УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2024 року

м. Київ

справа № 758/13784/23

провадження № 51-1584 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 23 листопада 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 20 грудня 2023 року,

встановив:

Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 23 листопада 2023 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_4 на бездіяльність дізнавача, яка полягала у невжитті заходів безпеки у кримінальному провадженні №0002824 від 12 серпня 2019 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 грудня 2023 року закритоапеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 23 листопада 2023 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить переглянути в касаційному порядку вказані судові рішення. Посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Вказує на те, що обставини, викладені в письмовому повідомленні, не підтверджують доказу перевірки на предмет вжиття чи відмову в заходах забезпечення безпеки життю його заяви № 10690 від 06 листопада 2023 року до УП. Зазначає, що в повідомленні дізнавач не вживав поняття забезпечення безпеки життю, а вказав на те, що диск з його доказами злочинів від 26 червня 2019 року: «не відкривається та інформація з нього не зчитується».

Вважає, що дізнавачем вчинена бездіяльність, оскільки ним не виконано обов`язки, зокрема:

- не перевірено саме заяву № 10690 від 06 листопада 2023 року про вжиття заходів забезпечення безпеки життю, (а не заяви № 10689, в якій не йшлося про вжиття заходів безпеки життю) в строк не більше 3 діб;

- не прийнято постанов про застосування, або про відмову у застосуванні заходів безпеки.

Зазначає, що висновки, викладені в ухвалі слідчого судді, не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду (повідомлення дізнавача № 22606/125/53-2023 від 23 листопада 2023 року і його зміст не свідчить про розгляд заяви щодо забезпечення безпеки життю, воно не було досліджено в судовому засіданні), а також суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки (докази про відсутність постанов дізнавача та порушення строку прийняття рішення про застосування або про відмову у застосуванні заходів безпеки).

Вважає, що ухвала слідчого судді суперечить пункту 2 частини 1 статті 372 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) та не відповідає вимогам статті 370 КПК, оскільки є незаконною, необґрунтованою і невмотивованою, а тому повинна бути скасована судом касаційної інстанції.

На його думку, дії слідчого судді породжують сумнів в її неупередженості та справедливості, чим грубо порушено засади законності та верховенства права у кримінальному провадженні, встановлені статтями 8, 9 КПК.

Крім того, вказує на те, що відмова у доступі до правосуддя є прямим порушенням вимог статей 3, 8, 22, 55, 64 Конституції України, статті 6 Європейської конвенції з прав людини, статей 2, 6, 7, частини 5 статті 55 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», Присяги судді, Кодексу суддівської етики.

Вважає, що підтвердженням права на апеляційне оскарження є рішення Конституційного Суду України від 01 березня 2023 року № 2-р(ІІ)/2023.

Стверджує, що хоча законодавцем і передбачена можливість подати заперечення на ухвали слідчого судді, які не включені до вичерпного переліку статті 309 КПК, у підготовчому судовому засіданні, однак у статтях 314, 317 КПК не передбачена ані процедура, ані можливість ухвалення рішення за результатами розгляду такого заперечення, що, на його думку, робить частину 3 статті 309 КПК суто декларативною нормою та свідчить про низьку якість зазначеної норми КПК. Зазначає, що на підтвердження цієї позиції Велика Палата Верховного Суду вказала, що перевірка законності ухвал слідчого судді під час підготовчого провадження не є ефективним засобом захисту.

Посилається на порушення права на ефективний засіб юридичного захисту, яке гарантовано статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Вказує на те, що в ухвалі апеляційного суду зазначено про повернення апеляційної скарги, одночасно міститься посилання на положення частини 4 статті 399 КПК щодо відмови у відкритті провадження, і, при цьому, судом закрито апеляційне провадження.

Зазначає, що суд апеляційної інстанції, як на підставу закриття апеляційного провадження, посилається на висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року (справа №755/10061/18) та в ухвалі об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19 лютого 2019 року (справа № 569/17036/118), а не на положення КПК. Водночас вважає, що вказаний відступ від багатьох рішень може вказувати на сумнів в неупередженості колегії суддів Верховного Суду, оскільки він не зазначений в огляді судової практики Верховного Суду щодо перегляду ухвал слідчих суддів.

Посилається на те, що в оскаржуваній ухвалі апеляційного суду від 20 грудня 2023 року вже було відкрито провадження та розпочався розгляд справи. Дане підтверджується текстом ухвали, де суддя зазначає, що було заслухано його пояснення та пояснення дізнавача, досліджено матеріали судового провадження та перевірено апеляційну скаргу на відповідність КПК.

Зазначає, що відбувся процес розгляду справи по суті, однак суддя невірно трактувала позицію судової практики Верховного Суду і зазначила, що «в ході розгляду провадження в апеляційному порядку», тобто, на його думку, підтвердила факт, що вже відбувається розгляд справи. При цьому, стверджує, що позиція Касаційного кримінального суду Верховного Суду вказує на те, що закрити апеляційне провадження можна виключно до розгляду справи по суті.

Акцентує увагу на тому, що аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року (справа № 755/10061/18), якою скасовано ухвалу суду апеляційної інстанції, оскільки, якщо суд вдався до оцінки доводів скарги, то фактично зробив висновки по суті, а тому суд не може закрити апеляційне провадження.

Вказує, що апеляційний суд, посилаючись на статтю 399 КПК, яка передбачає відмову у відкритті провадження, постановив ухвалу не про відмову у відкритті провадження, а саме про закриття апеляційного провадження після того, як дослідив матеріали апеляційного провадження.

При цьому, суд, на його думку, в порушення частини 3 статті 407 КПК постановив ухвалу, яка не передбачена КПК.

Також висловлює сумніви щодо неупередженості суддів, оскільки знаходження суддів в нарадчій кімнаті протягом однієї хвилини може свідчити про те, що ніякого обговорення в нарадчій кімнаті і оцінки доказів суддями не відбувалось.

Також, зазначає, що апеляційним судом було порушено вимоги частини 2 статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень», оскільки ухвала була внесена в ЄДРСР не на наступний день після її виготовлення - 26 грудня 2023 року, а 28 грудня 2023 року, та в графі коментар було вказано недостовірну інформацію, а саме: «закрито апеляційне провадження у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги».

Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до вимог пункту 2 частини 2 статті 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Положеннями частини 3 статті392 КПК передбачено, що в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.

Статтею 309 КПК передбачений вичерпний перелік ухвал слідчого судді під час досудового розслідування, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

Відповідно до частини 3 статті 309 КПК скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Крім того, частиною 3 статті 307 КПК передбачено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

Як убачається з долученої до касаційної скарги копії судового рішення, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_4 на бездіяльність дізнавача, яка полягала у невжитті заходів безпеки у кримінальному провадженні № 0002824, тобто на судове рішення слідчого судді, апеляційне оскарження якого не передбачено частиною 3 статті 307 КПК та статтею 309 КПК.

Тому суд апеляційної інстанції, встановивши в судовому засіданні, що призначена до розгляду апеляційна скарга скаржника подана на судове рішення, яке відповідно до вимог КПКне підлягає апеляційному оскарженню, правомірно закрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 .

Вищевказане узгоджується з позицією, викладеною у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19 лютого 2019 року (справа № 569/17036/118), де міститься висновок, відповідно до якого рішення про відмову у відкритті апеляційного провадження та про повернення скарги можуть бути ухвалені на стадії вирішення питання про відкриття апеляційного провадження, а у випадку оскарження ухвали слідчого судді - при вирішенні питання про призначення судового засідання щодо розгляду апеляційної скарги на таке рішення. Якщо після відкриття апеляційного провадження (у випадку оскарження ухвали слідчого судді - після призначення судового засідання) буде встановлено, що апеляційний розгляд здійснюється за апеляційною скаргою на судове рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню, апеляційний суд має постановити ухвалу про закриття апеляційного провадження.

Що стосується посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року (справа № 755/10061/18), то у цьому рішенні касаційний суд зазначив, що апеляційний суд перевірив доводи в апеляційних скаргах та надав їм оцінку, тобто фактично провів судовий розгляд провадження, за результатами якого мав постановити одне з рішень, передбачених частиною 3 статті 407 КПК, або ж у випадку встановлення в ході розгляду провадження в апеляційному порядку того, що скаргу подано на рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню, прийняти рішення про закриття апеляційного провадження. Проте апеляційний суд у складі колегії суддів постановив ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження, тобто рішення, які приймаються суддею одноособово на стадії прийняття скарги до розгляду.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала апеляційного суду про закриття апеляційного провадження постановлена відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Отже, доводи касаційної скарги ОСОБА_4 щодо неправомірності закриття апеляційного провадження судом апеляційної інстанції є безпідставними, а посилання на зазначення апеляційним судом про повернення апеляційної скарги в мотивувальній частині рішення, є технічною помилкою, яка може бути усунена у встановленому законом порядку.

Доводи касаційної скарги щодо перебування колегії суддів апеляційного суду в нарадчій кімнаті протягом однієї хвилини є безпідставними з огляду на таке.

Статтями 367, 371, 418 КПК передбачено порядок ухвалення судового рішення в нарадчій кімнаті.

Указані норми закону не містять заборони суддям готуватися до судового засідання, а саме вивчати матеріали провадження та готувати один чи кілька альтернативних проєктів судового рішення до початку судового засідання, водночас суд не має часових обмежень щодо перебування суддів у нарадчій кімнаті.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 01 жовтня 2019 року (справа № 285/3516/17), від 11 березня 2021 року (справа № 711/798/18) та від 19 жовтня 2021 року (справа № 347/840/19).

Водночас посилання ОСОБА_4 на те, що оскаржувана ухвала апеляційного суду не була внесена в ЄДРСР на наступний день після її виготовлення, а в графі коментар міститься недостовірна інформація, не можуть бути предметом перевірки суду касаційної інстанції.

При цьому, скаржник у своїй касаційній скарзі вказує на упередженість розгляду провадження, що також не є предметом перевірки касаційного суду.

Крім того, оскаржена ОСОБА_4 ухвала слідчого судді відповідно до чинного кримінального процесуального закону не підлягає самостійному оскарженню і в касаційному порядку.

Таким чином, Суд не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги та вважає, що у відкритті провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 23 листопада 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 20 грудня 2023 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3