Справа №718/409/24
Провадження №1-кп/718/15/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2024 року м.Кіцмань Чернівецька область

Кіцманський районний суд Чернівецької області під головуванням судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурорки ОСОБА_3 , обвинувачено ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 , розглянувши в м. Кіцмань Чернівецької області матеріали кримінального провадження, внесені до ЄРДР № 0000012 від 19.01.2024 відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Рубіжне, Луганської області, українки, громадянки України, із вищою освітою, офіційно не працевлаштована, є внутрішньо переміщеною особою, розлучена, має на утримані одну малолітню дитину, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої, обвинуваченої у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

18.01.2024 близько 17:00 год. ОСОБА_6 , перебуваючи на третьому поверсі гуртожитку Кіцманського технікуму Подільського державного аграрно-технічного університету, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , вчинила словесний конфлікт із ОСОБА_5 , під час якого, діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи кримінально-каране значення своїх дій, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, нанесла один удар долонею своєї правої руки в область носа потерпілої ОСОБА_5 , далі, не зупиняючи свої протиправні дії, нанесла ще два удари долонею своєї правої руки в область щоки ліворуч ОСОБА_5 , чим спричинила останній тілесні ушкодження у виді синця в ділянці спинки носа, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 беззаперечно визнала себе винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, пояснила суду обставини, викладені вище, підтвердила їх повну відповідність обвинувальному акту. Зокрема, 18.01.2024 ОСОБА_6 підійшла до кімнати потерпілої з`ясувати обставини вчиненої нею крадіжки. Спочатку розмовляла із мамою потерпілої, яка в певний момент зачинила двері. Потім прийшла ОСОБА_5 , якій обвинувачена нанесла один удар в перенісся. Свідками цього були ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Знала, що потерпіла є інвалідом до цих подій.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 суду пояснила, що 18.01.2024 її не було вдома. Обвинувачена сварилася із мамою потерпілої ще зранку. Приблизно о 17 год. прийшла потерпіла і почула, як ОСОБА_6 обзиває її маму нецензурною лайкою з приводу вчиненої потерпілою крадіжки майна обвинуваченої. ОСОБА_5 підійшла до обвинуваченої, а остання одразу нанесла їй три удари в обличчя.

Враховуючи те, що обвинувачена повністю визнала свою вину в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні, погоджується з кваліфікацією вчиненого нею кримінального діяння, розуміючи яка міра покарання загрожує, показання обвинуваченої повністю відповідають фактичним обставинам справи, які вона не заперечує, а саме про обставини, характер та механізм нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , прокурор та потерпілий не висловили жодних заперечень проти встановлених обставин, суд відповідно до частини третьої статті 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження подій кримінальних правопорушень та винуватості обвинуваченої у його вчиненні, обмежившись допитом обвинуваченої та потерпілої, дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченої, та цивільного позову. При цьому судом з`ясовано правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин, добровільність їхньої позиції та роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 статті 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 324, ст. 368 КПК України, суд, вирішуючи питання про наявність в діях обвинуваченого ознак злочину і за якою статтею кримінального закону це діяння має кваліфікуватися, для визначення умислу, а також для відмежування конкретного діяння проти життя чи здоров`я особи від суміжного, при дослідженні доказів виходить із сукупності всіх обставин вчиненого діяння.

Конституція України визначила, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (ст.3). Крім того, у ст. 27 Основного Закону держави гарантується невід`ємне право людини на життя і захист цього права є обов`язком держави. Такі положення Конституції України зумовлені нормами міжнародного права, зокрема в ч. 1 ст.2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.) зазначено: «Право кожного на життя охороняється законом». Аналогічна норма міститься і в ч. 1 ст. б Міжнародного пакту про громадянські і політичні права (1966 р.) «Право на життя є невід`ємне право кожної людини. Це право охороняється законом».

Згідно з ч.5 ст.9 КПК України, кримінально процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У своїх рішеннях "Ірландія проти Сполученого Королівства" від 18 січня 1978 року, "Коробов проти України" від 21 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення "поза розумним сумнівом", така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Згідно ч.2 ст. 8 КПК України та ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суд при розгляді даного кримінального провадження враховує усталену практику ЄСПЛ, зокрема, викладену в рішеннях ЄСПЛ по справах «Кобець проти України», «Коробов проти України» та «Ушаков проти України» щодо концепції доведення вини «поза розумним сумнівом».

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, доходить висновку про повну доведеність вини обвинуваченої «поза розумним сумнівом» у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.

Дії ОСОБА_6 суд кваліфікує в межах пред`явленого прокурором обвинувачення за ч. 1 ст. 125 КК України - як умисне легке тілесне ушкодження.

Як пом`якшуючі покарання обставини суд, відповідно до статті 66 КК України, визнає щире каяття обвинуваченої, яка висловила критичну оцінку своєї поведінки шляхом повного визнання вини та готовності нести кримінальну відповідальність, а також її активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення.

Обставиною, яка обтяжую покарання ОСОБА_6 відповідно до статті 67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи з інвалідністю, що знайшло підтвердження під час судового розгляду.

Суд приймає до уваги рішення Європейського Суду у справі „Скопполап роти Італії" від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), в якому зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

У справі "Ізмайлов проти Росії" (п. 38 рішення від 16.10.2008 року) Європейський Суд встановив, що "для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити "особистий і надмірний тягар для особи".

Вивченням в ході судового розгляду даних особи обвинуваченої встановлено, що вона раніше не судима, до кримінальної відповідальності не притягувалася, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, є внутрішньо переміщеною особою, має на утриманні неповнолітню дитину, за місцем тимчасового проживання характеризується позитивно, вину визнала та щиро розкаялася.

Судом, враховуються вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд виходить з положень ст. 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховує характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке, за змістом ст.12 КК України, є кримінальним проступком, наслідки вчинення кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, особу обвинуваченої, її відношення до скоєного, відсутність доходу, на що вона сама звернула увагу під час допиту в суді, а також вимоги ст. 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженої, суд вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 та запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень призначити покарання у виді громадських робіт в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України, так як відсутні умови і підстави призначення обвинуваченій м`якшого покарання через відсутність доходу.

Вирішуючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, суд виходить із таких обставин.

Потерпілою ОСОБА_5 пред`явлено позовну заяву про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, в якій вона просить стягнути з обвинуваченої ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 3 000 грн.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Також у ч. 1 ст. 368, частинах 3, 4 ст. 374 КПК України передбачено, що при ухваленні вироку суд повинен вирішити, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов, і якщо так, то на чию користь, в якому розмірі та порядку, а в мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду, рішення про цивільний позов.

При цьому, суд зобов`язаний всебічно, повно й об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер і розмір витрат, зумовлених злочином, установити причинний зв`язок між діянням і шкодою, що настала, й дати у вироку належну оцінку таким обставинам.

Частиною 3 ст.23 ЦК України визначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин справи, які мають істотне значення.

Як роз`яснив, Пленум Верховного Суду України в п.3постанови від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до положень ч.ч.1 та 2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Під час судового розгляду встановлено, що внаслідок винних дій обвинуваченої цивільному позивачеві було спричинено моральну шкоду, яка виразилася у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою відносно неї, головних болях, задусі (потерпіла є інвалідом внаслідок хвороби легень, про що обвинувачена знала до цих подій), образах з боку обвинуваченої. За таких обставин, з врахуванням характеру правопорушення, ступеню вини ОСОБА_6 , глибини страждань потерпілої та змін в її звичному укладі життя, суд вважає, що виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, заявлені позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково на суму 2000 грн.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 на стадії дізнання не обирався, підстав для обрання запобіжного заходу до набранням вироком законної сили суд не вбачає.

Речові докази та процесуальні витрати у справі відсутні.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 373, 374, 395 КПК України суд, -

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначити їй покарання у виді сімдесяти годин громадських робіт.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , жительки АДРЕСА_4 , відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 2 000 (дві тисячі) грн.

Вирок може бути оскаржений в порядку статті 394 КПК України до Чернівецького апеляційного суду через Кіцманський районний суд Чернівецької області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України суд обмежився проголошенням лише резолютивної частини вироку.

Суддя ОСОБА_9