Провадження № 1-кс/947/3469/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2024 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваної ОСОБА_4 , захисника підозрюваної адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0001039 від 03.09.2022 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Одеси, громадянки України, з середньою спеціальною освітою, не одружена, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, 28.06.2007 та 06.01.2018 років народження, працює ТОВ «КЛІНИКА СІМЕЙНОЇ МЕДИЦИНИ ІЛАЙФ» зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий у клопотанні зазначає про те, що ОСОБА_4 , перебуваючи на посаді медичної сестри в Комунальному некомерційному підприємстві «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 18» Одеської міської ради, сімейного лікаря Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 18» Одеської міської ради ОСОБА_7 , підозрюється у тому, що вона, на початку жовтня 2022 року, більш точну дату місяці досудовим розслідуванням не встановлено, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, володіючи добрими організаторськими здібностями, керуючись корисливим мотивом і прагненням до наживи з метою незаконного збагачення та отримання матеріальних благ за рахунок вчинення корисливих злочинів, пов`язаних у сфері роботи автоматизованих системах МОЗ України щодо вакцинації населення від гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), без проведення процесу щеплення особи (введення в організм вакцини), з метою подальшого генерування у застосунку «ДІЯ» електронного сертифікату про вакцинацію, як джерело свого матеріального забезпечення, визначила протиправну діяльність, яка пов`язана з отриманням незаконного прибутку, сума якого складала від 500 гривень до 1700 гривень, в залежності від спливу періоду часу щеплення та кількості проведеного щеплення.

Крім того, слідчий зазначає про те, що ОСОБА_4 усвідомлюючи, що реалізація злочинного плану, направленого на виготовлення та видачу сертифікатів про проведену вакцинацію від хвороби COVID-19, без проходження самого процесу щеплення особи (введення в організм вакцини), потребує залучення осіб, які в будуть діяти відповідно до плану злочинної діяльності та будуть об`єднанні загальною метою отримання незаконного прибутку в результаті вчинення злочинів, у різний період часу залучила в якості співучасників лікаря-інтерна Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 18» Одеської міської ради ОСОБА_8 та лікаря-хірурга КНП «Міської клінічної лікарні № 11» Одеської міської ради ОСОБА_9 , які відповідно відведених ролей, використовуючи логін та пароль лікарів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , діючи за вказівкою та наданими ОСОБА_4 особистими даними осіб, які не бажали вакцинуватися, за грошову винагороду, вносили недостовірні відомості до автоматизованої системи«Helsi» про проведення щеплення особам без їх фактичної участі, проведення якої здійснювалося від імені від імені лікарів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_7 .Окрім того, ОСОБА_4 , у якості осіб, які будуть підшукувати громадян, не бажаючих проходження маніпуляції щеплення від гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), та за їх відсутності фактично проводити їм щеплення з подальшим внесенням до автоматизованої системи МОЗ України щодо вакцинації населення, в медичну інформаційну систему «Helsi» з метою подальшого генерування у застосунку «Дія» електронного сертифікату про вакцинацію без фактичного введення вакцини особі та її відсутності, у різний період часу залучила в якості співучасників невстановлену досудовим слідством особу на ім`я ОСОБА_12 , невстановлену досудовим слідством особу на ім`я ОСОБА_13 , невстановлену особу на ім`я ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , яка займалась наданням туристичних послуг населенню та працює директором туристичного агентства «Поїхали з нами», у зв`язку з чим систематично стикалася з необхідністю отримання її клієнтами COVID-сертифікатів, при перетині кордону, ОСОБА_16 ОСОБА_17 , лікаря-інтерна Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 18» Одеської міської ради ОСОБА_8 , лікаря-хірурга КНП «Міської клінічної лікарні № 11» Одеської міської ради ОСОБА_9 , які відповідно відведених ролей, використовуючи логін та пароль лікаря ОСОБА_10 , лікаря ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , діючи за вказівкою та наданими ОСОБА_4 особистими даними осіб, які не бажали вакцинуватися, за грошову винагороду, вносили недостовірні відомості до автоматизованої системи«Helsi» про проведення щеплення особам без їх фактичної участі, проведення якої здійснювалося від імені від імені лікарів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_7 .

Так, за розробленою ОСОБА_4 схемою, невстановлена досудовим слідством особа на ім`я ОСОБА_12 , невстановлена досудовим слідством особа на ім`я ОСОБА_13 , невстановлена досудовим слідством особа на ім`я ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , залучені до незаконної діяльності, підшукували осіб які не бажали особисто вакцинуватися від гострої респіраторної хвороби COVID-19, шляхом введення в організм вакцини, які потребували отримання COVID-сертифікатів при перетині кордону, або особи які на той час перебували за межами країни, у телефонному додатку «VIBER», надсилали ОСОБА_4 фотозображення документів з особистими даними осіб, та з вказанням дати та кількісті необхідного щеплення, з метою отримання сертифікату про вакцинацію з метою подальшого генерування у застосунку «Дія».

В свою чергу отримавши фотозображення документів з особистими даними осіб, яких необхідно фактично вакцинувати без їх присутності, ОСОБА_4 розподіляла між медичними працівниками кількість осіб, відомості про яких необхідно було внести до медичної інформаційної системи «Helsi» про їх фактичне щеплення за їх відсутності. У подальшому, за допомогою мобільного додатку «VIBER» надсилала фотозображення документів з особистими даними лікарю-інтерну Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 18» Одеської міської ради ОСОБА_8 та лікарю-хірургу КНП «Міської клінічної лікарні № 11» Одеської міської ради ОСОБА_9 , які діючі відповідно розробленого плану, за вказівкою ОСОБА_4 , не маючи відповідного сертифікату про проходження медичних курсів вакцинації від гострої респіраторної хвороби COVID-19, використовуючи сторонній пароль та логін, вносили недостовірні відомості до автоматизованої медичної інформаційної систему «Helsi» від імені сімейних лікарів ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 з вказанням дати та часу проведеного щеплення.

У своїй діяльності, учасники групи використовували різні мобільні термінали зі стартовими пакетами операторів мобільного зв`язку, які використовували для спілкування між собою та узгодження злочинних дій, а також банківські рахунки, на які отримували грошові кошти за внесення недостовірних відомостей до автоматизованої медичної інформаційної систему «Helsi» про проведення щеплення особам та видачу сертифікатів.

Таким чином, діючи умисно, у складі злочинної групи ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , невстановлена досудовим розслідуванням особа на ім`я ОСОБА_12 , невстановлена досудовим розслідуванням особа на ім`я ОСОБА_13 , невстановлена досудовим розслідуванням особа на ім`я ОСОБА_14 , у період з жовтня 2022 року по березень 2023 року, тобто до моменту припинення їх злочинної діяльності працівниками правоохоронного органу, повторно, вчиняли злочини, пов`язані з несанкціонованими змінами інформації, яка обробляється в автоматизованій медичній інформаційній системі «Helsi», щодо вакцинації осіб від гострої респіраторної хвороби спричиненої коронавірусом COVID-19, з метою подальшого генерування у застосунку «ДІЯ» електронного сертифікату про вакцинацію без фактичного введення вакцини, з метою отримання незаконного прибутку за таких обставин.

За викладених обставин, 11.03.2024 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України за кваліфікуючими ознаками: несанкціонована зміна інформації, яка оброблюється в автоматизованих системах, вчинена особою, яка має право доступу до неї, повторно, за попередньою змовою групою.

Вважаючи, що в рамках даного кримінального провадження ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого їй тяжкого злочину, в цілях запобігання ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, про які стороною обвинувачення зазначається в рамках даного клопотання, слідчий за погодженням з прокурором звертаються до слідчого судді з клопотанням про застосування відносно підозрюваної ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням застави у розмірі 350 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 1 059 800 гривень.

В судовому засіданні -

Прокурор оголосив клопотання та просив застосувати до підозрюваної запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави у розмірі 350 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 1 059 800 гривень, посилаючись на те, що ОСОБА_4 є ключовою особою у вчиненні злочину, оскільки саме вона організувала групу для вчинення злочину, надавала вказівки співучасникам злочину та розподіляла між ними грошові кошти.

Захисник підозрюваної заперечувала проти задоволення клопотання, з огляду на те, що воно є безпідставним, так як підозра пред`явлена її підзахисній є необґрунтованою, вона не є суб`єктом злочину, а ризики не доведені прокурором. Звернула увагу на те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є занадто тяжким для її підзахисної, так як остання працює, на її утриманні знаходяться неповнолітні діти. Просила застосувати відносно підозрюваної запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою.

Підозрюваний підтримала думку свого захисника.

Дослідивши матеріали клопотання та матеріали додані в його обґрунтування, вислухавши думку учасників процесу, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» слідчий суддя застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, відповідно до ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Як вбачається з матеріалів клопотання, 11.03.2024 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України за кваліфікуючими ознаками: несанкціонована зміна інформації, яка оброблюється в автоматизованих системах, вчинена особою, яка має право доступу до неї, повторно, за попередньою змовою групою.

Згідно п. 32 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Так, обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України підтверджується: протоколом огляду вилучених мобільних телефонів; базою АРКАН про перебування осіб за межами території країни; протоколом проведення негласних слідчих розшукових дій; іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

На підставі зазначеного, слідчий суддя суд вважає, що надані стороною обвинувачення матеріали, які долучені до клопотання, на даній стадії досудового розслідування повністю доводять обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України, а тому відхиляє заперечення сторони захисту щодо зазначення про необґрунтованість пред`явленої підозри.

Одночасно, слідчий суддя акцентує увагу сторони захисту на тому, що на даній стадії кримінального провадження, слідчий суддя не вирішує питання винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочину, який їй інкримінується, а лише на підставі наявних у слідчого судді матеріалів, вирішує питання доведеності існування обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення підозрюваною злочину.

При цьому, обставини здійснення підозрюваною конкретних дій та доведеність її винуватості потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Вирішуючи питання наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, про які в своєму клопотанні зазначає сторона обвинувачення, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий суддя має право зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, СПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Так, враховуючи обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваній у разі визнання її винною у його вчиненні, те, що підозрювана з пред`явленою їй підозрою не погоджується (що хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, з огляду на те, що підозрювана заперечує обставини викладені у повідомленні про підозру, вказане суттєво збільшує ризик її втечі), враховується слідчим суддею при оцінюванні ризику, а тому слідчий суддя вважає доведеним прокурором існування ризику передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризику можливого переховування підозрюваної від органу досудового розслідування та суду.

Також, слідчий суддя вважає доведеним прокурором існування в рамках кримінального провадження ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме того, що підозрювана ОСОБА_4 може знищити, сховати або спотворити речові докази, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, з огляду на те, що остання може мати засоби зв`язку, які не були віднайдені слідством та на яких може міститися інформація про імовірних співучасників злочину, особи яких наразі не встановлені органом досудового розслідування і тому підозрювана зможе знищити такі дані.

Слідчий суддя також погоджується з доводами клопотання, що існує ризик передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України у вигляді можливого перешкоджання ОСОБА_4 кримінальному провадженню, оскільки на теперішній час слідством встановлюються співучасники злочину, а підозрювана може підтримувати спілкування із ними та повідомляти про хід слідства, або через співучасників злочину знищити інформацію, яка має значення для досудового розслідування.

При встановленні даного ризику слідчий суддя враховує характер та спосіб вчинення злочину, який вказує на те, що до вчинення злочинів імовірно причетні інші особи, що підшукували громадян, не бажаючих проходження маніпуляції щеплення від гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19) та які мали намір отримати сертифікат про вакцинацію за грошові кошти.

Сторона обвинувачення в своєму клопотанні посилається також на наявність ризиків, передбачених п. п. 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме на те, що підозрювана ОСОБА_4 може впливати на свідків в рамках вказаного провадження та продовжити вчиняти кримінальне правопорушення у якому підозрюється.

Разом з тим, слідчий суддя вважає, що вказані ризики не знайшли свого підтвердження в матеріалах доданих в обґрунтування клопотання з огляду на наступне.

Прокурором до клопотання не долучено протоколи допитів свідків, не зазначено їх прізвища, ім`я, по-батькові та в клопотанні взагалі зазначено, що свідки наразі лише встановлюються, а тому слідчому судді не зрозуміло на яких свідків може впливати підозрювана ОСОБА_4 .

Також підозрювана раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася та стороною обвинувачення не надано даних про те, що вона має статус підозрюваної/обвинуваченої в рамках будь-якого іншого кримінального провадження.

У справі «Третьяков проти України» від 29.09.2011 року ЄСПЛ констатував «порушення ст. 5 КЗПЛ, зокрема, з огляду на те, що судом не було розглянуто можливість застосування до заявника будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою», у зв`язку із чим слідчий суддя вважає за необхідне розглянути можливість застосування інших більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного ОСОБА_18 .

Слідчий суддя враховує, що згідно ч. 1 ст. 176 КПК України, тримання під вартою є найсуворішим запобіжним заходом, при цьому більш м`якими запобіжними заходами по відношенню до нього є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) домашній арешт. Метою ж застосування того чи іншого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання встановленим в ході розгляду клопотання ризикам (ч. 1 ст. 177 КПК України).

Підстав для застосування інших більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваної ОСОБА_4 в судовому засіданні встановлено не було, зокрема, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не зможе унеможливити ухилення підозрюваної від органу досудового слідства, суду, а запобіжні заходи у вигляді особистої поруки та особистого зобов`язання є недоцільними, з огляду на м`якість, а також встановлені в судовому засіданні ризики.

З огляду на фактичні обставини даного кримінального провадження, встановлені в ході розгляду даного клопотання відомості, в тому числі які стосуються наявності обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення підозрюваною ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України, а також наявних в рамках даного кримінального провадження ризиків, забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної можливо шляхом застосування відносно такої особи виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а відтак підстав для застосування відносно останньої більш м`якого запобіжного заходу слідчим суддею встановлено не було.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу, що міра запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для підозрюваної ОСОБА_4 не буде безальтернативною, оскільки передбачатиме можливість внесення останньою відповідного розміру застави.

Так, з положень ч. 3 ст. 183 КПК України, вбачається, що слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Зокрема, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину (до даної категорії належить підозрювана ОСОБА_4 складає від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (від 60 560 грн. до 242 240 грн.).

Разом з цим, відповідно до абзацу другого ч. 5 ст. 188 КПК України, у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Прокурор просив визначити підозрюваній ОСОБА_4 заставу у розмірі у розмірі 350 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 1 059 800 гривень, посилаючись на те, що ОСОБА_4 тривалий час незаконно збагачувалася за рахунок тяжких злочинів у сфері використання електронно-обчислюваних машин (комп`ютерів), систем та комп`ютерних мереж в мереж електронного зв`язку, що вказує на те, що сума застави, визначена ч. 5 ст. 182 КПК України, не змозі утримати підозрювану від порушення відповідної процесуальної поведінки та стримувати її від вчинення дій, що можуть перешкоджати кримінальному провадженню, а також запобігати ризикам перешкоджання досудовому розслідуванню та подальшому судовому розгляду.

Так, імовірне вчинення ОСОБА_4 злочину з корисливих мотивів, саме під час дії режиму воєнного стану в державі, за обставин, як вони викладені у повідомленні про підозру, слідчий суддя вважає виключним випадком, що свідчить про те, що визначений ст. 182 КПК України максимальний розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину не буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваною покладених на неї обов`язків.

Проте, слідчий суддя вважає, що застава у розмірі 350 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 1 059 800 гривень, яку просить визначити підозрюваній ОСОБА_4 прокурор є недостатньо обґрунтованою, оскільки прокурором на даному етапі досудового розслідування не доведено систематичності збагачення підозрюваної за рахунок імовірного вчинення злочину.

Слідчий суддя при визначенні розміру застави, враховує те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину в умовах дії воєнного стану на території України, майновий стан підозрюваної, яка має офіційне місце роботи, прийшов до висновку, що застава у розмірі 100 (сто) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 302 800 (триста дві тисячі вісімсот) гривень здатна буде забезпечити виконання підозрюваною покладених на неї обов`язків та буде відповідати матеріальному стану підозрюваної.

Враховуючи наведені вище фактори, слідчий суддя вважає, що застава саме у зазначеному розмірі здатна у разі її внесення забезпечити виконання підозрюваною ОСОБА_4 процесуальних обов`язків, а саме: вказаний розмір застави здатний стримувати можливу протиправну поведінку підозрюваної під загрозою звернення застави в дохід держави.

Також, слідчий суддя з огляду на обставини викладені у повідомленні про підозру, вважає, що доцільним буде застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_4 строком до 02.04.2024 року, так як, на об`єктивну думку слідчого судді, протягом цього часу у органу досудового розслідування буде достатньо часу для вилучення речей та документів, які мають значення для досудового розслідування, виявлення осіб, причетних до вчинення злочину, їх допиту та встановлення обставин кінцевого розподілу ролей осіб при імовірному вчиненні злочинів.

Відповідно до викладеного, слідчий суддя прийшов до висновку, що клопотання сторони обвинувачення підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 176-178, 182-184, 193, 194-196, 376 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0001039 від 03.09.2022 року відносно підозрюваної ОСОБА_4 задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» строком до 02.04.2024 року, включно, в межах строку досудового розслідування.

Визначити розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваною ОСОБА_4 обов`язків, передбачених КПК України у розмірі 100 (сто) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 302 800 (триста дві тисячі вісімсот ) гривень.

Роз`яснити підозрюваній, що підозрювана або заставодавець мають право у будь який момент внести заставу на розрахунковий рахунок НОМЕР_1 , код отримувача (ЄДРПОУ) - 26302945, банк отримувача ДКСУ м. Київ, МФО 820172, отримувач - Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області.

У разі внесення застави, покласти на підозрювану ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до 02.04.2024 року, включно, в межах строку досудового розслідування, наступні процесуальні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому вона проживає без дозволу прокурора,

суду;

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання або місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваній, що відповідно до ч. ч. 8, 10, 11 ст. 182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України. Застава внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Подання апеляційної скарги зупиняє набрання ухвалою законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1