Справа № 199/7837/23
ВИРОК

іменем України

11.03.2024 року місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

захисника - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000815 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженкимістаДніпропетровська, українки, громадянки України,з середньою освітою, не одруженої, яка має на утриманні малолітню дочку ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно не працевлаштована, проживаючої за місцем реєстрації: АДРЕСА_1 , судимої 05.08.2021 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 3 ст. 185, ст.ст. 75, 76 КК України до 3 років позбавлення волі, з іспитовим строком 2 роки,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Суд уважає доведеним, що ОСОБА_4 , яка достовірно знала про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», маючи не зняту та непогашену судимість за скоєння корисливого злочину, в період іспитового строку, встановленого за вироком суду, повторно вчинила аналогічний корисливий злочин за наступних обставин.

Так, ОСОБА_4 , 05.06.2023 року приблизно о 23:00 годині перебувала за місцем свого мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , зі своїм дядьком ОСОБА_6 , який залишився у неї ночувати.

В той же день, 05.06.2023 року приблизно о 23:10 ОСОБА_4 , перебуваючи в одній кімнаті з ОСОБА_6 , побачила, що з кишені штанів, які були одягнуті на останньому, випав мобільний телефон марки «SAMSUNG Galaxy M10», синього кольору, IMEI НОМЕР_1 , IMEI-2 НОМЕР_2 , який ОСОБА_4 визначила предметом свого злочинного посягання та у неї, з корисливого мотиву, виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на крадіжку чужого майна, вчинену повторно, в умовах воєнного стану, ОСОБА_4 , з корисливого мотиву та з метою власної наживи, 05.06.2023 року приблизно о 23:20 годин, перебуваючи за місцем свого мешкання, за вказаною адресою, підійшла до ОСОБА_6 , який спав, після чого, розуміючи, що за її злочинними діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, таємно викрала чуже майно (крадіжка), що належить останньому, - мобільний телефон марки «SAMSUNG Galaxy M10», синього кольору, IMEI НОМЕР_1 , IMEI-2 НОМЕР_2 , вартістю 999 гривні 96 копійок, який знаходився на дивані поруч з потерпілим.

В подальшому ОСОБА_4 поклала мобільний телефон, який належить ОСОБА_6 , до своєї сумки, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зникла, мобільний телефон здала до ломбарду, отримані гроші витратила на власний розсуд.

Обвинувачена ОСОБА_4 свою провину визнала повністю. Суду показала, що вона раніше судима за крадіжку чужого майна, судимість не знята та не непогашена. Дійсно, при обставинах, місті та часу, викладених у обвинувальному акті, вона, знаходячись у себе вдома, оскільки була погано забезпечена, потребувала грошей, викрала у свого дядьки ОСОБА_6 , який спав, його мобільний телефон «SAMSUNG Galaxy M10», синього кольору. В подальшому телефон здала до ломбарду, отримані гроші витратила на власні потреби.

Відповідно до ч.1 ст. 337, п.1,2,3,4 ч.1 ст. 368 КПК України, суд вважає доведеним поза розумним сумнівом, що мало місце діяння, у вчинені якого обвинувачується ОСОБА_4 , це діяння містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та ОСОБА_4 винна у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Потерпілий ОСОБА_6 суду показав, що 05.06.2023 року прийшов в гості до троюрідній сестри, яка проживає з дочкою ОСОБА_7 , де залишився ночувати. Прокинувшись зранку виявив, що відсутній його мобільний телефон «SAMSUNG Galaxy M10», синього кольору, IMEI НОМЕР_1 , IMEI-2 НОМЕР_2 , який був у кишені штанів. Він зателефонував з іншого телефону на номер свого телефону але до останнього не було доступу. В подальшому телефон йому повернули, претензій до ОСОБА_7 він не має. В нього з останньої були нормальні відносини, скандалів не було.

Зазначає, що ОСОБА_7 знала про наявність у нього мобільного телефону, так як бачила, що він здійснював з нього дзвінки коли телефонував.

З протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 01.07.2023 року вбачається, що ОСОБА_6 просить вжити заходи до невідомої особи, яка 05.06.2023 року за адресою: м. Дніпро, вул. Мохова, 106, вчинила крадіжку його телефону.

З договору про надання фінансового кредиту під заставу № DP-23.761134/0 від 06.06.2023 року слідує, що ОСОБА_8 заклав до Повного товариства «Ломбард «ОНІКС» ОСОБА_9 , ОСОБА_10 », мобільний телефон Samsung Galaxy, який належить потерпілому ОСОБА_6 , за що отримав 400 грн.

З протоколу зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото -, кінозйомки, відеозапису від 10.07.2023 року слідує, що отримано копію інформації з функцією відеозапису з камери відеоспостереження Повного товариства «Ломбард «ОНІКС» Анохіна, ОСОБА_10 », яку зафіксовано на одному оптичному компакт-диску, визнаного у кримінальному провадженні речовим доказом.

З протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10.07.2023 року вбачається, що свідок ОСОБА_11 , серед пред`явлених осіб, впізнала ОСОБА_4 , яка з іншим чоловіком 06.06.2023 року прибула до Повного товариства «Ломбард «ОНІКС» Анохіна, ОСОБА_10 », щоби закласти мобільний телефон.

З висновку судово-товарознавчої експертизи № 4303/23 від 10.07.2023 року вбачається, що ринкова вартість смартфону SAMSUNG, 16Gb, блакитного кольору, бувшого у використанні, що належить потерпілому ОСОБА_6 , з урахуванням зносу, без урахування ПДВ, станом на 05.06.2023 рік, становила 999,96 грн.

З протоколу огляду будинку за адресою: АДРЕСА_1 від 10.07.2023 року, фототаблиці до протоколу огляду, вбачається та зафіксована обстановка, наявність меблі, спальних місць.

Як слідує з протоколу перегляду відеозапису від 11.07.2023 року об`єктом огляду є оптичний диск з відеозаписом з камер відеоспостереження Повного товариства «Ломбард «ОНІКС» Анохіна, Яценко», розташованого за адресою: м. Дніпро, вулиця Марії Лисиченко, будинок 21. На відео зафіксовано, що 06.06.2023 року 15:52:10 чоловік з дівчиною заходять до приміщення ломбарду. Дівчина передає мобільний телефон чоловікові, останній передає телефон до вікна приймання та видачі речей. Вони весь час між собою спілкуються. 15:58:19 чоловік через вікно приймання та видачі речей отримав документи в кількості двох штук. Взявши їх лівою рукою чоловік ставить підпис та один екземпляр передає до вікна приймання та видачі речей, а іншу копію тримає в лівій руці, після чого бере гроші з вікна приймання та видачі речей та виходить з приміщення ломбарду.

Відповідно до власноручно складеної заяви від 22.07.2023 року потерпілий ОСОБА_6 у слідчого отримав належний йому мобільний телефон марки «SAMSUNG Galaxy», синього кольору, IMEI НОМЕР_1 , IMEI-2 НОМЕР_2 , який було оглянуто 22.07.2023 року, про що складено відповідний протокол огляду та фототаблиця до протоколу.

Відповідно до постанови слідчого від 22.07.2023 року мобільний телефон марки «SAMSUNG Galaxy», синього кольору, IMEI НОМЕР_1 , IMEI-2 НОМЕР_2 , визнано речовим доказом та передано потерпілому ОСОБА_6 під розписку для збереження.

За даним кримінальним провадженням всі докази подані суду стороною обвинувачення взагалі, переконливо свідчать про наявність у діянні обвинуваченої об`єктивної сторони інкримінованого злочину.

Отже, для суду є очевидним, поза розумним сумнівом, що у цьому кримінальному проваджені сукупність прямих та непрямих доказів переконливо свідчить про те, що обвинувачена діяла з прямим умислом (умисно).

Будь-яких інших доказів сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, протягом судового розгляду, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження, створив їм всі необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Згідно ст. ст. 2, 11 КК підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом, вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Відповідно, при кваліфікації дій обвинуваченого, суд враховує позицію Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду викладену у постанові від 05.04.2018 року (справа № 658/1658/16-к) в якій зазначено, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому КК, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними, криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин:

1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності;

2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

Склад кримінального правопорушення - це сукупність встановлених у кримінальному законі юридичних ознак (об`єктивних і суб`єктивних), що визначають вчинене суспільно небезпечне діяння як злочинне.

Обов`язковими (універсальними) елементами складу будь-якого кримінального правопорушення є: 1) об`єкт кримінального правопорушення; 2) об`єктивна сторона кримінального правопорушення; 3) суб`єктивна сторона кримінального правопорушення; 4) суб`єкт кримінального правопорушення.

Об`єкт кримінального правопорушення - це те, на що завжди посягає кримінальне правопорушення і чому воно завжди заподіює певної шкоди. Це ті суспільні відносини, що охороняються кримінальним законом.

Об`єктивна сторона - зовнішня сторона діяння, яка виражається у вчиненні передбаченого законом діяння (дії чи бездіяльності), що заподіює чи створює загрозу заподіяння шкоди об`єкту кримінального правопорушення.

Суб`єктом кримінального правопорушення є фізична осудна особа, яка вчинила кримінальне правопорушення у віці, з якого відповідно до КК може наставати кримінальна відповідальність (ч. 1 ст. 18 КК, див. постанову Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 16 січня 2023 року в справі №761/37225/20).

Відомості вказані у цьому вироку в частині складу кримінального правопорушення є установленими та доведеними у порядку визначеному КПК.

За таких обставин, суд приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення.

Таким чином суд вважає, що дії ОСОБА_4 повинні бути кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, стосовно обвинуваченого, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Суд виходить з того, що покарання - це захід державного примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому кримінальним законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Конституційний Суд України в Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004, досліджуючи принцип індивідуалізації юридичної відповідальності, зазначив таке: […] призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим.

Згідно з принципом індивідуалізації юридичної відповідальності при призначенні покарання суд має враховувати обставини справи (як ті, що обтяжують, так і ті, що пом`якшують покарання) щодо всіх осіб незалежно від ступеня тяжкості вчиненого злочину […] (абзаци сьомий, восьмий підпункту 4.2 пункту 4 мотивувальної частини) .

В рішенні від 15 червня 2022 № 4-р(II)/2022 року Конституційний Суд України зазначає, що принцип індивідуалізації юридичної відповідальності […]має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди, […].

Отже, принцип домірності зобов`язує суд у кожному конкретному випадку домірно застосовувати види покарання та (або) інші заходи кримінально-правового характеру з огляду на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та низку інших фактів і обставин (п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2022 року № 1-р/2022).

Відповідно покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації, адже застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому Суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.

Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства (див. постанову Верховного Суду від 10 червня 2020 року в справі № 161/7253/18).

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про її особу, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Визначені у статті 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа "Довженко проти України") зазначає лише про необхідність оцінювання представниками судових органів визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням рішення в процесуальному документі суду.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання для досягнення його цілей, визначених у статті 50 КК.

Правова позиція щодо дотримання справедливості висловлена в рішенні Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх досягнення.

Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена у справі «Езе і Коннорс проти Сполученого Королівства» від 9 жовтня 2003 року, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Тобто, для вибору покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого злочину.

Загальні засади призначення покарання спрямовані на забезпечення принципів законності, обґрунтованості, індивідуалізації, гуманності і справедливості, співмірності покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання суд враховує, що за даним кримінальним провадженням відсутні обставини, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 .

Суд вважає, що обставинами, які пом`якшують покарання, можливо визнати ту обставину, що обвинувачена має на своєму утриманні малолітню доньку ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки така обставина кореспондується з приписом ч. 2 ст. 66 КК України.

Крім того, суд враховує інші обставини які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , яка свою провину визнала повністю; не перешкоджала слідству, активно сприяла розкриттю злочину - своїми діями оказав допомогу на досудовому розслідуванні і суду у виясненні обставин скоєння кримінального правопорушення, які мають суттєве значення для повного його розкриття, повідомивши про обставини, час та місце скоєння кримінального правопорушення, знаходження викраденого майна у ломбарді, що стало підставою для подальшого відшкодування шкоди потерпілому; щиро каялась та дала критичну оцінку своєї злочинної поведінки, що характеризує її суб`єктивне ставлення як винної особи до вчиненого злочину, та означає, що обвинувачена визнала свою вину за усіма пунктами висунутого проти нєї обвинувачення, дала правдиві свідчення, висловила жаль з приводу вчиненого, негативно оцінювала злочин, бажає виправити ситуацію, яка склалася, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 550 від 18.09.2023 року обвинувачена ОСОБА_4 , в період інкримінованого їй діяння, виявляла і виявляє в теперішній час емоційно постійний розлад особистості. Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності. Іспитована у період часу, до якого відноситься інкриміноване їй діяння, могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. За своїм психічним станом іспитована у теперішній час також може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Відповідно до вироку Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05.08.2021 року ОСОБА_4 судима за скоєння кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 185, ст.ст. 75, 76 КК України до 3 років позбавлення волі, з іспитовим строком 2 роки, судимість не знята та непогашена.

На обліку лікаря-нарколога ОСОБА_4 не перебувала, з 2017 року перебувала під наглядом лікаря-психіатра дитячого ( в 2020 році нагляд був припинений в зв`язку з відсутністю звернень за психіатричною допомогою), за місцем проживання характеризується задовільно.

Відповідно до інформації керівника «Центру пробації» від 22.09.2023 року - обвинувачена ОСОБА_4 у 2023 році тричі притягувалась до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184, ч. 1 ст. 175, ч. 1 ст. 178 КУпАП.

Призначаючи покарання, суд враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Встановлені Судом фактичні обставини вчиненого ОСОБА_4 злочину, наведені обставини про її особу, дають підстави для висновку про антисоціальну спрямованість особи обвинуваченої та усталеність її протиправної поведінки, а також про те, що вона зневажливо ставиться до суспільства та встановлених у ньому правил, і є особою зухвалою та схильною до вирішення своїх життєвих проблем, в тому числі матеріального характеру, шляхом вчинення умисних корисливих злочинів проти власності.

В розумінні Кримінального кодексу України інкримінований ОСОБА_4 злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України, належить до небезпечного, умисного тяжкого, корисливого кримінального правопорушення проти власності.

Причому, ОСОБА_4 скоїла злочин під час іспитового строку, який був для неї встановлений попереднім вироком суду, у зв`язку з чим суд, враховуючи ступінь тяжкості злочину, який вчинила обвинувачена, підвищену суспільну небезпеку злочину, характер та корисливий мотив злочину, враховуючи дані, які характеризують особу обвинуваченої, тому суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження нових кримінальних правопорушень як самою обвинуваченою так і іншими особами, є покарання, призначене із застосуванням вимоги ч. 1 ст. 71 КК України, тобто за сукупністю вироків, у вигляді позбавлення волі, яке наближене до мінімально можливого, шляхом часткового складання покарань за цим вироком та вироком Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська від 05.08.2021 року.

Під час досудового розслідування запобіжний захід ОСОБА_4 в межах кримінального провадження №0000815 не обирався.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Також, керуючись вимогою ст. 124 КПК України, підлягають стягненню з обвинуваченої ОСОБА_4 на користь експерта ОСОБА_12 витрати на залучення експерта у розмірі 260 грн.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, після складання та підписання повного тексту вироку суд користується своїм правом обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення (узгоджується з правовою позицією, яка викладена 13 вересня 2023 року у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду, справа № 638/4224/22, провадження № 51-2372 км 23).

Керуючись ст.ст. 368-371,373,374, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватою у пред`явленому обвинувачені у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України і призначити покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, шляхом часткового складання покарань, до призначеного за цим вироком покарання частково приєднати покарання у вигляді 1 (одного) місяця позбавлення волі, яке призначене за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05.08.2021 року, та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 5 (п`яти) років та 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання призначеного ОСОБА_4 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання та затримання засудженої поліцією.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь судового експерта ОСОБА_12 витрати, пов`язані із проведенням судово-товарознавчої експертизи № 4303/23 від 10.07.2023 року у розмірі 260 (двісті шістдесят) гривень.

Відповідно до ст. 100 КПК України: диск з відеозаписом з камери відео спостереження, яка розташована в приміщенні «Ломбард «ОНІКС» Анохіна, ОСОБА_10 », - зберігати в матеріалах кримінального провадження; мобільний телефон «SAMSUNG Galaxy M10», синього кольору, IMEI НОМЕР_1 , IMEI-2 НОМЕР_2 , повернути власнику - потерпілому ОСОБА_6 .

На вирок обвинувачена, захисник, прокурор можуть подати апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м.Дніпропетровська.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, повний текст вироку вручити учасникам судового провадження в день його проголошення.

Учаснику судового провадження - потерпілому, який не був присутнім при проголошенні резолютивної частини вироку, - копію повного тексту вироку направити не пізніше наступного дня після ухвалення вироку (ч. 7 ст. 376 КПК), та він може подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії вироку до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м.Дніпропетровська.

Головуючий суддя: ОСОБА_1