Єдиний унікальний номер 728/3244/23
номер провадження № 1-кп/728/28/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2024 року Бахмацький районний суд Чернігівської області у складі:

головуючої судді - ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

захисника - адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Бахмач кримінальне провадження №0000026 від 20.06.2023 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця і жителя АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, не одруженого, раніше не судимого, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

Стрілець-помічник гранатометника 2 мотопіхотного відділення 3 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст.ст.4, 65, 68 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ст.ст.11, 16, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст.ст.1, 2, 3, 6, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», діючи умисно, з метою тимчасово ухилитись від проходження військової служби, без поважних причин та без дозволу командування, в умовах воєнного стану, 09.02.2023 близько 11:00 год. самовільно залишив місце служби, розташоване поблизу с.Городище Ніжинського району Чернігівської області, після чого проводив час на власний розсуд, займаючись сімейними справами за адресою свого фактичного проживання у АДРЕСА_1 , не пов`язуючи його з проходженням військової служби, та по даний час в розташування військової частини НОМЕР_1 не повернувся.

У судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому діянні визнав частково та пояснив, що він добровільно пішов у ЗСУ і брав участь у бойових діях у гарячих точках; присяги він не приймав; спеціальної підготовки не проходив; коли він був з побратимами в с.Городище, то дізнався, що його бабусі було встановлено групу інвалідності і вона потребувала догляду та лікування; він за три-чотири дні від дати залишення місця свого перебування в с.Городище попросив дозволу у ОСОБА_6 поїхати до бабусі і лише після цього поїхав; останній усно дозволив поїхати, без визначення періоду; порядок отримання відпустки йому відомий не був; до його відома не доводили про те, що село Городище, яке він залишив, є місцем розташування військової частини НОМЕР_1 ; після того, як було вирішено питання з лікуванням бабусі він хотів повернутися в ЗСУ, але в іншу частину; з цього приводу він в месенджері спілкувався з ОСОБА_7 , який дав йому номер телефону, за яким можна було вирішити питання переводу, але йому нічого з цього приводу за вказаним номером не відповіли; умислу на вчинення злочину він не мав; по іншому вчинити не міг.

Допитаний у судовому засіданні в режимі відеоконференції свідок ОСОБА_7 пояснив, що станом на лютий 2023 року він обіймав посаду командира 1 взводу 2 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 , яка знаходилась у пункті ротації після виведення із зони бойових дій в АДРЕСА_2 і йому відомо про факт залишення солдатом ОСОБА_4 місця розташування військової частини; його шукали; чи повернувся ОСОБА_4 до військової частини свідку не відомо; особисто він не вживав заходів для встановлення місця перебування ОСОБА_4 ; він спілкувався з ОСОБА_4 у месенджері, але з приводу якого питання - точно не пам`ятає, можливо з приводу поранення чи повернення до військової частини; що він повідомив ОСОБА_4 з приводу повернення - не пам`ятає, оскільки до його компетенції не входить вирішення даного питання.

Заслухавши пояснення обвинуваченого та свідка, дослідивши зібрані у справі докази, у визначеному за згодою усіх учасників процесу обсязі, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 у скоєнні інкримінованого йому діяння підтверджується сукупністю наступних, перевірених і досліджених судом доказів, які є належними, допустимими, достовірними, достатніми та взаємопов`язаними для прийняття відповідного процесуального рішення:

- даними у судовому засіданні показами самого обвинуваченого ОСОБА_4 , котрий не заперечував факту залишення ним місця служби поблизу с.Городище Ніжинського району, яке пояснив сімейними обставинами;

- даними у судовому засіданні поясненнями свідка ОСОБА_7 про відомі йому обставини справи щодо самовільного залишення ОСОБА_4 місця служби поблизу с.Городище;

- рапортом командира 2 мотопіхотної роти від 09.02.2023 про залишення солдатом ОСОБА_4 розташування підрозділу, яке знаходиться поблизу населеного пункту Городище (а.с.82);

- копією витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.02.2023 №40, згідно з яким, окрім іншого, солдата ОСОБА_4 наказано вважати таким, що з 09.02.2023 незаконно перебуває за межами військової частини та зняти з всіх видів забезпечення (а.с.83);

- копією витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.02.2023 №180 про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_4 (а.с.84);

- доповіддю командира військової частини НОМЕР_1 від 09.02.2023 №1113 по факту самовільного залишення розташування військової частини НОМЕР_1 в частині, що стосується солдата ОСОБА_4 (а.с.85);

- повідомленням командира військової частини НОМЕР_1 від 20.02.2023 №1248, адресоване, у тому числі Чернігівській спеціалізованій прокуратурі у військовій та оборонній сфері Центрального регіону про вчинення кримінального правопорушення, зокрема про те, що 09.02.2023 близько 11:00 год. під час перевірки особового складу підрозділу було встановлено, що солдат ОСОБА_4 самовільно залишив місце служби в с.Городище і станом на 20.02.2023 не повернувся (а.с.66-67, 86);

- актом службового розслідування від 08.03.2023 в частині самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_4 , згідно з яким, окрім іншого, 09.02.2023 близько 11:00 год. було виявлено, що солдат ОСОБА_4 залишив зброю не у повному комплекті та самовільно залишив місце розташування підрозділу поблизу населеного пункту Городище, у невідомому напрямку, без поважних на те причин, дозволу безпосередніх та прямих командирів. З метою встановлення місця знаходження солдата ОСОБА_4 було проведено ряд пошукових дій, однак його місце знаходження не було встановлено, на телефонні дзвінки він та його рідні не відповідали (а.с.71-81);

- витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15.03.2023 №119 Про підсумки службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_4 , згідно з яким, службовим розслідуванням, окрім іншого було встановлено, що солдат ОСОБА_4 самовільно, діючи на власний розсуд, не повідомивши про свої наміри прямого командира, 09.02.2023 залишив розташування військової частини НОМЕР_1 (а.с.87).

Також, судом було досліджено:

- витяг з ЄРДР щодо кримінального провадження №0000026 від 20.06.2023 (а.с.89);

- постанова прокурора про визначення підслідності кримінального правопорушення та направлення кримінального провадження за підслідністю від 20.06.2023 (а.с.90-91);

- постанова керівника Деснянської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону від 20.06.2023 про визначення групи прокурорів (а.с.92-93);

- копія витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 14.09.2022 №262, згідно з яким, окрім іншого, солдата ОСОБА_4 старшого стрільця 2 мотопіхотного відділення 3 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти, ВОС НОМЕР_2 наказано вважати таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків з визначеним посадовим окладом та виплачувати премію (а.с.68, 101);

- копія витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.09.2022 №271, згідно з яким, окрім іншого, солдата ОСОБА_4 , призначеного на посаду стрільця-помічника гранатометника 2 мотопіхотного відділення 3 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти, ВОС НОМЕР_3 наказано вважати таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків з визначеним посадовим окладом та виплачувати премію (а.с.69, 102).

Інші докази сторонами кримінального провадження суду не надавались і судом не досліджувались.

Таким чином, аналізуючи досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 своїми умисними діями, які виразилися у самовільному залишенні місця служби військовослужбовцем (крім строкової служби), вчиненому в умовах воєнного стану, скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.407 КК України і його дії органом досудового розслідування кваліфіковані правильно.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому, суд приймає до уваги ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, пом`якшуючі та обтяжуючі обставини, особу винного.

Як особа, ОСОБА_4 за місцем служби у військовій частині НОМЕР_1 негативних характеристик не має, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, не одружений, раніше не судимий, згідно з висновком органу з питань пробації становить середній ризик небезпеки для суспільства; при цьому ризик вчинення ОСОБА_4 повторного кримінального правопорушення також визначений, як середній; на думку органу з питань пробації виправлення ОСОБА_4 без застосування покарань, пов`язаних з обмеженням волі на певний строк можливе та не становить небезпеки для суспільства.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого є з`явлення із зізнанням та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

При цьому, суд не вбачає у даному випадку щирого каяття, як обставину, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , яка вказана у обвинувальному акті, оскільки останній своєї вини під час розгляду справи у суді повністю не визнав, виправдовував свій вчинок сімейними обставинами, що свідчить про не усвідомлення останнім небезпечності та наслідків вчиненого ним діяння.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого не встановлені.

Таким чином, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, особу винного та його ставлення до вчиненого ним діяння, суд вважає, що за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції вказаної статті.

Таке покарання, на думку суду, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

При цьому, при призначенні покарання судом взято до уваги, що положення статей 69, 75 КК України у редакції, що діяла на час вчинення інкримінованого діяння, не дозволяють суду, у разі засудження за ст.407 КК України, призначити покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення, а також прийняти рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Також суд враховує позиції Верховного Суду, викладені в постановах у справі №750/2773/22 (провадження №51-3061км22) від 22.12.2022 та у справі №726/78/23, (провадження №51-1772км23) від 11.07.2023, з яких вбачається, що кримінальні правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби свідчать про підвищену суспільну небезпечність, оскільки можуть призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави, що в умовах воєнного стану є неприпустимим, а тому застосування іншого покарання ніж позбавлення волі, не лише не сприятиме запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень іншими особами, а навпаки створить у таких осіб впевненість у безкарності за вчинення таких дій.

Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_4 не обирався і підстав для його обрання до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Цивільний позов у справі не заявлявся.

Судові витрати та речові докази у справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.369-376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 слід рахувати з часу його фактичного затримання.

Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, його захиснику та прокурору.

Суддя Бахмацького районного суду ОСОБА_1