КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу прокурора Дарницької окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 25 січня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 25.01.2024 відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого слідчого відділу Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_6 , погодженого прокурором Дарницької окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_5 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000605 від 24.01.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, прокурор Дарницької окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого про арешт майна.

В апеляційній скарзі прокурор зазначав, що вилучене в ході огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 , майно має важливе значення для проведення досудового розслідування, оскільки містить на собі сліди кримінального правопорушення та інші відомості, які можуть бути використані, як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

_____________________________________________________________________________________

Справа № 753/1872/24 Слідчий суддя - ОСОБА_7

Апеляційне провадження № 11-сс/824/2069/2024 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

Законодавством не передбачено імперативних вимог про обов`язкове долучення до матеріалів клопотання про арешт майна постанови про визнання відповідного майна речовим доказом, а тому слідчий суддя безпідставно послався на вказану обставину як на підставу для відмови у задоволенні клопотання.

Крім того, прокурором під час судового розгляду було заявлено клопотання про долучення та дослідження відповідного процесуального документа - постанови про визнання речовим доказом, однак у такому клопотанні слідчим суддею відмовлено, мотиви прийнятого рішення в оскаржуваній ухвалі не наведені.

Також, апелянт зазначав, що крім можливості проникнення до житла особи на підставі судового рішення, закон передбачає можливість проникнути до житла також і в разі її добровільної згоди. У цьому кримінальному провадженні така згода була отримана і вона була добровільною. Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду та спростовує позицію слідчого судді про відсутність в матеріалах клопотання доказів законності проведення огляду місця події.

Власник майна та його представник у судове засідання не прибули, , клопотань про відкладення судового засідання не подавав та причини неявки суду не повідомили.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 172, ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності власника майна та його представника.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи прокурора ОСОБА_5 , який просив задовольнити подану апеляційну скаргу, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів клопотання, слідчим відділом Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000605 від 24.01.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Згідно даних клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що 23.01.2024 приблизно о 23 год. 00 хв. ОСОБА_8 знаходився на загальному коридорі 9 поверху 1 під`їзду по АДРЕСА_2 , де в той час перебували ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які дзвонили в квартири. ОСОБА_8 підійшов до останніх та в ході спілкування зробив зауваження з приводу шуму на коридорі. Під час спілкування у ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виник словесний конфлікт на побутовому ґрунті.

В ході конфлікту, ОСОБА_8 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, зайшов до себе в квартиру та взяв ніж, після чого продовжуючи свої злочинні дії, вийшов на загальний коридор та підійшов до ОСОБА_9 та тримаючи у руках ніж, керуючись виниклим злочинним умислом, направленим на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, наніс один цілеспрямованих удар ножем в область живота потерпілого, спричинивши останньому тяжкі тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення передньої черевної стінки з ушкодженням печінки.

Згідно даних протоколу огляду від 24.01.2024, складеного слідчим слідчого відділу Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_11 , на підставі добровільної згоди ОСОБА_12 , цього ж дня проведено огляд квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено майно, а саме: предмет схожий на ніж з рукояткою чорного кольору, який поміщено до паперового конверту; куртку чорного кольору, яку поміщено до спеціального пакету PSP4197474; кофту білого кольору з слідами речовини бурого кольору, яку поміщено до спеціального пакету NPU1306060.

Постановою слідчого слідчого відділу Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві ОСОБА_13 від 24.01.2024 майно, вилучене у ході огляду за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: предмет схожий на ніж з рукояткою чорного кольору, який поміщено до паперового конверту; куртку чорного кольору, яку поміщено до спеціального пакету PSP4197474; кофту білого кольору з слідами речовини бурого кольору, яку поміщено до спеціального пакету NPU1306060, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000605 від 24.01.2024.

24.01.2024 о 18 год. 45 хв. ОСОБА_8 в рамках даного кримінального провадження вручено повідомлення про підозру у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 1 ст. 121 КК України.

25.01.2024 старший слідчий слідчого відділу Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_6 звернулася до слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва із клопотанням, погодженим прокурором Дарницької окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_5 , в якому просила накласти арешт на майно, а саме: предмет схожий на ніж з рукояткою чорного кольору, який поміщено до паперового конверту; куртку чорного кольору, яку поміщено до спеціального пакету PSP4197474; кофту білого кольору з слідами речовини бурого кольору, яку поміщено до спеціального пакету NPU1306060.

Ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 25.01.2024 відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000605 від 24.01.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, з підстав відсутності у доданих до клопотання слідчого матеріалах постанови слідчого про визнання вилученого майна речовими доказами та доказів законності проведеного невідкладеного огляду з метою вилучення вказаних доказів, а також відомостей про належність вилученого майна певній особі.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним уст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги слідчим суддею не дотримані.

Дослідивши доводи клопотання слідчого та матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що встановлені у даному кримінальному провадженні фактичні обставини кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за яким здійснюється досудове розслідування, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку, що майно, вилучене в ході огляду 24.01.2024 за адресою: АДРЕСА_1 , відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, оскільки воно може зберегти на собі сліди або містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту и обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, що відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для їх арешту як речових доказів з метою збереження.

Крім того, згідно даних долученої до апеляційної скарги прокурора постанови слідчого слідчого відділу Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві ОСОБА_13 від 24.01.2024, вилучене у ході огляду за адресою: АДРЕСА_1 , майно визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

При цьому, посилання слідчого судді в оскаржуваній ухвалі, як на підставу для відмови у задоволенні клопотання, на відсутність у матеріалах клопотання постанови про визнання вилученого майна речовими доказами у кримінальному провадженні, не може бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання слідчого, оскільки положеннями ст. 171 КПК України не передбачено конкретного переліку документів та матеріалів, які слідчий зобов`язаний долучити на обґрунтування доводів свого клопотання. Разом з тим, слідчий суддя не був позбавлений можливості з`ясувати у сторони обвинувачення наявність відповідного процесуального рішення про визнання майна речовим доказом, або витребувати вказані матеріали.

На переконання колегії суддів, слідчим у клопотанні, у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170 - 173 КПК України доведено, що існують правові підстави для накладення арешту на вилучене у ході огляду за адресою: АДРЕСА_1 , майно з метою забезпечення збереження вказаного майна як речових доказів, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути приховане, пошкоджене, зіпсоване, втрачене, знищене, використане, перетворене, пересунуте, передане, відчужене чи зникнути.

З огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Крім того, колегія суддів не погоджується із посиланням слідчого судді, як на підставу для відмови у задоволенні клопотання, на відсутність доказів законності проведеного невідкладеного огляду з метою вилучення вказаних доказів з метою вилучення вказаних доказів.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 237 КПК України, огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

Згідно ч. 1 ст. 233 КПК України, ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.

Як убачається із матеріалів судового провадження, 24.01.2024 слідчим слідчого відділу Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_11 проведено огляд квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі добровільної згоди ОСОБА_12 . Вказане підтверджується даними долученої до клопотання заяви ОСОБА_12 від 24.01.2024, що залишилось поза увагою слідчого судді /а.с. 14/.

Згідно з висновком колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеним у справі № 610/569/19, встановлення наявності й добровільності згоди особи на проведення в її житлі або іншому володінні огляду є важливим для визначення допустимості доказів, отриманих у результаті такого огляду, оскільки за такої згоди немає потреби звертатися до слідчого судді в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України.

Колегією суддів не встановлено невідповідності клопотання прокурора про арешт майна вимогам ст.ст. 170, 171 КПК України.

З урахуванням наведеного, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, вилучене під час огляду за адресою: АДРЕСА_1 , майно підлягає арешту з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами у межах кримінального провадження № 0000605 від 24.01.2024 та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про однобічність і необ`єктивність судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, а апеляційна скарга прокурора - задоволенню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вказане в клопотанні майно, оскільки останнім в повній мірі доведено необхідність накладення арешту на майно з метою забезпечення його збереження як речових доказів у кримінальному провадженні.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Дарницької окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 25 січня 2024 року, -скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ Дарницького управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_6 , погоджене прокурором Дарницької окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_5 ,задовольнити та накласти арешт на предмет схожий на ніж з рукояткою чорного кольору, який поміщено до паперового конверту; куртку чорного кольору, яку поміщено до спеціального пакету PSP4197474; кофту білого кольору з слідами речовини бурого кольору, яку поміщено до спеціального пакету NPU1306060.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3