ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/2873/21 Номер провадження 11-кп/814/734/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем - ОСОБА_5 ,

за участі прокурора - ОСОБА_6 ,

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

законного представника обвинуваченого - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000922 за апеляційними скаргами прокурора Полтавської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_9 , в його інтересах законного представника - ОСОБА_10 та захисника - адвоката ОСОБА_8 на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 03 лютого 2023 року,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтави, громадянина України, із загальною освітою, студента Національного університету «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді 20 діб арешту.

Цивільний позов задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_12 2 000 грн. моральної шкоди та 10 000 грн. на відшкодування витрат на допомогу.

Вирішено питання щодо запобіжного заходу, речових доказів.

Згідно з вироком суду ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

27.11.2020, близько 21 год. 30 хв., неповнолітній ОСОБА_9 , перебуваючи у тамбурі кв. АДРЕСА_1 , під час сварки між його матір`ю ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , на грунті неприязних відносин, умисно, наніс потерпілому удар кулаком правої руки в ліве око та декілька ударів правою рукою в обличчя та голову та не менше чотирьох ударів обома руками в потиличну ділянку голови, після чого потерпілий упав додолу, але ОСОБА_9 стискав руками його шию та тулуб до приїзду працівників поліції, чим спричинив ОСОБА_12 легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 в його інтересах законний представник обвинуваченого - ОСОБА_10 та захисник - адвокат ОСОБА_8 просили вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 125 КК України.

Свої вимоги обгрунтовують тим, що у діях ОСОБА_9 відсутній склад кримінального правопорушення, оскільки обвинувачений перебував у стані необхідної оборони, оскільки ОСОБА_12 неодноразово здійснював посягання на майно обвинуваченого та його членів сім`ї, що підтверджується листом ГУНП в Полтавській області від 04.10.2021. 27.11.2020 ОСОБА_9 намагався втримати ОСОБА_12 до приїзду працівників поліції, оскільки потерпілий знову намагався здійснити крадіжку щодо його майна та членів його сім`ї та наніс тілесні ушкодження ОСОБА_13 .

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду змінити у частині призначеного покарання.

Зазначає, що місцевий суд помилково при ухваленні рішення не послався на ст. 101 КК України.

На апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 в його інтересах законного представника - ОСОБА_10 та захисника - адвоката ОСОБА_8 , потерпілий ОСОБА_12 подав заперечення, у якому заперечує проти задоволення їх апеляційних вимог.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

У судовому засідання обвинувачений ОСОБА_9 заявив клопотання про його звільнення від кримінальної відповідальності у зв?язку із закінченням строків давності, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Заслухавши доповідача, прокурора, яка не заперечувала проти задоволення зявленого обвинуваченим клопотання, захисника, який просив звільнити ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності та закрити кримінальне провадження, представника потерпілого, яка заперечувала проти задоволення клопотання обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 КК України строків, відсутність обставин, що порушують їх перебіг.

Відповідно до ст.ст. 284-288 КПК України процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: притягнення особи як обвинуваченого, згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 286 КПК України, у разі, якщо під час здійснення судового розгляду провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 4 ст. 49 КК України. Тобто суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження (справа), але до набрання вироком суду законної сили.

Суд за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України, та за згодою обвинуваченого відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_9 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення 27.11.2020. Судом першої інстанції дії обвинуваченого кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України.

У відповідності до положень ст. 12 КК України зазначене кримінальне правопорушення відноситься до категорії кримінальних проступків.

Санкція ч. 2 ст. 125 КК України передбачає покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправні роботи на строк до одного року, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до двох років.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у з п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» № 12 від 23 грудня 2005 року, особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

Оскільки із дня вчинення інкримінованого ОСОБА_9 кримінального правопорушення минуло понад 3 роки, обвинувачений протягом цього періоду не ухилявся від слідства або суду, не вчинив нового кримінального правопорушення, він може бути звільнений від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_9 під час апеляційного розгляду заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням стоків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Згідно з інформацією про судимість ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності за вчинення інших кримінальних правопорушень не притягувався.

Відповідно до ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

На підставі вище викладеного, колегія суддів приходить до переконання про необхідність звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження щодо нього за ч. 2 ст. 125 КК України.

Відповідно до Постанови ВП ВС від 17 червня 2020 року, потерпілий від кримінального правопорушення має право клопотати перед судом про визначення грошового розміру процесуальних витрат, які повинні бути йому компенсовані. Таке право залишається у потерпілого незалежно від того, чи розгляд кримінального провадження завершено винесенням обвинувального вироку або ж ухвали про закриття кримінального провадження.

Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті. Звільняючи особу від кримінальної відповідальності, суд ухвалою має вирішити питання про скасування чи зміну запобіжного заходу, речові докази, розподіл процесуальних витрат тощо.

У постанові Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, розмір понесених витрат на правову допомогу підтверджується долученими до цивільного позову квитанціями №48 від 09.12.2020 та 311 від 10.04.2021 на загальну суму 10 000 грн. (а.с. 24, 25 Т.1)

Тому, колегія суддів дійшла висновку, що процесуальні витрати у вигляді витрат на правову допомогу підлягають стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого.

Керуючись ст.ст. 405, 417 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 03 лютого 2023 року, щодо ОСОБА_9 скасувати.

Звільнити ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КК України.

Стягнути із ОСОБА_9 на користь ОСОБА_12 витрати на правову допомогу в сумі 10 000 (десять тисяч) грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4