15.02.2024 Справа № 756/1455/24
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 756/1455/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.02.2024 місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

слідчий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора у кримінальному провадженні прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0003227 від 21.05.2020 за ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 3652 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,

представник власника майна, адвокат ОСОБА_4 ,

третя особа, щодо майна якої

вирішується питання про арешт, ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:

До провадження слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання прокурора у кримінальному провадженні прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про накладення арешту на майно.

Як зазначає прокурор, досудовим розслідуванням попередньо встановлено, що організована група невстановлених осіб, у невстановлений час та місці, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, за попередньою змовою, незаконного заволоділи квартирою АДРЕСА_1 .

Обгрунтовуючи вимоги клопотання, прокурор зазначає, що вказана квартира на праві приватної власності належала ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 17.12.2021 ОСОБА_6 помер, та у зв`язку з тим що у останнього не було родичів, вказана квартира, згідно ст. 1277 ЦК України та ст. 338 ЦПК України, мала бути визнана відумерлою спадщиною і перейти до територіальної громади міста Києва. Однак, 24.12.2021 приватний нотаріус ОСОБА_7 внесла в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, договір дарування від 26.04.2010, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_8 , згідно якого ОСОБА_6 ніби продав вказану квартиру ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зареєстрований договір було посвідчено 26.04.2010, а ОСОБА_6 , проживав за адресою: АДРЕСА_2 , до своєї смерті, тобто до 17.12.2021. 03.02.2022 стороною обвинувачення було отримано відповідь з «Київського міського бюро технічної інвентаризації», згідно якої на підставі вказаного договору право власності на квартиру не реєструвалося. Таким чином прокурор у клопотанні зазначає, що договір дарування від 26.04.2010, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_10 , предметом якого стала квартира за адресою: АДРЕСА_2 , являється підробленим, а ОСОБА_9 , який ніби став власником квартири являється підставною особою.

Прокурор у клопотанні посилається на те, що злочинна організована група осіб, дізнавшись про смерть ОСОБА_6 , будучи обізнаною з процедурою юридичного оформлення даного факту, вирішили незаконно заволоділи квартирою за адресою: АДРЕСА_2 . Для цього 24.12.2021 ОСОБА_9 , використовуючи підроблений договір дарування від 26.05.2010 посвідчений нотаріусом ОСОБА_10 , згідно якого ОСОБА_6 ніби подарував вказану квартиру ОСОБА_9 звернувся до приватного нотаріуса ОСОБА_7 для внесення відомостей до реєстре нерухомого майна. В подальшому ОСОБА_9 , здав оренду на усній домовленості для проживання в оренду квартиру ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

31.01.2024 на підставі ухвали слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 18.01.2024 (справа №756/781/24) було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_2 , де фактично проживає ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в ході якого було виявлено та вилучено, серед іншого:

сім флеш-накопичувачів різного об`єму пам`яті; шість карт пам`яті різного об`єму пам`яті; ноутбук чорного кольору марки «ASUS» (s/n НОМЕР_1 ); мобільний телефон чорного кольору марки «SAMSUNG» в чохлі чорного кольору (заблокований); мобільний телефон марки CUBOT (ІМЕІ №1: НОМЕР_2 , ІМЕІ №2: НОМЕР_3 ); оригінали документів на різні ім`я на 21 арк.; блокнот коричневого кольору з чорновими записами та рукописним текстом; дві зв`язки ключів від приміщень (квартири, тамбурних дверей та дверей під`їзду).

Вказане майно постановою слідчого було визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Враховуючи, що вказані матеріальні об`єкти органом досудового розслідування визнані речовими доказами у кримінальному провадженні відповідно до положень ст. 98 КПК України, а тому з метою забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування та судового розгляду, на переконання прокурора, відповідно до вимог статей 167, 170 КПК України існують достатні підстави для накладення арешту на майно, що було вилучене в ході проведення вказаних слідчих (розшукових) дій, оскільки незастосування арешту може призвести до зникнення, втрати або пошкодження майна, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити.

Представник третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні звернув увагу слідчого судді на порушення розумних строків при здійсненні досудового розслідування. Зазначив, що майно, на арешті якого наполягає сторона обвинувачення, не було прямо передбачено ухвалою про надання дозволу на проведення обшуку, а відтак не могло бути вилученим. При цьому зазначив, що оскільки у кримінальному провадженні призначено експертизу та вказане майно надано у розпорядження експерта, то проти задоволення клопотання не заперечує.

У судовому засіданні ОСОБА_5 , посилаючись на те, що вона є орендарем вказаної квартири та техніка, на арешті якої наполягає сторона обвинувачення, є її власністю, а вона не має відношення до кримінального провадження, просила відмовити у задоволенні клопотання в частині накладення арешту на ноутбук чорного кольору марки «ASUS» та мобільні телефони, повернувши їх їй.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що СВ Оболонського УП ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0003227 від 21.05.2020 за ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 3652 КК України.

31.01.2024 майно, вилучене в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_2 , визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Відповідно до штампу вхідної кореспонденції Оболонського районного суду міста Києва 01.02.2024 прокурор Оболонської окружної прокуратури м. Києва звернувся до слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, а тому слідчий суддя вважає, що слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням у межах строку, передбаченого ч. 5 ст. 171 КПК України.

Майнові права захищаються в Україні, як Конституцією, так і іншими нормативно-правовими актами. Зокрема частинами 1 і 5 статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170, ч. 3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. Такий арешт може бути накладено на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій та набуті кримінально протиправним шляхом.

Таким чином, визначальною юридичною ознакою речового доказу є можливість використання його як матеріального носія інформації щодо обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Матеріали клопотання свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що майно, на арешті якого наполягає сторона обвинувачення, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу, оскільки має відношення до кримінального провадження, і таким чином може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні вказаного майна до встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, а тому, враховуючи, що постановою слідчого від 31.01.2024 у кримінальному провадженні призначено комп`ютерно-технічну експертизу, для проведення якої необхідна, в тому числі, і вилучена техніка, з огляду на те, що внаслідок доведеності існування ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, на думку слідчого судді наявні підстави для накладення арешту на вказане майно з тимчасовим позбавленням права на користування розпорядження та відчуження майна будь-кому і будь-яким чином з метою забезпечення збереження речових доказів задля забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування у вказаному кримінальному провадженні та виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України.

Втручання держави в право на мирне володіння своїм майном в даному випадку є виправданим, оскільки, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, здійснюється на підставі закону, з метою задоволення суспільного інтересу, з дотриманням принципів пропорційності та справедливої рівноваги.

За таких обставин, враховуючи, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання в цій частині підлягає задоволенню.

При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

Що стосується доводів ОСОБА_5 про те, що вилучене в ході проведення обшуку майно, а саме: ноутбук чорного кольору марки «ASUS» (s/n НОМЕР_1 ); мобільний телефон чорного кольору марки «SAMSUNG» в чохлі чорного кольору (заблокований); мобільний телефон марки CUBOT (ІМЕІ №1: НОМЕР_2 , ІМЕІ №2: НОМЕР_3 ), належить їй, та перебувало у обшукуваному приміщенні внаслідок того, що остання винаймає вказану квартиру слідчий суддя не приймає до уваги, оскільки такі доводи не підтверджені відповідними доказами, а також суперечать як відомостям, зафіксованим у протоколі обшуку від 31.01.2024, який не містить зауважень щодо наявності інших володільців вказаної квартири, так і показанням свідків (сусідів), протоколи допиту яких долучені до матеріалів клопотання, які повідомили, що користувався вказаною квартирою лише ОСОБА_11 .

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтями 98, 100, 107, 131, 132, 171173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора у кримінальному провадженні прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні №0003227 від 21.05.2020:

вилучене в ході проведення 31.01.2024 обшуку за місцем проживання ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме квартири за адресою: АДРЕСА_2 , а саме:

сім флеш-накопичувачів різного об`єму пам`яті; шість карт пам`яті різного об`єму пам`яті; ноутбук чорного кольору марки «ASUS» (s/n НОМЕР_1 ); мобільний телефон чорного кольору марки «SAMSUNG» в чохлі чорного кольору (заблокований); мобільний телефон марки CUBOT (ІМЕІ №1: НОМЕР_2 , ІМЕІ №2: НОМЕР_3 ); оригінали документів на різні ім`я на 21 арк.; блокнот коричневого кольору з чорновими записами та рукописним текстом; дві зв`язки ключів від приміщень (квартири, тамбурних дверей та дверей під`їзду).

Заборонити користування, розпоряджання та відчуження будь-кому і будь-яким чином вказаним майном.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1