Справа № 303/4414/24
Провадження № 1-кп/303/342/24
УХВАЛА

13 травня 2024 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

представника потерпілого ОСОБА_11 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000252 від 14.02.2024 року, по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 189, ч.1 ст. 309 та ч.1 ст. 317 КК України, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 189 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Кримінальне провадження підсудне Мукачівському міськрайонному суду, підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п. 4-8 ч. 1 або ч. 2 ст. 284 КПК України, немає.

Обвинувальний акт затверджений прокурором і відповідає вимогам ст.291 КПК України. Підстави для повернення обвинувального акта відсутні.

В підготовчому судовому засіданні прокурор просив призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта.

Обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та їх захисники не заперечили проти призначення судового розгляду.

Потерпілий ОСОБА_10 та його представник підтримали думку учасників процесу та просили призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту.

З врахуванням думки учасників, суд вважає можливим судовий розгляд провести у відкритому судовому засіданні. Підстав для здійснення судового розгляду в закритому судовому засіданні та колегіально судом у складі трьох професійних суддів немає, оскільки учасники судового процесу просили проводити розгляд справи одноособово.

Всі питання, пов`язані з підготовкою до судового розгляду, передбачені ст. 315 КПК України, вирішені, визначено склад осіб, які братимуть участь у судовому розгляді.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КПК України після завершення підготовки до судового розгляду суд постановляє ухвалу про призначення судового розгляду.

Враховуючи вищенаведене, вислухавши думку учасників підготовчого провадження щодо можливості призначення судового розгляду, враховуючи, що відсутні підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України, суд вважає за необхідне призначити судовий розгляд у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 189, ч.1 ст. 309 та ч.1 ст. 317 КК України, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 189 КК України.

До обвинуваченого ОСОБА_4 на стадії досудового розслідування обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який діє по 14 травня 2024 року.

Під час підготовчого судового засідання прокурором заявлено клопотання про продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком на 60 діб, без визначення розміру застави.

Вказане клопотання обґрунтовує тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні трьох умисних злочинів, серед яких один особливо тяжкий, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років з конфіскацією майна. Встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: ОСОБА_4 може переховуватися від суду та вчиняти інші кримінальні правопорушення, а також незаконно впливати на потерпілого та інших учасників групи у цьому ж кримінальному провадженні щодо зміни їхніх показів на судовому розгляді, а наявна підозра у вчиненні злочину із застосуванням насильства може стати вагомим інструментом залякування. Підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який не вбачається, у зв`язку з чим обрання більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не може запобігти ризикам передбаченим ст.177 КПК України.

Прокурор в судовому засіданні підтримав дане клопотання з наведених в ньому підстав та просив його задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_4 заперечив проти задоволення клопотання та просив застосувати відносно нього більш м`який запобіжний захід, а саме домашній арешт. Одночасно пояснив, що переховуватися від органу досудового розслідування та суду не буде, буде з`являтися на всі виклики та на потерпілого жодного тиску чинити не буде.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_12 просила застосувати до її підзахисного більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. Одночасно пояснила, що всі докази по кримінальному провадженні вже зібрані, чинити тиск її підзахисний не буде. Ризики, на які вказує прокурор необґрунтовані. Якщо суд прийме рішення щодо продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, то просила застосувати мінімальний розмір застави.

До обвинуваченого ОСОБА_6 на стадії досудового розслідування обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який діє по 14 травня 2024 року.

Під час підготовчого судового засідання прокурором заявлено клопотання про продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком на 60 діб.

Вказане клопотання обґрунтовує тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років з конфіскацією майна. Встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: ОСОБА_6 може переховуватися від суду та вчиняти інші кримінальні правопорушення, а також незаконно впливати на потерпілого та інших учасників групи у цьому ж кримінальному провадженні щодо зміни їхніх показів на судовому розгляді. Підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який не вбачається, у зв`язку з чим обрання більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не може запобігти ризикам передбаченим ст.177 КПК України.

Прокурор в судовому засіданні підтримав дане клопотання з наведених в ньому підстав та просив його задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_6 заперечив проти задоволення клопотання та просив застосувати відносно нього більш м`який запобіжний захід, а саме цілодобовий домашній арешт.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_9 просив застосувати до його підзахисного більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. Одночасно пояснив, що ризики, на які вказує прокурор необґрунтовані. Якщо суд прийме рішення щодо продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, то просила застосувати мінімальний розмір застави.

До обвинуваченого ОСОБА_5 на стадії досудового розслідування обрано запобіжний захід у вигляді застави, який діє по 14 травня 2024 року та покладанням обов`язків.

Під час підготовчого судового засідання прокурором заявлено клопотання про продовження строку дії покладених обов`язків, строком на 60 діб.

Вказане клопотання обґрунтовує тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років з конфіскацією майна. Встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та з метою запобігання обвинуваченим можливості переховуватися від прокурора, суду, запобігання впливу на свідків, унеможливлення вчинення ним в подальшому інших злочинів, виникла необхідність у продовженні строку дії покладених на нього обов`язків, а тому потреби кримінального провадження виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого.

Прокурор в судовому засіданні підтримав дане клопотання з наведених в ньому підстав та просив його задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник не заперечили проти задоволення клопотання про продовження строку дії покладених обов`язків.

Заслухавши думку учасників підготовчого судового засідання, дослідивши подані прокурором клопотання, суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Крім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, враховуються обставини, передбачені ст.178 КПК України: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч.1, п.4 ч.2 ст.183 Кримінального процесуального кодексу України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 189 КК України, тобто вимагання вимога передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим та погрозою розголошення відомостей, які потерпілий бажав зберегти в таємниці, вчинене за попередньою змовою групою осіб, вчинене в умовах воєнного стану, ч.1 ст. 309 КК України незаконне зберігання наркотичних засобів, без мети збуту та ч.1 ст. 317 КК України наданні приміщення для незаконного вживання наркотичних речовин.

ОСОБА_13 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 189 КК України, тобто вимагання вимога передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим та погрозою розголошення відомостей, які потерпілий бажав зберегти в таємниці, вчинене за попередньою змовою групою осіб, вчинене в умовах воєнного стану

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суддя враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст.183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

Відповідно до п. «с» ч.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Так, при розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченим суд враховує наявність обвинувачення у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує останнім у разі визнання їх винуватими у їх вчиненні, оскільки, кримінальне правопорушення, передбачене частиною 4 статті 189 КК України, відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким злочином, яке згідно з санкцією вказаної статті карається позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна, ч.1 ст. 309 КК України є кримінальним проступком, а ч.1 ст. 317 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів.

За таких обставин є підстави вважати, що обвинувачені ОСОБА_14 та ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, можуть переховуватись від суду, знаючи та намагаючись уникнути відповідальності за вчинене ними діяння, усвідомлюючи наслідки в разі доведення їх вини у вчиненні вище вказаних злочинів, можуть незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про те, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть бути недостатніми для запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Суд вважає, що на цей час, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченим ОСОБА_14 та ОСОБА_6 , у разі визнання їх винуватими у кримінальному правопорушенні, вони перебуваючи під загрозою застосування тяжкого покарання, можуть переховуватися від суду, тобто існує ризик, передбачений п. 1) ч. 1 ст. 177 КПК України, а відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».

Крім того, суд вважає доведеним те, що існує реальна загроза того, що обвинувачені ОСОБА_14 та ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, можуть впливати на потерпілого та свідків, а тому існує ризик незаконного впливу на потерпілого та свідків з метою зміни їх показів на свою користь, з метою уникнення кримінальної відповідальності, самостійно або через знайомих, шляхом вмовляння, погроз або іншим способом.

В зв`язку з цим суд вважає неможливим забезпечення контролю за поведінкою обвинуваченого в умовах, які не пов`язані з триманням під вартою та відповідно запобігання ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч.4 ст. 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Таким чином, наявність висунутого ОСОБА_4 обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 189, ч.1 ст. 309 та ч.1 ст. 317 КК України та ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 189 КК України, а також наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, враховуючи співрозмірність вчинених діянь, їх наслідкам, дає підстави для продовження запобіжного заходу стосовно обвинувачених у виді тримання під вартою.

Щодо обґрунтованості застосування запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, суд також вважає за необхідне зазначити наступне.

Стаття 183 КПК України визначає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Суд звертає увагу на мотив та спосіб вчинення кримінальних правопорушень, які мають високий ступінь суспільної небезпеки, зумовлені наслідками для конкретних осіб, наявність реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистості, а також враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Тому, враховуючи наведене і зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», суд вважає обґрунтованим висновок про необхідність продовження до обвинувачених виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення вищевказаних ризиків.

Застосований до обвинувачених запобіжний захід у вигляді тримання під вартою кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними у кримінальному процесуальному законі конкретними підставами і метою запобіжного заходу, а також запобігання спробам переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, у зв`язку з чим з плином часу інтереси слідства не втратили актуальності.

Відтак, виключно у сукупності з усіма наведеними вище обставинами, для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та для запобігання спробам останнього переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, за відсутності доказів щодо неможливості тримання обвинувачених під вартою, в тому числі за станом здоров`я, із врахуванням вимог щодо наявності наведених вище ризиків в їх сукупності, передбачених ст. 177 КПК України, а також того, що судовий розгляд не може бути закінченим до спливу строку дії попередньої ухвали суду про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, суд робить висновок про необхідність продовження обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_6 строку тримання під вартою по 11 липня 2024 року включно. До того ж такий строк перебування обвинувачених під вартою не можна визнати таким, що є свавільним або таким, що порушує принцип справедливої співрозмірності. Обираючи тримання під вартою обвинуваченим, суд застосовує таке обмеження їх прав на свободу, виходячи з потреб цього судового розгляду, який несе за собою великий суспільний інтерес, як суворий виняток із загального правила презумпції на користь свободи та гарантій недопущення свавільного затримання і тримання під вартою, які з огляду на практику Європейського суду з прав людини (зокрема рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України») для суду залишається домінантним керівним принципом і в цьому випадку, враховуючи мету застосування запобіжного заходу - допровадження обвинувачених до компетентного судового органу, як того вимагають справжні інтереси суспільства щодо повного, неупередженого та як можливо швидкого у продовж розумного строку проведення цього судового розгляду.

Частиною 3 статті 183 КПК України передбачено, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно ч.4 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; 4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України; 5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Враховуючи вимоги ч.4 ст. 183 КПК України, зокрема обставини кримінального провадження, фінансову можливість обвинуваченого, суд вважає за необхідне визначити обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_6 заставу відповідно до п.3 ч.5 ст.182 КПК України - 100 (сто) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання обвинуваченими покладених на них обов`язків та не є завідомо непомірним для нього.

Крім цього, застосовуючи до обвинувачених альтернативний запобіжних захід у вигляді застави, який може бути ним внесений у будь-який момент, суд вважає за необхідне відповідно до ст. 194 ч.5 КПК України покласти на них ряд обов`язків.

Одночасно, суд вважає, що слід продовжити стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 строк дії обов`язків, визначених ухвалою слідчого судді від 10.04.2024 року строком на 60 діб по 11 липня 2024 року включно.

Керуючись ст.314, 315, 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 189, ч.1 ст. 309 та ч.1 ст. 317 КК України, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 189 КК України, призначити до відкритого судового розгляду в залі судових засідань Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області на 10 год. 00 хв. 22 травня 2024 року.

В судове засідання викликати прокурора, обвинувачених, захисників, потерпілого та представника потерпілого.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, уродженцю м. Калуш Івано-Франківської області, мешканцю АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів - по 11 липня 2024 року включно.

Визначити ОСОБА_4 заставу, враховуючи ч.5 ст.182 КПК України, в розмірі 100 (сто) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 302800 (триста дві тисячі вісімсот) гривень.

Роз`яснити обвинуваченому, що в разі внесення ним застави у визначеному розмірі він підлягає звільненню з під варти і з того моменту буде вважатися таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі внесення ОСОБА_4 застави, покласти на нього на строк два місяці до 11 липня 2024 року наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора чи суду;

- не відлучатися з м. Мукачево Закарпатської області без дозволу слідчого, прокурора, суду.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянину України, уродженцю та мешканцю АДРЕСА_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів - по 11 липня 2024 року включно.

Визначити ОСОБА_6 заставу, враховуючи ч.5 ст.182 КПК України, в розмірі 100 (сто) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 302800 (триста дві тисячі вісімсот) гривень.

Роз`яснити обвинуваченому, що в разі внесення ним застави у визначеному розмірі він підлягає звільненню з під варти і з того моменту буде вважатися таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі внесення ОСОБА_6 застави, покласти на нього на строк два місяці до 11 липня 2024 року наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора чи суду;

- не відлучатися з м. Мукачево Закарпатської області без дозволу слідчого, прокурора, суду.

Продовжити стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканця АДРЕСА_3 , строк дії обов`язків, визначених ухвалою слідчого судді від 10.04.2024 року строком на 60 днів - по 11 липня 2024 року включно.

На ухвалу в частині продовження відносно обвинувачених запобіжного заходу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення, в іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Мукачівського

міськрайонного суду Іван КОТУБЕЙ