Справа № 459/3137/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/397/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2024 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові у режимі відеоконференції кримінальне провадження № 464/4672/23 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Конотоп Сумської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 4 ст. 186 КК України,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_9 на вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 04 березня 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 04 березня 2024 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та йому призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі. Строк відбуття покарання ОСОБА_5 визначено рахувати з часу його затримання 24.08.2023. Обраний щодо ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено без змін до вступу вироку в законну силу. Вирішено питання щодо накладеного арешту на майно та речових доказів.

Згідно з вироком суду ОСОБА_5 визнаний винним у тому, що він, 24.08.2023, близько 18 години 19 хвилин, перебуваючи поблизу овочевого ринку в м. Червоноград Львівської області, біля приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , діючи повторно, в умовах воєнного стану, введеного 24.02.2022 на підставі Указу Президента України № 64/2022, з подальшими змінами та доповненнями, з метою заволодіння чужим майном реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, підійшов до малолітньої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проїжджала поряд на велосипеді, марки «АRDIS», салатового кольору, вартістю 7000 грн, що належав її матері ОСОБА_11 , після чого, користуючись своєю віковою та фізичною перевагою, наказав малолітній ОСОБА_10 передати йому вищевказаний велосипед, та без дозволу власника і особи в користуванні якої такий перебував, сів на цей велосипед та поїхав із місця події, відкрито викравши вказане майно, незважаючи на те, що малолітня ОСОБА_10 кричала йому у слід зупинитись та повернути зазначений велосипед. Однак обвинувачений, з місця події із велосипедом втік, розпорядившись викраденим на свій власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_11 матеріальна шкода на суму 7000 гривень.

На вирок суду захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок суду щодо ОСОБА_5 змінити, а саме: визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України та призначити покарання у вигляді 3 років позбавлення волі; на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник зазначає, що в діях ОСОБА_5 наявні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, а не ч. 4 ст. 186 КК України.

Вважає, що у діях обвинуваченого мало місце введення в оману неповнолітньої ОСОБА_10 з метою заволодіння велосипедом, а саме: він повідомив неповнолітній ОСОБА_10 , що він проїдеться на велосипеді, щоб перевірити справність гальм, після чого поверне їй велосипед. Саме введення обвинуваченим неповнолітню ОСОБА_10 в оману у цьому випадку є способом заволодіння майном.

Вважає, що суд першої інстанції не встановив та не навів у вироку будь-яких фактичних даних, які б підтверджували те, що ОСОБА_10 кричала повернути велосипед, проте обвинувачений утік на ньому.

Окрім цього зазначає, що при призначенні покарання ОСОБА_5 , судом першої інстанції не враховано незадовільний стан здоров`я обвинуваченого, а також те, що у нього на утриманні троє дітей.

В ході апеляційного розгляду захисник ОСОБА_8 апеляційну скаргу підтримав, покликаючись на викладені в ній мотиви, та просить її задовольнити. Зазначив, що ОСОБА_5 свою вину в частині заволодіння велосипедом не заперечує, проте не погоджується, що мало місце його відкрите викрадення у малолітньої ОСОБА_10 . Вважає, що у цьому випадку у діях ОСОБА_5 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 у суді апеляційної інстанції підтримав доводи апеляційної скарги свого захисника, просить таку задовольнити.

Прокурор ОСОБА_7 апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 заперечив.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника ОСОБА_8 , прокурора щодо законності судового рішення, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Законним є рішення, постановлене компетентним судом згідно з нормами матеріального права із дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За приписами ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, за який його засуджено, та вважає, що відсутні підстави для перекваліфікації його дій на ч. 3 ст. 190 КК України, як про це просить сторона захисту.

Вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні суду першої інстанції доказів, яким суд дав належну оцінку й навів у вироку, а саме: показаннями потерпілої ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ; дослідженими у суді першої інстанції показаннями малолітніх дітей ОСОБА_10 , та ОСОБА_18 , які були допитані в порядку ст. 225 КПК України; протколом огляду місця події від 24.08.2023 з доданим відеозаписом; протоколом огляду речових доказів від 25.08.2023; протоколом огляду речей від 25.08.2023; протоколом пред`явлення особи для впізнання від 24.08.2023; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 24.08.2023; протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12.09.2023; протоколом огляду речей від 15.09.2023.

Твердження захисника про те, що у діях обвинуваченого наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України (заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство)) апеляційний суд до уваги не бере з таких підстав.

Виходячи з положень статті 186 КК України, грабіж - це відкрите викрадення чужого майна. При цьому викрадення вважається відкритим, якщо воно вчинюється у присутності власника майна або особи, у віданні чи під охороною якої перебуває майно, і винний усвідомлює, що ці особи розуміють сутність його злочинних дій. Грабіж вважається закінченим злочином з моменту заволодіння майном, і таким моментом визнається поява у злочинця реальної початкової можливості розпоряджатися вилученим майном.

Поряд з наведеним, відповідно до положень статті 190 КК України, шахрайство - це заволодіння майном або набуття права на нього шляхом обману потерпілого чи зловживання його довірою. Отже предметом шахрайства є як чуже майно, так і право на нього. З об`єктивної сторони шахрайство полягає в протиправному заволодінні чужим майном, в набутті права на нього шляхом обману потерпілого чи зловживання його довірою. При цьому обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності або обов`язковості передачі йому майна чи права на нього. Особливістю шахрайства є те, що винний заволодіває чужим майном шляхом спонукання самого потерпілого до передачі йому майна чи уступки права на майно.

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у справі №545/1937/18 зауважив, що при шахрайстві потерпілий, будучи введеним в оману, сам добровільно передає винному майно чи права на нього. При цьому, на відміну від відкритого викрадення майна (грабежу), закінченим шахрайство вважається з моменту фактичного одержання винним майна чи права на нього.

Обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) чи зловживання довірою (недобросовісне використання довіри потерпілого) при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього. При цьому обов`язковою ознакою шахрайства є добровільна передача потерпілим майна чи права на нього.

Якщо ж обман або зловживання довірою були лише способом отримання доступу до майна, а вилучення майна відбувалося відкрито, то склад шахрайства відсутній, і такі дії потрібно кваліфікувати як грабіж.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, а саме з показань малолітньої ОСОБА_10 , вона з другом йшла з парку, де каталися на велосипеді. До них підійшов незнайомий дядько і сказав, що гарний велосипед та просив дати покататися, проте вона йому відмовила. Однак дядько не послухавши сказав, що перевірить гальма, сів на велосипед та поїхав, так і не повернувшись. Вона кричала йому услід, щоб повернув велосипед, проте її ніхто не слухав.

Показання ОСОБА_10 підтверджуються показаннями малолітнього свідка ОСОБА_18 , який повідомив, що до Єви підійшов дядько, який повідомив, що у велосипеда несправні гальма та попросив у Єви велосипед, щоб перевірити їх, на що остання не погодилася. Проте чоловік забрав велосипед та поїхав. Єва кричала, щоб їй повернули велосипед. Проте її ніхто не слухав.

З урахуванням того, що обвинувачений повідомляв малолітній ОСОБА_10 , в якої викрадав майно, неправдиві відомості щодо необхідності перевірити справність гальм, а тому обман даному випадку є тільки способом доступу до відкритого викрадення майна. При цьому обвинувачений розраховував, що його дії не будуть розцінюватися як протиправні.

Оскільки малолітня дитина кричала йому вслід повернути велосипед, обвинувачений ОСОБА_5 розуміючи, що його дії вже носять відкритий характер, утік на велосипеді, реалізувавши свій намір на відкрите викрадення майна.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що в діях ОСОБА_5 відсутній склад шахрайства, на чому наполягає захисник у своїй апеляційній скарзі.

Щодо призначеного ОСОБА_5 покарання, то воно призначене судом з дотриманням вимог ст.ст. 65, 66 КК України: відповідає ступеню тяжкості вчинених злочинів, обране з урахуванням особи обвинуваченого, який раніше судимий, на шлях виправлення не став, є людиною молодого віку, не працює, на обліках у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, з урахуванням відсутності обставин, які пом`якшують покарання, та обставини, яка обтяжує покарання, - вчинення злочину у присутності малолітньої особи, та призначене в межах, встановлених санкцією ч. 4 ст. 186 КК України, у виді 7 років позбавлення волі.

Усі дані про особу обвинуваченого, тяжкість вчинених злочинів, з урахуванням принципу індивідуалізації покарання були в повній мірі враховані судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання й наведені у вироку суду.

Підстав вважати, що призначене обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді семи років позбавлення волі через суворість не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і за своїм видом та розміром є явно несправедливими, немає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, судом першої інстанції допущено не було.

Отже, апеляційна скарга не містить правових підстав для скасування чи зміни вироку, й колегія суддів визнає її необґрунтованою.

Вирок суду ухвалений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, і підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 04 березня 2024 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4