Справа № 308/6058/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2024 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , ознайомившись зі скаргою ОСОБА_2 про зобов`язання уповноваженої особи Закарпатської обласної прокуратури розглянути клопотання в порядку ст. 220 КПК України,

встановив:

11.04.2024 до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшла скарга ОСОБА_2 , згідно з якою просить: зобов`язати уповноважену особу Закарпатської обласної прокуратури розглянути клопотання від 07.03.2024 року в порядку ст. 220 КПК України.

Системний аналіз положень Кримінального процесуального кодексу України дає підстави вважати, що скарга, з якою звернулася ОСОБА_2 до слідчого судді, не може бути предметом розгляду, з огляду на наступне.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Прокурор, слідчий суддя, суд, як і інші органи державної влади та їх посадові особи відповідно до частини другої статті 19 Конституції України зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Однією з загальних засад кримінального провадження згідно з пунктом другим частини першої статті 7, частиною першою статті 9 КПК України є законність, що передбачає обов`язок, суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Частиною 1 ст. 36, ч. 5 ст. 40 КПК України визначено, що прокурор та слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, ч. 5 ст. 21 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», завданням слідчого судді є здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. Способи такого контролю обмежені визначеною кримінальним процесуальним законом процедурою.

Як вбачається з матеріалів скарги, 07.03.2024 ОСОБА_2 звернулася до Закарпатської обласної прокуратури з клопотанням в якому просила скасувати незаконну постанову від 24.01.2024 року слідчого СВ Мукачівського РУП ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_3 про зміну її процесуального статусу в об`єднаному кримінальному провадженні № 00000068 з «потерпілої» на «свідка», залишити її у вказаному провадженні у статусі «потерпілої» дати письмові вказівки та доручення прокурору нижчого рівня, щодо подальшого проведення процесуальних дій у об`єднаному кримінальному провадженні № 00000068 внесеного до ЄРДР від 17.01.2020 року та дотримання розумних строків.

З клопотання вбачається, що підставою звернення із вказаним клопотанням до прокурора вищого рівня, ОСОБА_2 зазначила ч.3 ст. 17 Закону України «Про Прокуратуру», відповідно до якої, прокурори вищого рівня мають право давати вказівки прокурору нижчого рівня, погоджувати прийняття ним певних рішень та здійснювати інші дії, що безпосередньо стосуються реалізації цим прокурором функцій прокуратури, виключно в межах та порядку, визначених законом. Генеральний прокурор має право давати вказівки будь-якому прокурору.

За наслідками розгляду вказаного клопотання першим заступником керівника Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_2 надано відповідь від 27.03.2024 року.

З вказаної відповіді вбачається,що СВ Мукачівського РУП ГУ НП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000068 від 17.01.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ст. 356, ч.1 ст. 366, ч..1 ст. 364 КК України. Процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні здійснюється групою прокурорів Мукачівської окружної прокуратури.

Зі скарги вбачається, що заявник до слідчого судді оскаржує саме вказану відповідь Закарпатської обласної прокуратури за наслідками розгляду її клопотання і вимагає зобов`язати Закарпатську обласну прокуратуру розглянути її клопотання відповідно до ст. 220 КПК України та надати їй належну відповідь.

Отже, доводи скарги по суті зводяться до незгоди з наданою відповіддю від 27.03.2024.

Разом з тим, скарга направлена на оскарження бездіяльності прокурора, яка не входить до переліку оскаржень дій чи бездіяльності, прямо передбаченою спеціальною нормою кримінального процесуального закону.

Як зазначено у постанові Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04.04.2019 у справі №370/2316/18 (провадження №51-9929 км 18), за змістом кримінального процесуального закону загальні засади кримінального провадження спрямовані на забезпечення законності кримінальної процесуальної діяльності та дотримання прав і законних інтересів осіб, що беруть участь у такому провадженні, та не суперечать вимозі імперативності.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, задля чіткого та імперативного визначення процедур та запобігання свавільного використання владними органами своїх повноважень та забезпечення умов справедливого судочинства.

Оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, дізнавача, прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 Кримінального процесуального кодексу України. Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений частиною 1 ст. 303 КПК України.

Зокрема, предметом такого оскарження є бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, а також рішення слідчого, дізнавача, прокурора про зупинення досудового розслідування; про закриття кримінального провадження; про закриття кримінального провадження та/або провадження щодо юридичної особи; про відмову у визнанні потерпілим; про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій; про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу; про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, дізнавачем, прокурором під час досудового розслідування; відмова слідчого, дізнавача, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, а також повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру та рішення, дії чи бездіяльність при застосуванні заходів безпеки. Даний перелік, визначений КПК України, є вичерпним.

Частина друга зазначеної статті встановлює заборону розгляду під час досудового розслідування скарг на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора. Такі скарги можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження в суді згідно з правилами статей 314-316 зазначеного Кодексу.

Зазначені обставини кореспондуються також і з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, відображеної у постанові від 26 березня 2019 року у справі № 807/1456/17, які беруться слідчим суддею до уваги в силу вимог ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до якої висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права, згідно якої наведений у частині першій статті 303 КПК України перелік рішень, дій або бездіяльності, що можуть бути предметом судового оскарження, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У частині другій статті 303 КПК України закріплена пряма заборона окремого оскарження інших рішень, дій або бездіяльності слідчого, прокурора.

Відтак, вимоги заявника, в яких вона просить зобов`язати прокурора вищого рівня розглянути клопотання відповідно до ст. 220 КПК України, щодо надання їй належної відповіді на її клопотання від 07.03.2024 , не можуть бути предметом розгляду слідчим суддею, оскільки таке оскарження не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, що регламентовано положеннями Глави 24 та 26 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 220 КПК України, клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.

Разом з тим, вказана норма вказує на необхідність розгляду клопотань в межах кримінального провадження органом досудового розслідування який здійснює розслідування у вказаному кримінальному провадженні.

Клопотання заявниці від 07.03.2024 подано до Закарпатської обласної прокуратури, як до прокуратури вищого рівня, в порядку ст. 17 Закону України «Про прокуратуру» і не може бути розглянуто в порядку ст.220 КПК України.

Крім того норма ст. 17 Закону України «Про прокуратуру» вказує на право прокурора вищого рівня на надання вказівок і т.і., а не його обов`язок.

Чинний КПК України, не передбачає можливості оскарження дій прокурора вищого рівня по відношенню до процесуального прокурора у кримінальному провадженні до слідчого судді.

Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень КПК України (ч. ч. 1, 3 ст. 26 КПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 304 КПК України слідчий суддя відмовляє у відкритті провадження за скаргою у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, що не підлягає оскарженню.

За наведених обставин, у відкритті провадження за поданою скаргою слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

постановив:

У відкритті провадження за скаргою ОСОБА_2 про зобов`язання уповноваженої особи Закарпатської обласної прокуратури розглянути клопотання в порядку ст. 220 КПК України відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1