УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2024 року

м. Київ

Справа № 756/7974/22

Провадження № 51-1916 впс 24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув клопотання ОСОБА_4 про направлення кримінального провадження № 0000467 від 13 квітня 2017 року (справа № 756/7974/22) стосовно нього ж за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, а саме з Оболонського районного суду м. Києва до Личаківського районного суду м. Львова,

встановив:

До Верховного Суду у порядку ст. 34 КПК України надійшло вказане клопотання ОСОБА_4 .

Клопотання мотивоване тим, що кримінальне провадження № 0000467 від 13 квітня 2017 року щодо ОСОБА_4 надійшло до Оболонського районного суду м. Києва з порушенням правил територіальної підсудності, оскільки досудове розслідування було закінчено Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань, а тому вказане кримінальне провадження має бути направлене до суду, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування.

Зазначає, що відповідно до наказу Державного бюро розслідувань 15 березня 2022 року № 124 ДСК місцем здійснення досудового розслідування кримінальних проваджень слідчими першого відділу Управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань з 15 березня 2022 року на період дії воєнного стану в Україні до окремого наказу є Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у м. Львові (м. Львів, вул. Максима Кривоноса, 6), яке розташоване в межах територіальної юрисдикції Личаківського районного суду м. Львова.

Вважає, що оскільки ухвалою Верховного Суду від 18 липня 2022 року у кримінальному провадженні № 0000467 (справа № 463/4904/22) було відмовлено у задоволенні клопотання про направлення матеріалів із Личаківського районного суду м. Львова до Печерського районного суду м. Києва, цим фактично підтверджено підсудність Личаківського районного суду м. Львова.

Тому ОСОБА_4 вбачає, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні було направлено до Оболонського районного суду м. Києва з порушенням правил територіальної підсудності.

Представник потерпілої ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 подав заперечення на клопотання ОСОБА_4 , в якому просив залишити його без задоволення.

Від ОСОБА_4 надійшло окреме клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, оскільки він має супроводжувати на лікування свого батька, який є інвалідом другої групи. При цьому ОСОБА_4 наголошує на тому, що бажає взяти участь у судовому засіданні та висловити свою думку по змісту поданого ним клопотання.

Стосовно участі ОСОБА_4 у судовому засіданні Верховного Суду щодо розгляду поданого ним клопотання, колегія суддів вбачає таке.

Насамперед, колегія суддів відзначає, що зміст поданого ОСОБА_4 клопотання про відкладення судового засідання чітко вказує на те, що ОСОБА_4 обізнаний про час та місце розгляду його клопотання.про направлення кримінального провадження № 0000467 від 13 квітня 2017 року (справа № 756/7974/22) стосовно нього ж за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, а саме з Оболонського районного суду м. Києва до Личаківського районного суду м. Львова

При цьому, відповідно до вимог ч. 4 ст. 34 КПК України, про час та місце розгляду подання чи клопотання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого повідомляються учасники судового провадження, проте їх неприбуття не перешкоджає розгляду питання.

За змістом цієї норми КПК України клопотання чи подання, подане в порядку положень ст. 34 КПК України, може бути розглянуте без присутності учасника судового провадження, якщо такий учасник був повідомлений про час та місце судового розгляду, незалежно від причин неможливості його з`явлення до суду й незалежно від його бажання особисто взяти участь у розгляді такого клопотання чи подання.

Тому колегія суддів Верховного Суду не вбачає підстав для відкладення судового засідання за указаним вище клопотанням ОСОБА_4 про це.

Перевіривши доводи, наведені у клопотанні про направлення кримінального провадження до іншого суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів, колегія суддів дійшла висновку, що вононе підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 3 ст. 34 КПК України визначено, що питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, а також про направлення провадження з одного суду апеляційної інстанції до іншого, вирішується колегією суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду за поданням суду апеляційної інстанції або за клопотанням сторін чи потерпілого.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 34 КПК України кримінальне провадження може бути передано на розгляд до іншого суду, якщо: 1) до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил підсудності; 2) після задоволення відводів (самовідводів) чи в інших випадках неможливо утворити новий склад суду для судового розгляду; 3) обвинувачений чи потерпілий працює або працював у суді, до підсудності якого належить здійснення кримінального провадження; 4) ліквідовано суд, який здійснював судове провадження.

До початку судового розгляду у виняткових випадках кримінальне провадження (крім кримінальних проваджень, що надійшли на розгляд Вищого антикорупційного суду) з метою забезпечення оперативності та ефективності кримінального провадження може бути передано на розгляд іншого суду за місцем проживання обвинуваченого, більшості потерпілих або свідків, а також у разі неможливості здійснювати відповідним судом правосуддя (зокрема, надзвичайні ситуації техногенного або природного характеру, епідемії, епізоотії, режим воєнного, надзвичайного стану, проведення антитерористичної операції чи здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях).

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 на території України введено воєнний стан, й цей стан тривав на час вирішення питання щодо надходження обвинувального акту у цьому провадженні до суду й триває на даний час.

Обвинувальний акт щодо ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 365 КК України надійшов до Оболонського районного суду м. Києва 16 вересня 2022 року, що підтверджується відтиском штемпеля на копії супровідного листа, яка надана на запит з Оболонського районного суду м. Києва. Наступне судове засідання призначено на 16 травня 2024 року.

Відповідно до змісту ч. 9 ст. 615 КПК України в редакції станом на дату направлення обвинувального акту до суду, під час дії воєнного стану обвинувальні акти, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності скеровуються та розглядаються судами, у межах територіальної юрисдикції яких вчинено кримінальне правопорушення, а в разі неможливості з об`єктивних причин здійснювати відповідним судом правосуддя - судом, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, що закінчив досудове розслідування, або іншим судом, визначеним у порядку, передбаченому законодавством.

У змісті обвинувального акту, крім іншого, зазначено, що ОСОБА_4 05 квітня 2017 року, у період часу з 19 год 53 хв по 20 год 05 хв, обіймаючи посаду оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділу поліції № 2 (з обслуговування житлового масиву «Троєщина») Деснянського управління поліції ГУ НП у м. Києві та виконуючи обов`язки оперуповноваженого відділу боротьби з організованою злочинністю управління карного розшуку ГУНП у м. Києві, знаходячись у підземному паркінгу житлового будинку по АДРЕСА_1 , у зв`язку із виконанням службових обов`язків, діючи всупереч вимогам ст. ст. 3, 19, 21, 27, 28, 29, 30, 41, 68 Конституції України, ст. ст. 1, 3, 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 2, 3, 6, 7, 18, 23 Закону України « Про Національну поліцію» та грубо порушуючи норми, передбачені ст. ст. 29, 30, 31 36, 37, 38, 42, 43, 44 вказаного Закону, нехтуючи покладеними на нього службовими обов`язками працівника правоохоронного органу, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, без наявних на те законних підстав, при відсутності будь-якої загрози як своєму життю і здоров`ю, оточуючим, так і публічній безпеці та громадському порядку, за відсутності факту нападу, умисно та з особистих мотивів, безпричинно застосував відносно ОСОБА_5 , яка жодних протиправних дій та правопорушень не вчиняла, фізичну силу та спеціальні прийоми боротьби, завдаючи їй особливого фізичного болю і моральних страждань, в результаті чого спричинив легкі тілесні ушкодження.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у перевищенні службових повноважень, тобто умисному вчиненні працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому повноважень, що супроводжувались насильством, а також болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

Зі змісту обвинувального акту вбачається, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 365 КК України надійшов до Оболонського районного суду м. Києва із дотриманням правил територіальної підсудності за місцем вчинення кримінального правопорушення, що відповідає положенням ч. 9 ст. 615 КПК України у редакції станом на час надходження обвинувального акту до суду.

Посилання ОСОБА_4 на зміст ухвали Верховного Суду від 18 липня 2022 року у кримінальному провадженні № 0000467 (справа № 463/4904/22) є нерелевантними, оскільки у вказаному судовому рішенні мова йде не про аспекти територіальної підсудності кримінального провадження по суті щодо обвинувального акту, а про аспекти територіальної підсудності клопотання слідчого про встановлення строку для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Територіальна підсудність судового розгляду зазначених проваджень чинним КПК України регулюється по-різному різними правовими нормами, зокрема положеннями ч. 9 ст. 615 і ч. 10 ст. 290 КПК України відповідно, в яких передбачені різні підходи до визначення територіальної підсудності розгляду судами указаних проваджень.

За таких обставин колегія суддів Верховного Суду не вбачає підстав для передачі кримінального провадження щодо ОСОБА_4 до Личаківського районного суду м. Львова, як про це просить у своєму клопотанні ОСОБА_4 , з мотивів порушення територіальної підсудності цього кримінального провадження.

Тому, керуючись положеннями ст. 34, ч. 9 ст. 615 КПКУкраїни, Верховний Суд

постановив:

Клопотання ОСОБА_4 про направлення кримінального провадження № 0000467 від 13 квітня 2017 року (справа № 756/7974/22) стосовно нього ж, за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, з Оболонського районного суду м. Києва до Личаківського районного суду м. Львова залишити без задоволення.

Ухвала Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3