Справа № 521/792/24
Номер провадження:1-кп/521/1241/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2024 року м.Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Одеси кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0001600 від 13.11.2023 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Одеса, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- вироком Іллічівського міського суду Одеської області від 23.10.2023 року за ч.1 ст.190, ч.2 ст.190, ст.70 КК України до 2 років 6 місяців обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від покарання у зв`язку із призначенням іспитового строку на 2 роки;

-вироком Малиновського районного суду м.Одеси від 21.12.2023 року за ч.2 ст.190 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання призначеного вироком Іллічівського районного суду Одеської області від 23.10.2023, остаточно призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від покарання у зв`язку із призначенням іспитового строку на 3 роки.

-вироком Малиновського районного суду м.Одеси від 29.01.2024 року за ч.1 ст.309 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ст.71 КК України частково приєднано невідбуте покарання за вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 21.12.2023 та остаточно призначено покарання у вигляді 3 років 1 місяця позбавлення волі,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 09.10.2023 року, більш точного часу під час судового розгляду встановити не вдалось, перебуваючи біля закинутого будинку за адресою: м.Одеса, вул.Святослава Ріхтера, 127/1 помітив у поліетиленовому пакеті, який знаходився на лавці банківську платіжну карту номер № НОМЕР_1 з паролем, яка була видана АТ КБ «Приват Банк» та належала ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка відповідно до ст.1 Закону України «Про інформацію», пп.1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст.1, п.15.2 ст.15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч. 4 ст. 51 Закону «Про банки та банківську діяльність», примітки до ст. 358 КК України є офіційним документом, оскільки містить зафіксовану на матеріальному носієві інформацію, яка підтверджує та посвідчує певні факти, які здатні спричинити наслідки правового характеру, та видана повноважною особою юридичної особи з дотриманням визначеної законом форми та містить передбачені законом реквізити.

В цей момент, ОСОБА_4 усвідомлюючи, що картка та наявні на ній грошові кошти є чужою власністю, діючи умисно, маючи умисел, спрямований на привласнення офіційного документу, маючи при цьому корисливу мету, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, маючи на меті подальше використання цієї картки у власних злочинних, корисливих цілях, а саме для заволодіння грошовими коштами, розуміючи, що зазначена банківська картка належить іншій особі, маючи можливість ідентифікувати особу, яка втратила зазначене майно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, із корисливим мотивом, привласнив банківську платіжну карту № НОМЕР_1 , яка використовувалась та належала потерпілій ОСОБА_5 з метою подальшого використання в корисних цілях, таким чином позбавив потерпілу можливості використовувати зазначену картку за призначенням, тобто умисно привласнивши вказаний офіційний документ.

Кримінальна відповідальність за вчинений злочин, передбачена ч.1 ст.357 КК України, а саме за привласнення офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів.

В подальшому, після привласнення банківської платіжної карти № НОМЕР_1 , яка була видана АТ КБ «ПриватБанк» та належала ОСОБА_5 , ОСОБА_4 усвідомлюючи, що відповідно Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-ХІ від 24.02.2022 введено воєнний стан на всій території України строком на 30 діб», який неодноразово продовжувався, останній раз - Указом Президента України №451/2023 від 26.06.2023 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 18 серпня 2023 року строком на 90 діб, тобто, діючи в умовах воєнного стану, продовжуючи реалізацію свого загального злочинного умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, а саме грошових коштів, які знаходились на банківській платіжній карті № НОМЕР_1 , яка була видана АТ КБ «ПриватБанк» та належить ОСОБА_5 , шляхом зняття грошових коштів у різних банкоматах Хаджибейського району в м. Одеса, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи протиправність своїх дій та настання негативних наслідків, діючи умисно,повторно, здійснив зняття готівки у кількості 9 разів у різних банкоматах Хаджибейського району в м. Одеса у період з 10.10.2023 по 14.10.2023 за допомогою привласненої банківської платіжної картки АТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_1 , які охоплювались єдиним умислом та своїми умисними діями, ОСОБА_4 завдав ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 27100 гривень 00 копійок.

Кримінальна відповідальність за вчинений злочин, передбачена ч.4 ст.185 КК України, а саме за таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, передбачених ч.1 ст.357, ч.4 ст.185 КК України, визнав повністю, обставини, викладені в обвинувальному акті підтвердив та пояснив, що дійсно за вказаних в обвинувачені обставинах вчинив викрадення та привласнення банківської картки потерпілої. А саме перебував на вул.С.Ріхтера у м.Одеса у вечірній час на лавочці, де поряд сидів його знайомий на ім`я ОСОБА_6 та у якогов пакеті були банківськи картки. Як пояснив ОСОБА_6 йому хтось дав пакет з речами, оскільки їх треба було комусь повернути, поки ОСОБА_6 відволікся, він забрав одну картуку, на упаковці якої було написано пінкод. У вказаний час здійснив зняття готівкових коштів, які використав на свої власні потреби, купив мобільний телефон, в подальшому перебуваючи на вулиці у стані сп`яніння у нього викрали мобільний телефон та картку. В скоєному щиро покаявся, надав свідчення, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінальних правопорушень, просив суворо його не карати, врахувати, що він має намір відшкодувати потерпілій матеріальну шкоду. Цивільний позов потерпілої визнає у повному обсязі.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що 09.10.2023 року вона у вечірній час прийшла до свого будинку по вул.Овідіопольська дорога, що знаходиться поряд з вул.С.Ріхтера у м.Одеса, та перед вхідними дверима їй зателефонували на мобільний телефон, вона відволіклася, повісила сумку поряд на ручку та коли закінчила розмову виявила, що її сумка з банківською карткою зникла. Кто її викрав не бачила. Одразу ж зателефонувала до банку та заблокувала картку. Коли відвідала відділення банку, з`ясувалося, що з карткового рахунку були зняті кошти без її відома, тоді звернулася до поліції. Загалом у період з 10.10.2023 року по 14.10.2023 року було знято 27100 грн., які вона просить стягнути з обвинуваченого на її користь. Якщо обвинувачений не збирається відшкодувати їй шкоду, просила призначити йому покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд, враховуючи позицію обвинуваченого щодо вчиненого злочину, за згодою учасників судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, оскільки учасники кримінального провадження вважають, що фактичні обставини провадження підтверджені доказами, що знаходяться у матеріалах провадження та не потребують дослідження під час судового розгляду, суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість, так само визнає фактичні обставини провадження доведеними. Тому суд, за згодою учасників судового провадження вважає доцільним обмежитись дослідженням доказів, а саме допитом обвинуваченого, дослідженням даних, які характеризують його особу та обставин, що мають значення для визначення міри покарання та стосовно цивільного позову.

При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Допитавши обвинуваченого, потерпілу, вивчивши матеріали кримінального провадження, стосовно характеристики особи обвинуваченого, суд приходить до висновку, що події кримінальних правопорушень мали місце, вина обвинуваченого доведена повністю та його дії вірно кваліфіковані:

-за ч.1 ст.357 КК України, а саме як привласнення офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів.;

-за ч.4 ст.185 КК України, а саме як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно в умовах воєнного стану.

Вирішуючи питання про призначення покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до вимог ст.50 КК України при призначенні міри покарання обвинуваченому, суд вважає за необхідне призначити такий захід примусу, який би був відповідною мірою кари за скоєне, сприяв виправленню засудженого та запобігав вчиненню інших злочинів.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена у справі «Езе і Коннорс проти Сполученого Королівства» від 09 жовтня 2003 року, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Згідно зі ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

Відповідно до ст.12 КК України правопорушення, інкриміновані обвинуваченому:

-за ч.1 ст.357 КК України відноситься до категорії проступку;

-за ч.4 ст.185 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 суд, відповідно до ст. 66 КК України, враховує обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, який щиро розкаявся у вчиненому, вину визнав повністю, дав правдиві свідчення.

Відповідно до ст.67 КК України обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Щодо особи обвинуваченого, то він раніше неодноразово судимий, не працює, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.

Враховуючи обставини вчинення кримінальних правопорушень, їх мету та мотиви, наведені вище, сукупність обставин, які пом`якшують покарання , відсутність обставин, які обтяжують його, дані про особу обвинуваченого, його поведінку після вчинення злочину, а також, що він зрозумів та усвідомив протиправність своєї поведінки, суд, з урахуванням думки сторони обвинувачення, потерпілої, сторони захисту - обвинуваченого, вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у межах санкцій статей: за ч.1 ст.357 КК України у виді обмеженя волі, за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі.

Остаточне покарання ОСОБА_4 належить призначити на підставі ч.1 ст.70 та врахуванням вимог п.п. б) п.1 ч.1 ст.72 КК України, що одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі, за сукупністю кримінальних правопорушень із застосуванням принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі.

Враховуючи, що кримінальні правопорушення, за якими проводиться розгляд даного кримінального провадження, вчинений обвинуваченим до постанолення відносно нього попереднього вироку Малиновського районного суду м.Одеса від 29.01.2024 року, тому суд призначає обвинуваченому покарання за приписами ч.4 ст.70 КК України з урахуванням вищезазначеного вироку.

Також суд приходить до висновку про застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала відповідно до вимог ч.1 ст.1166 ЦК України.

Потерпілою заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого на її користь матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у сумі 27100 грн., який було доведено під час розгляду кримінального провадження, а саме підтверджується роздруківкою з банківського рахунку потерпілої, відповідно до якошо у період з 10.10.2023 року по 14.10.2023 року було здійснено операції по зняттю готівкових коштів на загальну суму 27100 грн.. При цьому суд враховує визнання відповідачем - обвинуваченим цивільного позову, тому відповідно до вимог ст. 128 КПК України позовні вимоги потерпілої підлягають задорволенню.

Керуючись ст. ст. 128, 349, 373,374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень та призначити покарання:

-за ч.1 ст.357 КК України у виді 2 (двох) років обмеження волі;

-за ч.4 ст.185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України та ч.1 ст.72 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Відповідноі до ч.4 ст.70 КК України за правилами призначення покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового складання даного покарання з покаранням, призначеним вироком Малиновського районного суду м.Одеса від 29.01.2024 року, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 5 місяців (п`яти) позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту його фактичного затримання, взявши під варту у залі суду.

До набрання вироком законної сили обрати ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Одеський слідчий ізолятор».

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду у сумі 27100 (двадцять сім тисяч сто) грн.

Вирок суду може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд м.Одеси протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційних скарг, якщо такі скарги не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копії вироку негайно після його проголошення вручаються обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1