Справа № 438/63/24
Провадження № 1-кп/438/38/2024
В И Р О К

іменем України

07 березня 2024 року м. Борислав

Бориславський міський суд Львівської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001084 від 28.11.2023 р. відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Борислав Львівської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, несудимого в силу ст. 89 КК України, військовозобов`язаного, зареєстрованого та мешкаючого в АДРЕСА_1

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України

ВСТАНОВИВ:

Указом Президента України №734/2023 від 06.11.2023 р. «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 3429-IX від 08.11.2023 р. «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX, Указом від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, Указом від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-IX, Указом від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-IX, Указом від 7 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738-IX, Указом від 6 лютого 2023 року № 58/2023, затвердженим Законом України від 7 лютого 2023 року № 2915-IX, Указом від 1 травня 2023 року № 254/2023, затвердженим Законом України від 2 травня 2023 року № 3057-IX, та Указом від 26 липня 2023 року № 451/2023, затвердженим Законом України від 27 липня 2023 року № 3275-IX), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 24.11.2023 р. о 00 год. 16 хв. ОСОБА_4 , знаходячись в приміщенні АЗС «WOG» на вулиці Коваліва 56А у місті Борислав Львівської області, побачив на столі поряд з кавовим апаратом чохол від мобільного телефону з поміщеними в нього грошовими коштами, які там попередньо залишив оператор АЗС«WOG» ОСОБА_5 , після чого у нього виник умисел на таємне викрадення чужого майна.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , в той же час усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх злочинних дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи їх настання, переслідуючи корисливий мотив, з метою особистого збагачення за рахунок чужого майна, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, скориставшись тим, що за його діями не спостерігають працівники АЗС «WOG» та інші сторонні особи, шляхом вільного доступу таємно викрав зі столу на якому розміщений кавовий апарат, що розташований у приміщенні зазначеної АЗС, силіконовий чохол від мобільного телефону (який матеріальної цінності для потерпілого не становить) з поміщеними в нього грошовими коштами в сумі 420 гривень та банківською картою АТ «Райффайзен Банк» номер НОМЕР_1 , після чого залишив місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядився викраденим на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_5 майнову шкоду на загальну суму 420 грн.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Крім того, встановлено, що 24.11.2023 року о 00 год. 16 хв. ОСОБА_4 , реалізовуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх злочинних дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи їх настання, переслідуючи корисливий мотив, з метою особистого збагачення за рахунок чужого майна, діючи з прямим умислом, знаходячись в приміщенні АЗС «WOG» на вулиці Коваліва 56А у місті Борислав Львівської області, шляхом вільного доступу таємно викрав зі столу на якому розміщений кавовий апарат, що розташований у приміщенні зазначеної АЗС, силіконовий чохол від мобільного телефону (який матеріальної цінності для потерпілого не становить). В подальшому, оглянувши даний чохол, ОСОБА_4 виявив у ньому банківську карту «VISA» номер НОМЕР_1 (з безконтактною технологією проведення платежів), яка належать ОСОБА_5 , емітентом якої є АТ «Райффайзен Банк», яка згідно ст. 1 Закону України «Про інформацію» № 2657-ХП від 2 жовтня 1992 року, п. 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи коштів в Україні» № 2346-III від 05 квітня 2001 року, ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» № 2121-ІІІ від 7 грудня 2000 року, «Положення про міжбанківські розрахунки», затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 08 жовтня 1998 року № 414, та примітки до ст. 358 Кримінального Кодексу України, є офіційним документом, після чого в останнього виник умисел на її викрадення з метою використання в особистих цілях для безготівкових розрахунків в подальшому.

Таким чином, ОСОБА_4 , обвинувачується у викраденні офіційного документу ОСОБА_5 з корисливих мотивів, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину за всіма епізодами визнав повністю. Суду показав, що 24.11.2023 р. у нічний час він із своїм знайомим зайшли на АЗС ВОГ по вул. Коваліва в м. Бориславі аби взяти кави. В той час, коли знайомий розмовляв із продавцем, обвинувачений побачив біля кавомашини чохол від телефону, у якому були гроші та банківська картка. Їх він вирішив вкрасти, розуміючи, що за його діями ніхто не спостерігає, що він і зробив. Як з`ясувалося, у чохлі було 420 гривень готівкою та картка «Райффайзенбанку». Гроші наступного дня він витратив на власні потреби. За допомогою банківської картки він хотів розрахуватися у магазині, але в нього не вийшло. Також обвинувачений пояснив, що знає про існування воєнного стану у країні. Шкодує про свій вчинок, із потерпілим він повністю розрахувався, добровільно видав працівникам поліції викрадену ним банківську карту. Просив його суворо не карати.

У зв`язку із безсумнівним та добровільним визнанням у повному обсязі обвинуваченим своєї провини в інкримінованому йому діянні та цивільного позову, погодження з кваліфікацією вчиненого ним діяння, підтвердженням ним його фактичних обставин, усвідомленням і правильним розумінням роз`ясненого судом положення частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України про те, що у випадку визнання ним змісту даних фактичних обставин, сторони кримінального провадження будуть позбавлені права оскаржувати їх в апеляційному порядку, відсутністю заперечень проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, суд ухвалив дослідити докази, обмежившись показаннями обвинуваченого, а також документами, що характеризують його особу, підтверджують процесуальні витрати та щодо речових доказів.

Таким чином суд дійшов висновку, що фактичні підстави для визнання винуватості обвинуваченим наявні, діяння, у вчиненні яких він обвинувачується, мали місце.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 185 КК України, та за ч. 1 ст. 357 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану,та викрадення офіційного документу з корисливих мотивів.

ОСОБА_4 винуватий у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень та підлягає за це покаранню.

При призначенні покарання обвинуваченому суд, згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а ще має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Вчинені обвинуваченим кримінальні правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до тяжкого злочину та кримінального проступку.

Вивченням даних щодо особи обвинуваченого встановлено, що він несудимий в силу ст. 89 КК України, неодружений, не працює, задовільно характеризується, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра.

Обставинами, які пом`якшують покарання, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, які б обтяжували покарання, при судовому розгляді не встановлено.

На підставі викладеного, суд вважає за доцільне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 необхідні та достатні для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі, а за ч. 1 ст. 357 КК України у вигляді обмеження волі, у мінімальних межах санкцій вказаних статей КК України, не знаходячи підстав для обрання інших видів або розмірів покарання.

Оскільки ОСОБА_4 вчинив декілька кримінальних правопорушень, передбачених різними статтями КК України, то, відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, обвинуваченому слід призначити покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Відповідно до висновку Дрогобицького районного відділу Філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області (досудової доповіді), з урахуванням інформації, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, можливе виправлення без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк зі звільненням від відбування покарання з випробуванням з покладанням на засудженого певних обов`язків.

Приймаючи до уваги характеризуючи дані про обвинуваченого, суд дійшов висновку про можливість його виправлення без відбування покарання, та, на підставі ст. 75 КК України, вважає за доцільне звільнити його від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком, тривалістю у мінімальних межах, передбачених ч. 4 ст. 75 КК України, та поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України, скасувавши їх арешт.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні, цивільного позову не заявлено. Підстав для застосування запобіжного заходу немає.

Керуючись ст.ст. 374-376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Борислав Львівської області, громадянина України, визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України та призначити йому покарання: - за ч. 4 ст. 185 КК України у вигляді п`яти років позбавлення волі; - за ч. 1 ст. 357 КК України у вигляді одного року обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання звільнити з випробуванням, встановивши іспитовий строк в один рік, та на підставі ст. 76 КК України, покласти на засудженого обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання і роботи.

Речові докази:

банківську карту «VISA» номер НОМЕР_1 , яка належать ОСОБА_5 та поміщену до камери зберігання речових доказів Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області повернути потерпілому за належністю, скасувавши її арешт;

кросівки, спортивні штани, чоловічу куртку, які належать обвинуваченому ОСОБА_4 , поміщені до камери зберігання речових доказів Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області повернути потерпілому за належністю, скасувавши їхній арешт.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Бориславський міський суд Львівської області протягом 30 днів з моменту його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Суддя Дмитро ПАНТЕЛЄЄВ