які знаходились у гаманці потерпілої, кнопковий мобільний телефон марки «Samsung SGH-B100» вартістю 266 грн 67 коп. із сім-карткою мобільного оператора «Vodafone» НОМЕР_1 вартістю 80 гривень та кнопковий мобільний телефон марки «Nokia 1280» вартістю 206 гривень 67 копійок із сім-карткою мобільного оператора «Vodafone» НОМЕР_2 вартістю 80 гривень, на загальну суму 867 гривень 34 копійки.

Надалі ОСОБА_4 разом із ОСОБА_5 , утримуючи при собі викрадене майно, були помічені потерпілою ОСОБА_8 , і в цей час, розуміючи, що їхні дії носять відкритий характер для потерпілої, яка за ними спостерігає та, ігноруючи зауваження останньої, з викраденим майном втекли з місця вчинення кримінального правопорушення та розпорядились ним на власний розсуд.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 та ОСОБА_5 спричинили потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 867 гривень 34 копійки.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж) повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у житло, в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України.

11.07.2023 близько 00 год. 00 хв. ОСОБА_5 перебував разом з ОСОБА_4 за адресою проживання останнього, а саме: по АДРЕСА_1 , і в цей момент у них раптово виник взаємоузгоджений умисел на вчинення крадіжки, поєднаної з проникненням у будинок АДРЕСА_3 , який належить ОСОБА_8 , з метою заволодіння майном потерпілої.

Надалі ОСОБА_5 за попередньою змовою групою осіб спільно з ОСОБА_4 , реалізовуючи свій єдиний взаємоузгоджений злочинний умисел, спрямований на протиправне заволодіння чужим майном, переслідуючи корисливий мотив власного збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, в умовах воєнного стану, передбачаючи їх негативні наслідки і бажаючи їх настання, стояв біля будинку ОСОБА_8 та спостерігав, щоб їхні дії не були викриті сторонніми особами, в той час як ОСОБА_4 шляхом нанесення удару кулаком правої руки розбив нижню ліву шибку вікна, що розташоване поруч із вхідними дверима в житловий будинок, та через неї проник у житло ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_3 , після чого відчинив вхідні двері будинку, через які увійшов ОСОБА_5 .

Перебуваючи всередині будинку, ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_4 викрали грошові кошти в сумі 234 гривні, які знаходились у гаманці потерпілої, кнопковий мобільний телефон марки «Samsung SGH-B100» вартістю 266 грн 67 коп. із сім-карткою мобільного оператора «Vodafone» НОМЕР_1 вартістю 80 гривень та кнопковий мобільний телефон марки «Nokia 1280» вартістю 206 гривень 67 копійок із сім-карткою мобільного оператора «Vodafone» НОМЕР_2 вартістю 80 гривень, на загальну суму 867 гривень 34 копійки.

Надалі ОСОБА_5 разом із ОСОБА_4 , утримуючи при собі викрадене майно, були помічені потерпілою ОСОБА_8 , і в цей час, розуміючи, що їхні дії носять відкритий характер для потерпілої, яка за ними спостерігає та, ігноруючи зауваження останньої, з викраденим майном втекли з місця вчинення кримінального правопорушення та розпорядились ним на власний розсуд.

Своїми умисними діями ОСОБА_5 та ОСОБА_4 спричинили потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 867 гривень 34 копійки.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж) за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у житло, в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України.

Крім цого, ОСОБА_4 , будучи засудженим вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 01.03.2023, який набрав законної сили 03.04.2023 (справа № 456/623/23, провадження № 1-кп/456/206/2023), за ст. 126-1 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 180 годин, з 24.05.2023 перебував на обліку в Стрийському РВ № 2 філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області, що за адресою: вул. Степана Петлюри, 72, м. Стрий Львівської області, де його попереджено про кримінальну відповідальність у разі ухилення від відбування покарання, вручено під розписку направлення до Стрийського міського комбінату комунальних підприємств, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , для відбування з 02.06.2023 призначеного судом покарання у виді 180 годин громадських робіт.

Однак засуджений ОСОБА_4 умисно, без поважних причин, ігноруючи офіційне письмове попередження його про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування призначеного йому вироком суду покарання у виді громадських робіт, незважаючи на проведену профілактичну бесіду щодо обов`язків засуджених та неодноразові виклики до уповноваженого органу з питань пробації, в порушення вимог ч. 1 ст. 37 Кримінально - виконавчого кодексу України, п. 1 ч. 3 розділу VII Наказу № 272/5 від 29.01.2019 «Про затвердження Порядку здійснення нагляду та проведення соціально виховної роботи із засудженими до покарань, не пов`язаних із позбавленням волі», у період з 01.06.2023 по 11.07.2023 відпрацював 12 годин із призначених вироком суду 180 годин громадських робіт у вищевказаному Стрийському міському комбінаті комунальних підприємств на території Нежухівського старостинського округу, чим ухилився від відбування вказаного покарання.

Таким чином, ОСОБА_4 як засуджена особа ухилився від відбування покарання у виді громадських робіт, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 389 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 під час судового розгляду вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186 КК, ч. 2 ст. 389 України визнав повністю, детально розповів про мотиви та обставини їх вчинення.

Обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України визнав частково, вказав, що не мав умислу на вчинення грабежу потерпілої ОСОБА_8 , а вчинив таємне викрадення її майна.

Суд з`ясував, що у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 389 КК України, обставини справи ніким із учасників судового провадження не оспорюються і кожен з них правильно розуміє зміст цих обставин. Суд також впевнився у добровільності їх позиції та роз`яснив процесуальні наслідки зазначених дій, передбачені ч. 2 ст. 394 КПК України. З урахуванням думки всіх учасників процесу, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України суд визнав недоцільним дослідження доказів у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 389КК України, стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, і судовий розгляд було обмежено допитом обвинуваченого та дослідженням документів, що стосуються його особи.

Оскільки обвинувачений визнає свою вину повністю, погоджується з кваліфікацією вчиненого ним діяння, а прокурор не висловлює жодних заперечень щодо встановлених обставин, які надані на підтвердження винуватості обвинуваченого, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 доведена повністю і кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 389 КК України.

Таким чином, суд вважає доведеним факт ухилення ОСОБА_4 як засудженою особою від відбування покарання у виді громадських робіт, тобто вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України.

Щодо обвинувачення за ч. 4 ст. 186 КК України, судом, зважаючи на часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї вини, встановлено наступний порядок дослідження доказів: допит обвинувачених, допит потерпілої, заслуховування показань свідків, дослідження письмових доказів по справі.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, визнав повністю та дав показання про те, що товаришує з ОСОБА_5 , який 11.07.2023 був у нього в гостях по АДРЕСА_1 , де він проживає, та залишився в нього ночувати. Близько 00 год., коли бабуся, сестри і брати лягли спати, він запропонував ОСОБА_5 прогулятися по селу та залізти в будинок до сусідки ОСОБА_8 . ОСОБА_5 спочатку не погоджувався, але все ж таки пішов разом з ним. Брама була закрита, він переліз через браму та відкрив її. Разом з ОСОБА_5 вони підійшли до вхідних дверей. Кулаком правої руки він розбив нижню ліву шибку вікна, що розташоване поруч із вхідними дверима в житловий будинок, та через неї проник у житловий будинок ОСОБА_8 , поранивши ногу, після чого відчинив вхідні двері, через які увійшов ОСОБА_5 , який залишився стояти біля дверей, а він пішов по будинку. При цьому, він та ОСОБА_5 обмотали голови футболками. З кімнати, де спала ОСОБА_8 , в якій світив нічник, він викрав гроші. Від шуму потерпіла прокинулася та двічі спитала, що він робить. Йому стало соромно за вчинене, він піднявся та попрямував до виходу. В потерпілої викрав ще два мобільні телефони, один з яких був у її спальні, а другий - у кухні. ОСОБА_5 , який і надалі стояв біля вхідних дверей та закривав обличчя футболкою, сказав тікати. При цьому, дав йому один з викрадених у потерпілої мобільних телефонів, з яким ОСОБА_5 побіг до нього додому. Коли йшов до хвіртки, потерпіла включила світло. Викрадене майно залишив у себе вдома. Зранку приїхали працівники поліції та повезли його до потерпілої, де він зізнався у вчиненні крадіжки. ОСОБА_5 залишався в нього вдома. Бабуся видала працівникам поліції все викрадене в потерпілої майно. Щиро розкаюється у вчиненому. Просить його суворо не карати.

Крім цього, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, визнав повністю та дав показання про те, що будучи засудженим вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 01.03.2023 за ст. 126-1 КК України до покарання у виді 180 годин громадських робіт, з 01.06.2023 по 11.07.2023 без поважних причини відпрацював у Стрийському міському комбінаті комунальних підприємств на території Нежухівського старостинського округу, куди був направлений центром пробації, тільки 12 годин із призначених вироком суду 180 годин громадських робіт.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, визнав частково та дав показання про те, що 11.07.2023 прийшов до ОСОБА_4 , з яким товаришує, в гості та залишився в нього ночувати. Вдома були бабуся і сестра. ОСОБА_4 випивав, а він не пив. Вдень вони лягли спати, потім дивилися телевізор, а вночі пішли гуляти по селу. ОСОБА_4 запропонував залізти в будинок до сусідки, він не погоджувався, але ОСОБА_4 його переконав. Кулаком правої руки ОСОБА_4 розбив вікно, що розташоване поруч із вхідними дверима в житловий будинок, та через нього проник у житловий будинок потерпілої, поранивши ногу, після чого відчинив вхідні двері, через які він увійшов на веранду та обмотав голову футболкою оранжевого кольору. Він залишився стояти біля дверей, а ОСОБА_4 пішов по будинку. Через деякий час вийшов ОСОБА_4 , включив світло на веранді, передав йому кнопковий мобільний телефон, який він поклав у кишеню штанів, та сказав йому тікати. Він переліз через паркан та побіг додому до ОСОБА_4 , щоб його не побачили. Через деякий час повернувся ОСОБА_4 . Разом вони перераховували гроші та роздивлялися викрадені телефони, а потім лягли спати. Як розпорядитися викраденим, не обговорювали. З мобільного телефона викинув сім-карту, щоб їх не знайшли. Вранці приїхали працівники поліції та забрали ОСОБА_4 , а він заховався під ліжко в кімнаті, бо був переляканий. Мобільний телефон, який дав йому ОСОБА_4 , добровільно видав працівникам поліції. Щиро розкаюється у вчиненому. Просить його суворо не карати. Добровільно відшкодував шкоду, завдану потерпілій, у сумі 500 грн.

Незважаючи на часткове визнання ОСОБА_5 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, за обставин, викладених у обвинувальному акті, винуватість обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, за викладених вище обставин, повністю підтверджується зібраними на досудовому слідстві та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами, яким судом надано ретельну оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, а саме:

показаннями потерпілої ОСОБА_8 про те, що 11.07.2023 спала в своїй кімнаті та близько 00 год. прокинулася від якогось шуму та побачила одного з обвинувачених, який щось шукав у шухляді. Хто це був, сказати не може, бо обличчя було закрите, а голова обмотана навколо білою тканиною. Одягнений був у темну футболку з короткими рукавами, темні штани. В кімнаті, де вона спала, горів нічник, в інших кімнатах було темно. Зразу не злякалася, бо подумала, що це її внук, і запитала його, що він робить. Тоді він повернувся і пішов до виходу, не обертаючись, а вона вийшла за ним, кликала доньку, але ніхто не відзивався. Повернувшись у спальню, хотіла зателефонувати, але виявила відсутність грошей та мобільного телефону. Тоді вона зрозуміла, що це грабіжники. Включила світло на подвір`ї. Обвинувачений, як виявилося ОСОБА_4 , йшов стежкою до хвіртки, не обертаючись, а вона стояла при вході в будинок. Вранці приїхали працівники поліції, оглядали будинок, виявили розбите вікно на веранді, на підвіконнику та фіранці - сліди крові. Матеріальну шкоду в розмірі 500 грн їй відшкодував обвинувачений ОСОБА_5 , який просив у неї вибачення. Претензій до обвинувачених не має, просить їх суворо не карати;

показаннями свідка ОСОБА_9 про те, що близько 00 год. 11.07.2023 до неї зателефонувала сусідка її матері ОСОБА_8 і повідомила, що розбито вікно і хтось заліз у квартиру її матері, яка бачила грабіжника, що втік. Коли вона прийшла в квартиру до матері, то побачила розбите вікно та сліди крові на підвіконні та шафі, було видно, що хтось щось шукав. Тоді вона викликала поліцію. Мама розповіла, що прокинулася від якогось шуму та побачила біля свого ліжка, де горів нічник, незнайомого, який сидів, щось шукав у шухляді та витрясав усе з її сумки, яка була біля ліжка. Вона подумала, що це її внук, а коли він побіг до виходу з будинку, вона вийшла за ним і зрозуміла, що це грабіжник, бо виявила відсутність грошей та двох мобільних телефонів;

свідок ОСОБА_10 - бабуся обвинуваченого ОСОБА_4 , відмовилася від дачі показань відповідно до ст. 63 Конституції України;

витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000590 від 11.07.2023, відповідно до якого внесено відомості про те, що 11.07.2023 в Стрийське РУП ГУ НП у Львівській області з письмовою заявою звернулася ОСОБА_8 , в якій просила вжити заходи до невідомої особи чоловічої статі віком 20-30 років, яка в ніч на 11.07.2023 близько 00 год. 20 хв. шляхом розбиття вікна проникла в її будинок за адресою: АДРЕСА_3 , та відкрито, в умовах воєнного стану викрала грошові кошти в сумі 234 грн, що знаходилися в гаманці, та два кнопкові мобільні телефони марки «Samsung» із сім-карткою мобільного оператора «Vodafone» НОМЕР_1 та марки «Nokia» із сім-карткою мобільного оператора «Vodafone» НОМЕР_2 , чим спричинила матеріальну шкоду на загальну суму 867 гривень /Т. 1 а.с. 142-143/;

рапортом поліцейського ВРПП Стрийського РУП ГУНП у Львівській області ОСОБА_11 від 11.07.2023, з якого вбачається, що 11.07.2023 о 00:41 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 11.07.2023 в 00:40 до помешкання її мами ОСОБА_8 , що в с. Нежухів Стрийського району, проник невідомий, розбивши вікно не веранді. Коли мати почула, що в помешканні хтось є, щось сказала до нього, останній налякався та почав тікати. Невідомий, обличчя якого було прикрите, викрав кошти із сумки. Заявниця ОСОБА_9 /Т. 1 а.с. 144/;

заявою ОСОБА_8 від 11.07.2023 про вчинення злочину, зареєстрованою в ЄО 11.07.2023 за № 6738, відповідно до якої остання просить вжити заходи до невідомої особи чоловічої статі віком 20-30 років, яка в ніч на 11.07.2023 близько 00 год. шляхом розбиття вікна проникла в її квартиру АДРЕСА_5 , звідки викрала гроші в сумі 234 грн, що знаходилися в гаманці, та два кнопкові мобільні телефони марки «Samsung» з № НОМЕР_3 та марки «Nokia» з № /Т. 1 а.с. 145/;

заявою ОСОБА_8 від 11.07.2023, з якої вбачається, що остання надала дозвіл на огляд місця події в квартирі за адресою: АДРЕСА_6 а.с. 146-147/;

протоколом огляду місця події, складеним ст. слідчим СВ Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_12 , від 11.07.2023 з фототаблицею до нього, згідно з яким відповідно до ст. 104, 105, 106, 234, 237, 223 КПК України, в присутності понятих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , за участю спеціаліста-криміналіста ОСОБА_15 проведено огляд приміщення квартири АДРЕСА_5 /Т. 1 а.с. 148-161/;

постановою ст. слідчого Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_12 від 11.07.2023 про визнання об`єктів речовими доказами та прилучення їх до кримінального провадження, згідно з якою вилучений 11.07.2023 під час огляду місця події за адресою: АДРЕСА_3 , гаманець, який належить ОСОБА_8 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні за № 0000590 від 11.07.2023 та здано на зберігання в камеру зберігання речових доказів Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області /Т. 1 а.с. 162-163/;

ухвалою слідчого судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_16 від 12.07.2023, якою надано дозвіл слідчому СВ Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_12 на проведення огляду приміщення будинку по АДРЕСА_3 /Т. 1 а.с. 164/;

актом про застосування службового собаки від 11.07.2023, відповідно до якого службовий собака взяв слід біля вікна, через яке було проникнення в будинок, вийшов з подвір`я, повернув ліворуч. Пройшов близько 50 м, повернув ліворуч та продовжив рух вулицею. Через 250 м зупинився біля будинку, що знаходився з лівої сторони, де пошук закінчив /Т. 1 а.с. 165/;

протоколом огляду місця події, складеним ст. слідчим СВ Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_12 , від 11.07.2023 з фототаблицею до нього, згідно з яким відповідно до ст. 104, 105, 106, 234, 237, 223 КПК України, в присутності понятих ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , за участю спеціаліста-криміналіста ОСОБА_15 проведено огляд приміщення будинку АДРЕСА_1 /Т. 1 а.с. 166-179/;

заявою ОСОБА_10 від 11.07.2023, з якої вбачається, що остання надала дозвіл на огляд місця події в будинку за адресою: АДРЕСА_7 а.с. 180-194/;

ухвалою слідчого судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_16 від 12.07.2023, якою надано дозвіл слідчому СВ Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_12 на проведення огляду приміщення будинку АДРЕСА_1 /Т. 1 а.с. 195-196/;

постановою ст. слідчого Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_12 від 11.07.2023 про визнання об`єктів речовими доказами та прилучення їх до кримінального провадження, згідно з якою вилучені 11.07.2023 під час огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 , мобільний телефон марки «Samsung», ІМЕІ: НОМЕР_4 , мобільний телефон марки «Nokia», ІМЕІ: НОМЕР_5 , які належать ОСОБА_8 , 2 згортки туалетного паперу зі слідами РБК, кросівки «Adidas», футболку білого кольору, що належать ОСОБА_4 , футболку оранжевого кольору на короткий рукав, футболку чорного кольору на довгий рукав, які належать ОСОБА_5 , грошові кошти в сумі 114,00 грн визнано речовими доказами в кримінальному провадженні за № 0000590 від 11.07.2023 та здано на зберігання в камеру зберігання речових доказів Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області /Т. 1 а.с. 197-200/;

протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, слідчого СВ Стрийського РУП ГУНП у Львівській області ОСОБА_19 від 11.07.2023 з відеозаписом до нього, з якого вбачається, що 11.07.2023 о 08:14 (фактичний час затримання 05:10) відповідно до ст. 40, 104, 131, 131, 208-211, 213 КПК України затримано особу, підозрювану у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Стрия Львівської області, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; встановлено, що 11.07.2023 близько 00 год. 15 хв. ОСОБА_4 , маючи умисел на вчинення крадіжки, поєднаної із проникненням у житло, в умовах воєнного стану, шляхлом розбиття вікна у квартирі АДРЕСА_5 , проник усередину житлового приміщення, звідки таємно викрав грошові кошти в сумі 234 гривні та мобільний телефон марки «Samsung» із сім-карткою оператора «Vodafone» № НОМЕР_1 та мобільний телефон марки «Nokia» із сім-карткою оператора «Vodafone» НОМЕР_2 , які на праві власності належать потерпілій ОСОБА_8 .

Надалі ОСОБА_4 , утримуючи при собі викрадене майно, був помічений потерпілою ОСОБА_8 , і в цей час, розуміючи, що його дії носять відкритий характер для потерпілої, яка за ним спостерігає та, ігноруючи зауваження останньої, утримуючи в руках викрадене майно, втік з місця вчинення кримінального правопорушення. Оперуповноваженим ВКП Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_20 на підставі ч. 3 ст. 208 КПК України, із дотриманням правил, передбачених ч. 7 ст. 223, ст. 236 КПК України, в присутності понятих ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , здійснено обшук затриманої особи ОСОБА_4 , під час якого було виявлено та вилучено футболку чорного кольору з надписом «NIKE» /Т. 1 а.с. 201-206/;

постановою слідчого Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_19 від 11.07.2023 про визнання об`єктів речовими доказами та прилучення їх до кримінального провадження, згідно з якою вилучену 11.07.2023 під час обшуку затриманого ОСОБА_4 футболку чорного кольору з надписом «NIKE» визнано речовим доказом у кримінальному провадженні за № 0000590 від 11.07.2023 та здано на зберігання в камеру зберігання речових доказів Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області /Т. 1 а.с. 207-209/;

ухвалою слідчого судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_16 від 12.07.2023, якою накладено арешт на мобільний телефон марки «Samsung», ІМЕІ: НОМЕР_4 , мобільний телефон марки «Nokia», ІМЕІ: НОМЕР_5 , грошові кошти в сумі 114,00 грн, які належать ОСОБА_8 , кросівки «Adidas», футболку білого кольору, що належать ОСОБА_4 , футболку оранжевого кольору на короткий рукав, футболку чорного кольору на довгий рукав, які належать ОСОБА_5 , футболку чорного кольору з надписом «NIKE», вилучену 11.07.2023 під час обшуку затриманого ОСОБА_4 /Т. 1 а.с. 210-211/;

постановою прокурора Стрийської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_3 про вилучення (відібрання) зразків для експертного дослідження від 11.07.2023, відповідно до якої в ОСОБА_5 відібрано зразки крові для проведення експертизи /Т. 1 а.с. 212/;

протоколом слічого СВ Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_19 про отримання зразків для експертизи від 11.07.2023, відповідно до якого в приміщенні КНП «Стрийська ЦРЛ» з дотриманням вимог ст. 40, 104, 223, 242, 245 КПК України, за участю медсестри ОСОБА_23 відібрано в ОСОБА_5 зразки крові для проведення експертизи /Т. 1 а.с. 213/;

постановою прокурора Стрийської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_3 про вилучення (відібрання) зразків для експертного дослідження від 11.07.2023, відповідно до якої в ОСОБА_4 відібрано зразки крові для проведення експертизи /Т. 1 а.с. 214/;

протоколом слічого СВ Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_19 про отримання зразків для експертизи від 11.07.2023, відповідно до якого в приміщенні КНП «Стрийська ЦРЛ» з дотриманням вимог ст. 40, 104, 223, 242, 245 КПК України, за участю медсестри ОСОБА_23 відібрано в ОСОБА_4 зразки крові для проведення експертизи /Т. 1 а.с. 215/;

висновком експерта № 81 від 11.07.2023, відповідно до якого на підставі постанови слідчого СВ Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_24 від 11.07.2023 проведена судово-медична експертиза ОСОБА_4 судово-медичним експертом ОСОБА_25 у приміщенні Стрийського районного відділення КЗ ЛОР «ЛОБСМЕ», відповідно до якої при судово-медичному огляді в ОСОБА_4 виявлено рану на правій кисті та садно на правому коліні, також, вивчивши дані з наданих для проведення судово-медичної експертизи медичних документів, встановлено, що ОСОБА_4 звертався за медичною допомогою в травмпункт КНП СМР «Стрийська ЦРЛ», де лікарем виставлено діагноз: «Садна правої кисті та правого колінного суглобу», які могли виникнути 11 липня 2023 року від дій твердих предметів з обмеженими ріжучеколючими поверхнями і відносяться до легкого тілесного ушкодження /Т. 1 а.с. 216-217/;

довідкою про вартість майна № 69 від 11.07.2023, відповідно до якої станом на 11.07.2023 вартість SIM-картки «Vodafon» становить 80 грн /Т. 1 а.с. 218/;

висновком експерта № 51/2023-мг від 01.08.2023, відповідно до якого на підставі постанови слідчого СВ Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_26 від 18.07.2023 проведена судово-медична експертиза зразка крові ОСОБА_4 судово-медичним експертом-імунологом ОСОБА_27 у приміщенні відділу судово-медичних молекулярно-генетичних експертиз КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи», відповідно до якої із зразка крові ОСОБА_4 отримані препарати ДНК, встановлений їх генотип /Т. 1 а.с. 231-233/;

висновком експерта № 52/2023-мг від 01.08.2023, відповідно до якого на підставі постанови слідчого СВ Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_26 від 18.07.2023 проведена судово-медична експертиза зразка крові ОСОБА_5 судово-медичним експертом-імунологом ОСОБА_27 у приміщенні відділу судово-медичних молекулярно-генетичних експертиз КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи», відповідно до якої із зразка крові ОСОБА_5 отримані препарати ДНК, встановлений їх генотип /Т. 1 а.с. 234-236/;

висновком експерта № 53/2023-мг від 03.08.2023, відповідно до якого на підставі постанови слідчого СВ Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_26 від 18.07.2023 проведена судово-медична експертиза змиву РБК з підвіконника, вилученого під час огляду місця події, судово-медичним експертом-імунологом ОСОБА_27 у приміщенні відділу судово-медичних молекулярно-генетичних експертиз КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи», відповідно до якої на марлевому тампоні із змивом РБК з підвіконника в прихожій (об`єкт № 1), вилученому під час огляду місця події, виявлена кров людини. Із слідів крові (об`єкт № 1) на марлевому тампоні із змивом РБК з підвіконника в прихожій отримано препарати ДНК чоловічої статевої належності та встановлено їх генотип. Проведений молекулярно-генетичний порівняльний аналіз виявив співпадіння генотипу біологічного сліду (крові) на марлевому тампоні із змивом РБК з підвіконника в прихожій (об`єкт № 1) з генотипом ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ймовірністю 99,(9)1% /Т. 1 а.с. 237-239/;

висновком експерта № 749/2023-ім від 09.08.2023, відповідно до якого на підставі постанови слідчого СВ Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_26 від 18.07.2023 проведена судово-медична експертиза футболки оранжевого кольору та футболки чорного кольору, одягу ОСОБА_5 , в який він був одягнутий 11.07.2023, вилученого під час огляду місця події, судово-медичним експертом-імунологом ОСОБА_28 у приміщенні відділення судово-медичної імунології КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи», відповідно до якої у слідах на футболці оранжевого кольору (об`єкт № 1) та на футболці чорного кольору (об`єкт № 2), одязі ОСОБА_5 , в який він був одягнутий 11.07.2023, вилученого в ході проведення огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 , крові не виявлено /Т. 1 а.с. 240-243/;

висновком експерта № 748/2023-ім від 08.08.2023, відповідно до якого на підставі постанови слідчого СВ Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_26 від 18.07.2023 проведена судово-медична експертиза футболки білого кольору та пари кросівок, речей ОСОБА_4 , в які він був одягнутий 11.07.2023, вилучених у ході проведення огляду місця події заадресою: АДРЕСА_1 , та футболки чорного кольору, вилученої під час обшуку в затриманого ОСОБА_4 , судово-медичним експертом-імунологом ОСОБА_28 у приміщенні відділення судово-медичної імунології КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи», відповідно до якої у слідах на футболці білого кольору (об`єкт № 1), на парі кросівок (об`єкти №№ 2, 3), речах ОСОБА_4 , в які він був одягнутий 11.07.2023, вилучених у ході проведення огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 , та на футболці чорного кольору (об`єкт № 4), вилученій під час обшуку в затриманого ОСОБА_4 , крові не виявлено /Т. 1 а.с. 241-245/;

висновком експерта № СЕ-19/114-23/13739-ТВ від 31.07.2023, відповідно до якого на підставі постанови слідчого СВ Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_26 від 18.07.2023 проведена судова товарознавча експертиза уживаних мобільних телефонів головним судовим експертом сектору товарознавчих та гемологічних досліджень відділу товарознавчих, автотоварознавчих, гемологічних та економічних досліджень Львівського НДЕКЦ МВС ОСОБА_29 , відповідно до якої станом на 11.07.2023 ринкова вартість мобільного телефона марки «Samsung SGH-B100» становила 266,67 грн, ринкова вартість мобільного телефона марки «Nokia 1280» становила 206,67 грн /Т. 2 а.с. 1-6/;

висновком експерта № СЕ-19/114-23/13996-Д від 28.07.2023, відповідно до якого на підставі постанови слідчого СВ Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_26 від 18.07.2023 проведена судова дактилоскопічна експертиза старшим судовим експертом сектору дактилоскопічних досліджень та обліку відділу криміналістичних видів досліджень Львівського НДЕКЦ МВС ОСОБА_30 , відповідно до якої один слід долоні розмірами 21х49 мм, вилучений при огляді місця події 11.07.2023 по АДРЕСА_3 , залишений долонею лівої руки особи, дактилокарта якої заповнена на ім`я ОСОБА_8 , а чотири сліди пальців руки розмірами 24х9 мм, 27х6 мм, 27х11 мм, 30х12 мм, вилучені там само, залишені відповідно двічі середнім пальцем та двічі безіменним пальцем правої руки особи, дактилокарта якої заповнена на ім`я ОСОБА_4 /Т. 2 а.с. 7-25/;

заявою ОСОБА_8 від 04.09.2023, з якої вбачається, що остання надала дозвіл на проведення слідчого експерименту в будинку АДРЕСА_3 /Т. 2 а.с. 26/;

протоколом проведення слідчого експерименту від 04.09.2023з відеозаписом до нього, складеним слідчим СВ Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_26 , з участю потерпілої ОСОБА_8 , підозрюваного ОСОБА_5 , в присутності понятих ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , в ході якого підозрюваний ОСОБА_5 відтворив події, що мали місце 11.07.2023, зокрема, вказав, як кулаком правої руки ОСОБА_4 розбив вікно, що розташоване поруч із вхідними дверима в житловий будинок, та через нього проник у житловий будинок потерпілої, поранивши ногу, після чого відчинив вхідні двері, через які він увійшов на веранду та обмотав голову футболкою оранжевого кольору. Він залишився стояти біля дверей, а ОСОБА_4 пішов по будинку. Через деякий час вийшов ОСОБА_4 , включив світло на веранді, передав йому кнопковий мобільний телефон, який він поклав у кишеню штанів, та сказав йому тікати. Він переліз через паркан та побіг додому до ОСОБА_4 /а.с. 27-31/;

заявою ОСОБА_4 від 04.09.2023, згідно з якою ОСОБА_4 відмовився від проведення слідчого експерименту /Т. 2 а.с. 37/.

Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочину, винуватість обвинувачених та інші обставини, зазначені у ст. 91 КПК України, та вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.

Відповідно до постанови Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 21.02.2019 у справі № 701/613/16-к обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме: винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення. Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Правила оцінки доказів, особливо вимога дотримуватися передбаченого законом порядку при отриманні доказів, мають за мету запобігання неправомірному втручанню держави та заохочення доброчесної поведінки правоохоронних органів (постанова ККС ВС від 29.09.2020 у справі № 601/1143/16).

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до позиції ВС/ККС, висловленої в постанові від 11.02.2020 у справі № 761/33311/15-к, під час розгляду кримінального провадження, даючи оцінку допустимості доказу, суд має проаналізувати критерії допустимості таких доказів, як-от: законність джерела, законність способу отримання, процесуальне оформлення перебігу й результатів слідчої дії.

За змістом статей 86-87 КПК України ключовою умовою визнання доказів недопустимими є встановлення факту їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. При цьому, зібрані таким шляхом докази не можуть бути використані при прийнятті процесуальних рішень і на них не може посилатись суд при ухваленні судового рішення, оскільки це порушує право особи на справедливий судовий розгляд.

Перевірка доказів на їх допустимість є однією з найважливіших гарантій забезпечення прав і свобод людини в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі. З огляду на це, суд має детально аналізувати надані сторонами докази на предмет їх допустимості.

У свою чергу, положеннями ст. 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оцінка доказів згідно зі ст. 94 КПК є виключною компетенцією суду, який ухвалив вирок, і ці вимоги закону судом дотримано у повному обсязі.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, що також і закріплено в ч. 4 ст. 17 КПК України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у справі «Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain» від 6 грудня 1998 року (п. 146) Європейський Суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться у вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного (Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain, judgment of 6 December 1988, Series A no. 146, p. 33, § 77).

Розглядаючи кримінальне провадження відносно обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, у межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані відповідно до чинного кримінально-процесуального законодавства.

Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості не викликають.

У ході судового розгляду захисником обвинуваченого ОСОБА_5 адвокатом ОСОБА_7 було заявлено клопотання про визнання слідчого експерименту, проведеного 04.09.2023 з участю підозрюваного ОСОБА_5 , недопустимим доказом з огляду на те, що такий проведено слідчим у формі допиту, за відсутності в діях ОСОБА_5 відтворення обстановки та обставин певної події, що за своєю формою є допитом. Суд не бере до уваги доводи сторони захисту про те, що досліджений у судовому засіданні доказ є недопустимим, оскільки стороною захисту порушення вимог статей 85-87 КПК України в судовому засіданні не доведено.

Так, метою слідчого експерименту відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК є перевірка й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Проведення за участю підозрюваного, потерпілого чи свідка слідчого експерименту з метою перевірки й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, на відміну від допиту, крім отримання відомостей, передбачає також здійснення учасниками слідчого експерименту певних дій, спрямованих на досягнення мети цієї слідчої (розшукової) дії.

За встановленим кримінальним процесуальним законом порядком належна правова процедура проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного, потерпілого чи свідка містить низку процесуальних гарантій, дотримання яких виключає обґрунтовані сумніви щодо правомірного отримання відомостей від суб`єкта за відсутності протиправного тиску на підозрюваного, потерпілого чи свідка, за його волею та вільним волевиявленням, за умов усвідомлення ним права мовчати і не свідчити проти себе, забезпечення права на захист і правову допомогу, справедливості кримінального провадження в цілому. До системи таких гарантій належить також участь понятих, здійснення безперервного відеозапису слідчої (розшукової) дії як складові судового контролю за дотриманням засад кримінального провадження, детальне і ґрунтовне роз`яснення прав та процесуальних наслідків участі особи в проведенні слідчого експерименту тощо.

Суд визнає належним та допустимим доказом протокол слідчого експерименту з відеозаписом такого за участю підозрюваного ОСОБА_5 , оскільки дана слідча дія, під час якої здійснювався відеозапис, відбувалась під відеозапис та за відсутності жодних скарг учасників даної слідчої дії про наявність будь-яких порушень при проведенні слідчого експерименту. У ході слідчого експерименту підозрюваний ОСОБА_5 самостійно, добровільно, без будь-якого тиску на нього розповів та показав, як відбувались події, а саме, як кулаком правої руки ОСОБА_4 розбив вікно, що розташоване поруч із вхідними дверима в житловий будинок, та через нього проник у житловий будинок потерпілої, поранивши ногу, після чого відчинив вхідні двері, через які він увійшов на веранду та обмотав голову футболкою оранжевого кольору. Він залишився стояти біля дверей, а ОСОБА_4 пішов по будинку. Через деякий час вийшов ОСОБА_4 , включив світло на веранді, передав йому кнопковий мобільний телефон, який він поклав у кишеню штанів, та сказав йому тікати. Він переліз через паркан та побіг додому до ОСОБА_4 .

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_7 в судових дебатах просить суд суворо не карти обвинуваченого, вважає, що вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, належними та допустимими доказами не доведена, а тому просить перекваліфікувати дії обвинуваченого на ст. 185 КК України, оскільки ОСОБА_5 вчинив не відкрите, а таємне викрадення чужого майна. Також просить врахувати, що обвинувачений раніше не судимий, а тому вважає, що наявними є підстави для застосування відносно нього, у разі засудження за ст. 185 КК України, правових приписів, передбачених ст. 75 КК України.

Відповідно до ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати, які обов`язки слід покласти на особу в разі її звільнення від відбування покарання з випробуванням; чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку; чи є підстави для застосування до юридичної особи заходів кримінально-правового характеру; чи вчинив обвинувачений кримінальне правопорушення у стані обмеженої осудності; що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами; на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному проваджені підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; та інші обставини.

Обов`язок доказування, обставин зазначених у ст. 91 КПК України, покладається на прокурора.

Відповідно до частини 1 статті 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

У силу ст. 337 КПК України cудовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею, а це, зокрема, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

З урахуванням вищенаведених положень процесуального законодавства, заслухавши доводи сторін, оцінивши кожен наданий суду доказ щодо належності, допустимості, достовірності та в сукупності, з точки зору, достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України, було вчинено обвинуваченим ОСОБА_5 за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_4 , доведено, що саме обвинувачений його вчинив і сторона обвинувачення надала докази для усунення сумнівів, які виникли в ході судового розгляду кримінального провадження.

Аналізуючи версії сторін кримінального провадження, суд вважає версію сторони обвинувачення більш ймовірною й вірогідною, аніж версію сторони захисту в силу вимог ст. 337 КПК України, відповідно до якої cудовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, зважаючи на те, що версія сторони захисту не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні, суд вважає, що досліджені в судовому засіданні докази як окремо, так і в своїй сукупності підтверджують позицію сторони обвинувачення щодо винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, і повністю спростовують версію сторони захисту, викладену, як під час судового розгляду, так і під час виступу в судових дебатах, про наявність підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 з ч. 4 ст. 186 КК України на ч. 4 ст. 185 КК України.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 24 листопада 2016 року (№ 5-328кс16), під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, а фабула обвинувачення виступає фактично моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Наведені у вироку фактичні дані в своїй сукупності повинні давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу злочину, що у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою, у зв`язку з чим конкретність викладення фактичних обставин у кримінальному провадженні, а отже, і обвинувачення особи, не повинно викликати сумнівів.

У викладі фактичних обставин та при формулюванні обвинувачення мають міститися дані щодо кожної події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України можна встановити в діянні обвинуваченого склад конкретного кримінального правопорушення. Якщо обвинуваченому інкримінується вчинення кількох кримінальних правопорушень (злочинів), формулювання обвинувачення у вироку суду повинні викладатися окремо по кожному з них.

Суд зобов`язаний виявити, встановити і навести у вироку всі без винятку обставини кримінального правопорушення та його кваліфікуючі ознаки, що містять об`єктивну сторону злочину, передбаченого відповідною частиною статті КК України.

Отже, значення обвинувального акта як процесуального рішення сторони обвинувачення, полягає у тому, що він формалізує правову позицію обвинувачення, ініціює судовий розгляд і тим самим відкриває доступ особи до правосуддя.

Відображення фактичних обставин кримінального правопорушення має значення не тільки для аргументації висновків слідчого, прокурора, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді, а також для реалізації права підозрюваного на захист.

В обвинувальному акті, складеному 04 вересня 2023 року слідчим СВ Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_26 , затвердженим прокурором Стрийської окружної прокуратури ОСОБА_3 , містяться дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інші дані, на підставі яких відповідно до диспозиції частини 4 статті 186 Кримінального кодексу України можна встановити в діянні обвинуваченого склад кримінального правопорушення.

Обвинувальний акт містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

При цьому, суд звертає увагу, що під час підготовчого судового засідання сторона захисту не ставила під сумнів відповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, з клопотанням про повернення обвинувального акту з питань неконкретного та неповного обвинувачення до суду не зверталася, перевіривши відповідність обвинувального акту вимогам КПК України, суд призначив справу до судового розгляду.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Склад кримінального правопорушення включає чотири елементи: об`єкт, об`єктивну сторону, суб`єкт, суб`єктивну сторону. Кожен елемент включає певний набір ознак: обов`язкових і факультативних для кваліфікації діяння як кримінального правопорушення.

Так, крадіжка (таємне викрадення чужого майна) - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.

Грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка, у свою чергу, усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення.

Розрізняючи крадіжку і грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій. У зв`язку з цим викрадення належить кваліфікувати як крадіжку не лише тоді, коли воно здійснюється за відсутності потерпілого, але й у присутності сторонніх осіб, які не усвідомлюють факту викрадення майна і не можуть дати йому належної оцінки (психічно хворі, малолітні).

Викрадення є таємним і в тому разі, коли воно відбувається у присутності потерпілої особи за умови, що винна особа не знає про це чи вважає, що робить це непомітно для неї, а також тоді, коли викрадення вчиняється у присутності особи, якій доручено майно, але вона перебуває в такому стані, що виключає можливість усвідомлювати значення того, що відбувається (сон, непритомність, стан сп`яніння).

Крадіжку і грабіж потрібно вважати закінченими з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним.

Дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж, а в разі застосування насильства чи висловлювання погрози його застосування - залежно від характеру насильства чи погрози як грабіж чи розбій.

Суб`єктивна сторона грабежу характеризується наявністю у винної особи прямого умислу на протправне заволодіння чужим майном і корисливим мотивом. Змістом умислу грабіжника охоплюється усвідомлення того факту, що вчинювані ним дії здійснюються в умовах очевидності, вони мають відкритий для потерпілого або інших осіб характер. При цьому винний ігнорує цю обставину.

Суб`єктивна сторона крадіжки також характеризується прямим умислом на заволодіння чужим майном.

Водночас, змістом умислу винного при крадіжці охоплюється його переконаність у тому, що викрадення ним майна здійснюється таємно від потерпілого, очевидців або осіб, у володінні чи під охороною яких знаходиться майно: за відсутності сторонніх осіб; у їхній присутності, але непомітно для них; у присутності таких осіб і на «їхніх очах», але за умови, що вони не усвідомлюють характеру вчинюваних дій; у присутності сторонніх осіб, на потурання (а через це і на втаємничення своїх дій) яких, в силу особливих зв`язків чи стосунків з ними, розраховує винний тощо.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і незважаючи на це продовжені винною особою з метою заволодіння майном або його утримання, належить кваліфікувати як грабіж. Підвищена суспільна небезпека грабежу порівняно з крадіжкою обумовлюється тим, що грабіжник на відміну від злодія не приховує свого наміру протиправно заволодіти майном, діє відкрито для сторонніх осіб, ігноруючи волю потерпілого чи осіб, у володінні чи під охороною яких перебуває майно, і нехтуючи думкою очевидців. З об`єктивної сторони грабіж характеризується відкритим способом викрадення чужого майна. Відкритим визнається викрадення, що здійснюється у присутності інших осіб, які розуміють протиправний характер дій винного, а він, у свою чергу, усвідомлює цю обставину. Такими особами можуть бути особи, у власності, володінні чи під охороною яких знаходиться майно, на яке здійснюється посягання, очевидці. В свою чергу, грабіж вважається закінченим злочином із моменту заволодіння майном. Таким моментом визнається поява у злочинця реальної початкової можливості розпорядитися вилученим майном (винести, передати іншим особам, викинути тощо).

Пунктом 4 зазначеної постанови визначено, що дії розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж.

Аналогічну позицію висловив ВС в постанові від 15.03.2018 у справі № 192/2621/16-к.

Як встановлено в судовому засіданні, 11.07.2023 близько 00 год. 00 хв. ОСОБА_5 перебував разом з ОСОБА_4 за адресою проживання останнього, а саме: по АДРЕСА_1 , і в цей момент у них раптово виник взаємоузгоджений умисел на вчинення крадіжки, поєднаної з проникненням у будинок АДРЕСА_3 , який належить ОСОБА_8 , з метою заволодіння майном потерпілої.

Надалі ОСОБА_5 за попередньою змовою групою осіб спільно з ОСОБА_4 , реалізовуючи свій єдиний взаємоузгоджений злочинний умисел, спрямований на протиправне заволодіння чужим майном, переслідуючи корисливий мотив власного збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, в умовах воєнного стану, передбачаючи їх негативні наслідки і бажаючи їх настання, стояв біля будинку ОСОБА_8 та спостерігав, щоб їхні дії не були викриті сторонніми особами, в той час як ОСОБА_4 шляхом нанесення удару кулаком правої руки розбив нижню ліву шибку вікна, що розташоване поруч із вхідними дверима в житловий будинок, та через неї проник у житло ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_3 , після чого відчинив вхідні двері будинку, через які увійшов ОСОБА_5 .

Перебуваючи всередині будинку, ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_4 викрали грошові кошти в сумі 234 гривні, які знаходились у гаманці потерпілої, кнопковий мобільний телефон марки «Samsung SGH-B100» вартістю 266 грн 67 коп. із сім-карткою мобільного оператора «Vodafone» НОМЕР_1 вартістю 80 гривень та кнопковий мобільний телефон марки «Nokia 1280» вартістю 206 гривень 67 копійок із сім-карткою мобільного оператора «Vodafone» НОМЕР_2 вартістю 80 гривень, на загальну суму 867 гривень 34 копійки.

Надалі ОСОБА_5 разом із ОСОБА_4 , утримуючи при собі викрадене майно, були помічені потерпілою ОСОБА_8 , і в цей час, розуміючи, що їхні дії носять відкритий характер для потерпілої, яка за ними спостерігає та, ігноруючи зауваження останньої, з викраденим майном втекли з місця вчинення кримінального правопорушення та розпорядились ним на власний розсуд.

Своїми умисними діями ОСОБА_5 та ОСОБА_4 спричинили потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 867 гривень 34 копійки.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж) за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у житло, в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України.

Зокрема, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 стояв біля будинку сусідки ОСОБА_4 . ОСОБА_8 та спостерігав, щоб їхні дії не були викриті сторонніми особами, в той час як ОСОБА_4 шляхом нанесення удару кулаком правої руки розбив нижню ліву шибку вікна, що розташоване поруч із вхідними дверима в житловий будинок, та через неї проник у житло ОСОБА_8 , після чого увійшов ОСОБА_5 та обмотав голову оранжевою футболкою, щоб не бути впізнаним. Після того, як ОСОБА_4 був викритий потерпілою ОСОБА_8 , останній передав ОСОБА_5 один з викрадених у потерпілої мобільних телефонів і сказав йому тікати, бо прокинулася потерпіла та почала кликати на допомогу дочку та сусідів. Наведене стверджується, зокрема показаннями потерпілої ОСОБА_8 та самого обвинуваченого ОСОБА_4 , протоколом проведення слідчого експерименту від 04.09.2023з відеозаписом до нього, оглянутим у судовому засіданні, в ході якого ОСОБА_5 показав, як він проник у будинок потерпілої через двері, які йому відчинив ОСОБА_4 , обмотав голову футболкою оранжевого кольору. Через деякий час за вказівкою ОСОБА_4 , який передав йому один з викрадених у потерпілої мобільних телефонів, почав тікати, переліз через паркан та побіг додому до ОСОБА_4 . Тобто, з наведеного слідує, що ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що він та ОСОБА_4 були викриті потерпілою, тобто, що крадіжка, яку вони вчиняли таємно, виявлена, намагався скритися з викраденим майном і втік з будинку.

Таким чином, суд вважає вірною кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_5 , розпочатих як крадіжка, яка потім переросла у відкрите викрадення майна, тобто грабіж.

На підставі наведенного відсутні підстави для перекваліфікації дій ОСОБА_5 з ч. 4 ст. 186 КК України на ч. 4 ст. 185 КК України, як про це просить захисник.

У постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 10.09.2020 у справі № 555/2067/18 Суд вказав, що сама лише наявність багатьох різних версій, викладених стороною захисту, не покладає на суд обов`язку спростовувати кожну із них. Законодавець вимагає лише, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Усі досліджені в судовому засіданні письмові докази є належними, допустимими і достовірними, такі зібрані в порядку, встановленому КПК України, жодної підстави, передбаченої ст. 87 КПК України, для визнання вказаних доказів недопустимими судом не встановлено.

Відповідно до позиції, викладеної у постанові Верховного Суду в справі № 728/578/19 від 07.12.2020 чинний КПК не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі сукупності непрямих (стосовно конкретного факту) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку. Як засвідчує судова практика, доказування тих чи інших обставин злочину досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх, у тому числі непрямих доказів, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) факту вчинення злочину конкретною особою.

На підставі наведеного інші докази, зібрані під час досудового розслідування та досліджені в судовому засіданні, які хоча і непрямо стосуються фактів, які підлягають доказуванню, однак в своїй сукупності доводять вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 2 ст. 389 КК України, та вину ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Відтак суд вважає, що здобутими під час досудового розслідування та дослідженими в судовому засіданні доказами доведено всі обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а твердження обвинуваченого ОСОБА_5 про вчинення ним таємного викрадення чужого майна є сумнівними і такими, що спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і за цим правилом саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, параграф 54 рішення у справі «Шабельник проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ, викладену в рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011, «…що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».

У справах «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06.12.1998 (пункт 253), «Козинець проти України» від 06.12.2007 (пункт 54), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 (пункт 150), «Зякун проти України» від 25.02.2016 (пункт 40) Європейський Суд неодноразово наголошує про те, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи поза будь-яким сумнівом і така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засад змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.

Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений статтею 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», «Кобець проти України», «Ірландія проти Сполученого Королівства» та ін.).

Ретельно проаналізувавши усі надані сторонами кримінального провадження докази з точки зору доведеності ознак складу злочинів, інкримінованих обвинуваченим, суд вважає, що сукупність встановлених під час судового розгляду обставин виключає будь-яке інше розуміння подій, викладених в обвинувальному акті, і вказана версія обвинувачення не містить сумнівів в її обґрунтованості та не спростовується доводами обвинуваченого ОСОБА_5 .

У справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно зі статтею 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99; від 27 вересня 2001 року, пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія A № 303-A; від 9 грудня 1994 року; пункт 29).

У справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). На важливість дотримання судами вимоги щодо мотивованості (обґрунтованості) рішень йдеться також у ряді інших рішень ЄСПЛ («Богатова проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України»).

За таких обставин, проаналізувавши та оцінивши об`єктивно досліджені в судовому засіданні відповідно до вимог ст. 85, 94 КПК України всі вказані вище докази, надані сторонами кримінального провадження, в їх сукупності, враховуючи їх логічність, послідовність та узгодженість між собою, суд повно і всебічно з`ясував та встановив під час судового розгляду обставини вчинення кримінальних правопорушень та дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло, в умовах воєнного стану, доведена повністю, його дії слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 186 КК України.

Суд вважає доведеною винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло, в умовах воєнного стану, та в ухиленні від відбування покарання у виді громадських робіт, тому кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 186, ч. 2 ст. 389 КК України.

Вказаний висновок судом зроблений поза розумним сумнівом, а отже, враховуючи зазначене вище, вина ОСОБА_4 в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 2 ст. 389 КК України, ОСОБА_5 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 4 ст. 186 КК України, доведена повністю.

Вказаний висновок суду узгоджується з п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» (заява № 1637/04), в якому зазначено, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (рішення у справі "Авшар проти Туреччини" п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема, у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно з п. 1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2015, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п. 3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

При призначенні покарання обвинуваченим по даній справі суд суворо дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засуджених є їх виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів, а з врахуванням того, що позбавлення волі є одним із найсуворіших покарань, тому таке покарання слід призначати до реального відбування тільки тоді, коли у суду є достатнє переконання, що звільнення особи від відбування такого, не сприятиме виправленню засудженого.

Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, та призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер та тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних кримінальними правопорушеннями наслідків, спосіб вчинення кримінальних правопорушень та їх мотиви, форму вини, поведінку обвинуваченого, який усвідомив протиправність своїх дій, щиро розкаявся, особу обвинуваченого, який раніше судимий за злочини проти власності, на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, неодружений, не працює, негативно характеризується за місцем проживання, позицію потерпілої, яка претензій до обвинуваченого не має, суспільну небезпеку вчинених ним кримінальних правопорушень, обставини, що пом`якшують покарання, якими, на думку суду, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, обставини, які обтяжують покарання, вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Таким чином, беручи до уваги всі вказані обставини кримінального провадження в їх сукупності, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення, так як саме таке покарання, яке полягає в ізоляції та поміщенні до кримінально-виконавчої установи закритого типу, буде відповідати вимогам ст. 65 КК України за своїм видом та буде необхідним для досягнення його мети, тобто необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так й іншими особами.

Окрім цього, судом встановлено, що вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23.08.2023 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді 5 років 10 днів позбавлення волі. Вищевказані кримінальні правопорушення ОСОБА_4 вчинив до ухвалення вироку Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23.08.2023.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, суд дійшов переконання, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі з урахуванням вимог ч. 4 ст. 70 КК України.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, та призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує характер та тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних кримінальним правопорушенням наслідків, спосіб вчинення кримінального правопорушення та його мотиви, форму вини, поведінку обвинуваченого, який усвідомив протиправність своїх дій, щиро розкаявся, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, неодружений, не працює, позитивно характеризується, добровільно відшкодував потерпілій заподіяну шкоду, яка претензій до обвинуваченого не має, суспільну небезпеку вчиненого ним кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують покарання, якими, на думку суду, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, обставини, які обтяжують покарання, вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Таким чином, беручи до уваги всі вказані обставини кримінального провадження в їх сукупності, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення, так як саме таке покарання, яке полягає в ізоляції та поміщенні до кримінально-виконавчої установи закритого типу, буде відповідати вимогам ст. 65 КК України за своїм видом та буде необхідним для досягнення його мети, тобто необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_5 та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так й іншими особами.

Разом з тим, відповідно до статті 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням даних про особу винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_5 усвідомив протиправність свої дій, щиро розкаявся у вчиненому, сприяв розкриттю кримінального правопорушення, вперше притягується до кримінальної відповідальності, добровільно відшкодував потерпілій заподіяну шкоду, яка претензій до обвинуваченого ОСОБА_5 не має, просить його суворо не карати, що з урахуванням конкретних обставин справи істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, а тому суд дійшов висновку про можливість пом`якшення обвинуваченому покарання за ч. 4 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України.

Цивільний позов не заявлено.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Питання процесуальних витрат підлягає вирішенню відповідно до положень ст. 124 КПК України.

Питання про скасування арешту майна слід вирішити в порядку ст. 174 КПК України.

Керуючись ст. 368-371, 374, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 2 ст. 389 КК України, і призначити йому покарання:

за ч. 4 ст. 186КК України у виді 7 (семи) років позбавлення волі;

за ч. 2 ст. 389 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_4 покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Стрийського міськрайонногосуду Львівської області від 23.08.2023, більш суворим за даним вироком визначити ОСОБА_4 за сукупністю кримінальних правопорушень остаточне покарання 7 (сім) років позбавлення волі.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з 11.07.2023, тобто з часу затримання.

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186КК України, і призначити йому покарання за ч. 4 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 процесуальні витрати в розмірі 1792,50 грн (одна тисяча сімсот дев`яносто дві грн 50 коп.) за проведення експертиз з кожного.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 12.07.2023.

Речові докази: гаманець, мобільний телефон марки «Samsung», мобільний телефон марки «Nokia», грошові кошти в сумі 114,00 грн, які знаходяться в камері зберігання речових доказів Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області, повернути потерпілій ОСОБА_8 ; 2 згортки туалетного паперу зі слідами РБК знищити; кросівки «Adidas», футболку білого кольору, футболку чорного кольору з надписом «Nike» повернути ОСОБА_4 ; футболку оранжевого кольору на короткий рукав, футболку чорного кольору на довгий рукав повернути ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору.

Суддя ОСОБА_1