Справа № 545/4129/23
Провадження № 1-в/545/17/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.02.2024 Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Полтавського районного суду Полтавської області подання Державної установи "Божковська виправна колонія (№16)" про умовно-дострокове звільнення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігів, до засудження проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою освітою, неодружений, непрацюючого, раніше не судимого.

Засуджений: 05.02.2014 року Новозаводським районним судом м. Чернігова за п. 2 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 345 КК України до 14 років позбавлення волі, ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 25.03.2016 року згідно до ст. 72 КК України зараховано в строк покарання час попереднього ув`язнення з 06.06.2013 року по 08.03.2014 року в розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Початок строку 06.06.2013 року, кінець строку 04.09.2026 року.

ВСТАНОВИВ:

ДУ «Божковська виправна колонія (№16)» звернулася до суду з поданням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_4 , вказавши, що засуджений перебуває в місцях позбавлення волі та відбув 2/3 строку покарання, сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, тому адміністрація клопоче про умовно-дострокове звільнення засудженого за ст. 107 КК України.

Прокурор заперечував проти задоволення подання.

На адресу суду від засудженого та представника колонії надійшли заяви про розгляд подання без їхньої участі.

Суд, дослідивши матеріали подання та особової справи, проходить до висновку, що подання не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, має право вирішувати такі питання, зокрема про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Пунктом 3 частини 3 статті 107 КК України визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване до засуджених за кримінальне правопорушення, вчинене у віці до вісімнадцяти років, після фактичного відбуття: не менше двох третин строку покарання у виді позбавлення волі, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі і була умовно-достроково звільнена від відбування покарання, але до закінчення невідбутої частини покарання та до досягнення вісімнадцятирічного віку знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі.

Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Згідно п.17 вказаної постанови Пленуму при розгляді питання про умовно дострокове звільнення судам слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці і навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, виправно-трудової установи, а також наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Так, ОСОБА_4 засуджений 05.02.2014 року вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова за п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України за умисне вбивство малолітнього та за ч. 3 ст. 345 КК України за умисне заподіяння працівнику правоохоронного органу тяжкого тілесного ушкодження у зв`язку із виконанням цим працівником своїх службових обов`язків до 14 років позбавлення волі.

За час відбування покарання засуджений мав 8 стягнень, 23 заохочень.

Як вбачається із характеристик на засудженого ОСОБА_4 від 23.09.2014, 13.03.2015, 24.06.2015 затверджених начальником Прилуцької виховної колонії ДПтС України, він характеризувався задовільно, засуджений не став на шлях виправлення (т. 2 а.о.с. 54, 57-58, 64).

Також як вбачається із характеристики на засудженого ОСОБА_4 від 14.01.2022 та витягом із протоколу № 1 від 14.01.2022, засуджений не став на шлях виправлення в зв`язку із чим йому було відмовлено в представленні до суду матеріалів щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання (т. 2 а.о.с. 155, 157).

Як вбачається із останньої характеристики на засудженого ОСОБА_4 від 26.10.2023 він характеризується позитивно, додержується вимог режиму відбування покарання та розпорядку дня установи, дотримується вимог режиму відбування покарання та розпорядку дня установи, дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом, вину у вчиненому злочині визнає.

Проте, оцінюючи питання щодо переконливості висновку, що засуджений довів своє виправлення, суд виходить з того, що цей висновок має бути доведений як і питання винуватості особи, поза розумним сумнівом. В іншому випадку саме по собі умовно-дострокове звільнення від відбування покарання не буде відповідати самій меті покарання виправлення та перевиховання.

Таким чином, суд приходить до висновку, що за останній час в поведінці засудженого відбулися позитивні зміни.

Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої право-слухняної поведінки. Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Однією із головних умов для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто доведеність готовності засудженого до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

Сумлінна поведінка і ставлення до праці є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого. При цьому висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення.

Досліджені судом матеріали справи засудженого ОСОБА_4 свідчать про те, що сталися позитивні зміни в його поведінці, проте на даний час в повній мірі не довів свого виправлення, а тому застосування до нього умовно-дострокового звільнення є передчасним.

Відмовляючи в задоволенні клопотання, суд враховує особу засудженого, що відбуває покарання за скоєння особливо тяжкого злочину, дані про поведінку засудженого ОСОБА_4 за весь період відбування покарання, в тому числі, і за останній час, який безпосередньо передує розгляду подання, вважає, що встановлені обставини не дають підстави вважати, що сумлінною поведінкою та ставленням до праці останній довів своє виправлення і до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання, а тому в задоволенні подання Державної установи "Божковська виправна колонія (№16)" про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_4 необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання Державної установи "Божковська виправна колонія (№16)" про умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання засудженого ОСОБА_4 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Полтавський районний суд на протязі 7 днів з моменту її проголошення, а засудженим з моменту отримання копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_1