Справа № 132/2654/23
Провадження №1-кп/132/155/24
Вирок

Іменем України

29 березня 2024 року місто КАЛИНІВКА

КАЛИНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарях судового засідання - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Вінницької області, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000476 від 14 червня 2023 року, за обвинувальним актом, складеним у відношенні:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки села Корделівка Калинівського району Вінницької області, українки, громадянки України, із середньо-спеціальною освітою, вдови, маючої на утриманні двох малолітніх дітей, офіційно непрацевлаштованої, раніше не судимої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,

яка обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.118 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_5 ,

потерпілої особи - ОСОБА_6 ,

представника потерпілої особи - адвоката ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченої - адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченої - ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачена ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_8 близько 17год.00хв. перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , разом із своїм чоловіком ОСОБА_11 , та знайомими ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , спільно святкувати день народження їх малолітнього сина ОСОБА_15 , вживаючи алкогольні напої. Вподальшому, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 залишили вказане домоволодіння. Близько 19год.40хв. цього ж дня, ОСОБА_11 перебуваючи у стані сильного алкогольного сп`яніння, розпочав із ОСОБА_4 сварку, у ході якої, погрожуючи фізичною розправою, взяв до рук кухонний ніж та кинув ним у напрямку ОСОБА_4 . Після чого, ОСОБА_4 піднявши вказаний ніж, який лежав на накритті погребу, задля припинення конфлікту пішла в сторону будинку. В цей час, продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_11 взявши до рук фрагмент металевого будівельного кутника, наздогнав ОСОБА_4 та зупинив її, розвернувши рукою за плече до себе, після чого продовжив з нею суперечку, при цьому двічі наніс фрагментом металевого будівельного кутника точкові удари в область обличчя дружини, чим спричинив їй тілесні ушкодження, а саме синець у лівій навколоорбітальній ділянці, садна на верхній та нижній повіках правого ока, синець та садно на задній поверхні правого плеча з переходом на задню поверхню правого ліктьового суглоба, синець на передній поверхні лівого плеча, рани в лівій виличній ділянці з переходом на ліву щоку, в лобно-скроневій ділянці зліва. Вказані тілесні ушкодження у ОСОБА_4 належать до легких тілесних ушкоджень. В цей же час, ОСОБА_4 усвідомлюючи, що відносно неї ОСОБА_11 вчиняє суспільно небезпечні дії, намагаючись захиститися від посягання на своє життя та здоров`я, перевищуючи межі необхідної оборони, з метою подальшого припинення протиправних дій ОСОБА_11 , які раніше відносно неї неодноразово вчинялись, розуміючи суспільну небезпеку своїх дій та передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті, хоч і не бажаючи їх, але свідомо припускаючи їх настання, захищаючись від нанесення їй ОСОБА_11 чергового удару металевим будівельним кутником, нанесла один удар кухонним ножем в область грудної клітини ОСОБА_11 , який тримала в своїй правій руці, чим спричинила останньому тілесне ушкодження у вигляді проникаючого поранення грудної клітки з ушкодженням серця, від якого він помер на місці. При судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_11 виявлене проникаюче поранення грудної клітки з наскрізними пошкодженнями серцевої сорочки та бокової стінки правого шлуночку серця. Дане ушкодження утворилось можливо, 14.06.2023 року від дії плоского однобічно-гострого предмета типу клинка ножа, що мав обушок з вираженими ребрами та гостре лезо, належить до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент спричинення, та стоїть в причинному зв`язку зі смертю. Причиною смерті ОСОБА_11 стало проникаюче поранення грудей з ушкодженням серця, що спричинило масивну внутрішню кровотечу та тампонаду серцевої сорочки кров`ю.

Обвинувачена ОСОБА_4 в судовому засіданні при розгляді вказаної справи, свою вину в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні визнала повністю, підтвердила, що дійсно 14.06.2023 року близько 17год.00хв. перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , разом зі своїм чоловіком ОСОБА_11 , та знайомими ОСОБА_12 , ОСОБА_16 та ОСОБА_14 , святкували день народження їх малолітнього сина ОСОБА_15 , при цьому вживали алкогольні напої. Після того, як ОСОБА_12 , ОСОБА_16 та ОСОБА_14 залишили їх, близько 19год. 40хв., ОСОБА_11 перебуваючи в стані сильного алкогольного сп`яніння, розпочав з нею сварку, під час якої погрожуючи фізичною розправою, взяв до рук кухонний ніж та кинув ним у її напрямку, однак не влучив в ціль. Задля припинення конфлікту, вона піднявши ніж, який лежав на накритті погребу, пішла в сторону будинку. В цей момент, ОСОБА_11 взявши до рук фрагмент металевого будівельного кутника, наздогнавши та зупинивши її, розвернув рукою за плече до себе, після чого двічі наніс зазначеним кутником удари в область її обличчя. Вона ж, усвідомлюючи загрозу своєму життю та здоров`ю, захищаючись від нанесення їй чергового удару металевим кутником, нанесла один удар кухонним ножем, який тримала в своїх руках, в область грудної клітини ОСОБА_11 , від якого він впав на землю. Після цього, вона намагалася надати медичну допомогу чоловікові, однак спасти його від смерті не змогла.

Потерпіла ОСОБА_17 в судовому засіданні зазначила, що про конкретні обставини події, яка сталася 14.06.2023 року між ОСОБА_4 та її чоловіком ОСОБА_11 їй не відомо, оскільки вона не була її безпосереднім очевидцем. Про смерть брата ОСОБА_11 вона спочатку дізналася від знайомої ОСОБА_12 , а вподальшому від працівників органу поліції. Приїхавши забирати тіло брата ОСОБА_11 з моргу, побачила на ньому ножове поранення. Організацією його поховання, займалася вона особисто.

Вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.118 КК України, підтверджується наступними доказами:

- протоколом огляду місця події, складеним 14.06.2023 року слідчим СУ ГУНП у Вінницькій області майором поліції ОСОБА_18 , та ілюстрованими таблицями та відеозаписом, які є невід`ємними додатками до нього, згідно якого встановлене місце, де відбулися події, що мали місце 14.06.2023 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_4 , в ході яких остання нанесла один удар кухонним ножем в область грудної клітини чоловіка, від отримання якого той помер на місці. Виявлений труп ОСОБА_11 , зафіксовано його місце розташування, положення та наявні на ньому тілесні ушкодження, який невідкладно направлений до моргу КП «Калинівська центральна районна лікарня» Калинівської міської ради. Також виявлені та вилучені сліди кримінального правопорушення, зокрема: фрагмент тканини фіранки зі слідами РБК, змив РБК з поверхні двору, які відповідно до постанови слідчого СУ ГУНП у Вінницькій області майора поліції ОСОБА_18 від 15.06.2023 року, визнані речовими доказами у кримінальному провадженні за № 0000476 від 14.06.2023 року, на які згідно ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_19 від 20.06.2023 року у справі №127/17642/23 (номер провадження 1-кс/127/6901/23), накладений арешт;

- протоколом огляду, складеним 14.06.2023 року заступником начальника СВ відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області лейтенантом поліції ОСОБА_20 , та відеозаписом, який є невід`ємними додатком до нього, згідно якого був виявлений та вилучений кухонний ніж зі слідами РБК, яким ОСОБА_4 в ході подій, що мали місце 14.06.2023 року, між нею та її чоловіком ОСОБА_11 , нанесла останньому один удар в область грудної клітини, від отримання якого той помер на місці. Даний ніж відповідно до постанови слідчого СУ ГУНП у Вінницькій області майора поліції ОСОБА_18 від 15.06.2023 року, визнаний речовим доказам в кримінальному провадженні № 0000476 від 14.06.2023 року, на який згідно ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_21 від 20.06.2023 року у справі № 127/17691/23 (номер провадження 1-кс/127/6918/23), накладений арешт;

- протоколом огляду трупа, складеним 15.06.2023 року слідчим СВ відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області лейтенантом поліції ОСОБА_22 , та ілюстрованими таблицями, які є невід`ємними додатками до нього, згідно якого в приміщенні моргу КП «Калинівська центральна районна лікарня» Калинівської міської ради, був оглянутий труп ОСОБА_11 , на якому були виявлені та зафіксовані тілесні ушкодження у вигляді колото-різаного проникаючого поранення грудей з ушкодженням серця, які останній отримав в ході подій, що мали місце 14.06.2023 року, між ним та ОСОБА_4 . Вилучено одежу, а саме футболку зеленого кольору із нашаруванням РБК та шорти темного кольору, в яких ОСОБА_11 перебував в момент вчинення кримінального правопорушення, які відповідно до постанови слідчого СУ ГУНП у Вінницькій області майора поліції ОСОБА_18 від 15.06.2023 року визнані речовими доказами у кримінальному провадженні за № 0000476 від 14.06.2023 року, на які згідно ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_21 від 19.06.2023 року у справі № 127/17637/23 (номер провадження № 1-кс/127/6898/23), накладений арешт;

- протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, складеним 15.06.2023 року заступником начальника СУ ГУНП у Вінницькій області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_23 , згідно якого ОСОБА_4 була затримана в порядку статті 208 КПК України, безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, у якої були вилучені футболку сірого кольору та штани спортивні темно синього кольору, в які вона була одягнута в момент вчинення злочину, які відповідно до постанови слідчого СУ ГУНП у Вінницькій області майора поліції ОСОБА_18 від 15.06.2023 року, визнані речовими доказами в кримінальному провадженні № 0000476 від 14.06.2023 року, на які згідно ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_24 від 19.06.2023 року у справі №127/17638/23 (номер провадження 1-кс/127/6899/23), накладений арешт;

- протоколом слідчого експерименту, складеним 15.06.2023 року слідчим СУ ГУНП у Вінницькій області майором поліції ОСОБА_18 , та відеозаписом, який є невід`ємними додатком до нього, згідно якого ОСОБА_4 , будучи затриманою за підозрою вчиненні злочину, та перебуваючи в місці тимчасового утримання, розказала за яких обставин нанесла один удар кухонним ножем в область грудної клітини чоловіка ОСОБА_11 , від отримання якого той помер на місці;

- висновком експерта № 427, складеним 15.06.2023 року судово-медичним експертом відділу експертизи потерпілих, обвинувачених та інших осіб Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_25 , згідно якого у ОСОБА_4 виявлені тілесні ушкодження - синець у лівій навколоорбітальній ділянці, садна на верхній та нижній повіках правого ока, синець та садно на задній поверхні правого плеча з переходом на задню поверхню правого ліктьового суглоба, синець на передній поверхні лівого плеча, рани в лівій виличній ділянці з переходом на ліву щоку, в лобно-скроневій ділянці зліва. Вказані тілесні ушкодження у ОСОБА_4 належать до легких тілесних ушкоджень (п.2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 року), виникли від травматичної дії (удар, тертя) тупого твердого предмета (предметів), індивідуальні чи групові особливості якого (яких) не відобразилися в морфологічних властивостях тілесних ушкоджень; давністю утворення відповідають терміну, вказаному в постанові про призначення експертизи - 14.06.2023 року;

- висновком експерта № 240, складеним 21.06.2023 року лікарем, судово-медичним експертом-імунологом Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_26 , згідно якого встановлено групову належність крові підозрюваної ОСОБА_4 ;

- висновком експерта № 239, складеним 27.06.2023 року лікарем, судово-медичним експертом-імунологом Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_27 , згідно якого встановлено групову належність крові трупа ОСОБА_11 ;

- висновком експерта № 241, складеним 27.06.2023 року лікарем, судово-медичним експертом-імунологом Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_27 , згідно якого в плямах на змивах з поверхні правої руки та змиві з лівої руки трупа ОСОБА_11 , знайдено кров людини, походження якої від потерпілого ОСОБА_11 не виключається;

- висновком експерта № 242, складеним 29.06.2023 року лікарем, судово-медичним експертом-імунологом Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_27 , згідно якого в плямах на змиві (біля трупу) та фрагменті фіранки, вилучених 14.06.2023 року при огляді місця події, знайдено кров людини, походження якої від потерпілого ОСОБА_11 не виключається;

- висновком експерта № 243 від 29.06.2023 року, згідно якого, досліджено змив з лівої та правої руки ОСОБА_4 ; висновком експерта № 138 від 10.07.2023 року, згідно якого, досліджено лезо кухонного ножа; висновком експерта № 273 від 19.07.2023 року, згідно якого, досліджено кухонний ніж; висновком експерта № 134 від 20.07.2023 року, згідно якого, досліджено піднігтьовий вміст з правої руки потерпілого ОСОБА_11 ; висновком експерта № 135 від 20.07.2023 року, згідно якого, досліджено піднігтьовий вміст з лівої руки потерпілого ОСОБА_11 ; висновком експерта № 136 від 20.07.2023 року, згідно якого, досліджено піднігтьовий вміст з правої руки підозрюваної ОСОБА_4 , результати яких були використані в подальших експертних дослідженнях;

- висновком експерта № 244, складеним 03.07.2023 року лікарем, судово-медичним експертом-імунологом Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_27 , згідно якого в плямах на спортивних шортах та футболці з довгими рукавами, вилучених 15.06.2023 року під час огляду трупа ОСОБА_11 , знайдено кров людини, походження якої від потерпілого ОСОБА_11 не виключається;

- висновком судово-психіатричного експерта № 87, складеним 06.07.2023 року провідним експертом Вінницької філії судово-психіатричних експертиз ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України» ОСОБА_28 , згідно якого, в період часу, до якого відноситься інкриміноване діяння, ОСОБА_4 не страждала на психічне захворювання, перебувала поза будь-яким тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності; могла усвідомлювати свої дії та керувати ними. В теперішній час, ОСОБА_4 на психічні розлади не страждає, перебуває поза будь-яким тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності; може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_4 не потребує;

- висновком експерта № 62, складеним 12.07.2023 року лікарем, судово-медичним експертом Калинівського відділення Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_29 , згідно якого при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_11 виявлене проникаюче поранення грудної клітки з наскрізними пошкодженнями серцевої сорочки та бокової стінки правого шлуночку серця. Дане пошкодження утворилось, можливо 14.06.2023 року, від дії плоского однобічно-гострого предмета типу клинка ножа, що мав обушок з вираженими ребрами та гостре лезо, належить до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент спричинення, та стоїть в причинному зв`язку зі смертю. Причиною смерті ОСОБА_11 стало проникаюче поранення грудей з ушкодженням серця, що спричинило масивну кровотечу та тампонаду серцевої сорочки кров`ю. При судово-токсикологічній експертизі у крові та сечі від трупа ОСОБА_11 виявлено алкоголь у концентрації відповідно 3,0 проміле та 2,4 проміле. Така концентрація алкоголю відповідає сильному алкогольному сп`янінню по відношенню до живих осіб;

- протоколом проведення слідчого експерименту, складеним 14.07.2023 року слідчим СВ відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області капітаном поліції ОСОБА_30 , та відеозаписом, який є невід`ємними додатком до нього, згідно якого свідок ОСОБА_12 показала місце, де відбулось застілля з нагоди дня народження малолітнього ОСОБА_15 , що мало місце 14.06.2023 року, та як себе поводили ОСОБА_4 та її чоловік ОСОБА_11 під час його проведення, а також розповіла про те, коли саме залишила домоволодіння останніх та від кого вподальшому дізналась про події, які стались у її відсутність;

- протоколом проведення слідчого експерименту, складеним 14.07.2023 року слідчим СВ відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області капітаном поліції ОСОБА_30 , та відеозаписом, який є невід`ємними додатком до нього, згідно якого свідок ОСОБА_13 показала місце, де відбулось застілля з нагоди дня народження малолітнього ОСОБА_15 , що мало місце 14.06.2023 року, та як себе поводили ОСОБА_4 та її чоловік ОСОБА_11 під час його проведення, а також розповіла про те, коли саме залишила домоволодіння останніх та від кого вподальшому дізналась про події, які стались у її відсутність;

- протоколом проведення слідчого експерименту, складеним 14.07.2023 року слідчим СВ відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області капітаном поліції ОСОБА_30 , та відеозаписом, який є невід`ємними додатком до нього, згідно якого свідок ОСОБА_14 показав місце, де відбулось застілля з нагоди дня народження малолітнього ОСОБА_15 , що мало місце 14.06.2023 року, та як себе поводили ОСОБА_4 та її чоловік ОСОБА_11 під час його проведення, а також розповів, що після залишення домоволодіння останніх, почувши крик ОСОБА_4 , повернувся до нього, та побачив ОСОБА_11 , який лежав на землі весь у крові, а біля нього перебувала ОСОБА_4 ;

- протоколом проведення слідчого експерименту, складеним 14.07.2023 року слідчим СВ відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області капітаном поліції ОСОБА_30 , та відеозаписом, який є невід`ємними додатком до нього, згідно якого свідок ОСОБА_31 показав місце, де відбулось застілля з нагоди дня народження малолітнього ОСОБА_15 , що мало місце 14.06.2023 року, та як себе поводили його сестра ОСОБА_4 та її чоловік ОСОБА_11 , а також розповів, що після залишення домоволодіння останніх, повертаючись з худобою додому, побачив, як ОСОБА_4 вибігла на вулицю. При наближенні до неї, побачив на її грудях кров. ОСОБА_4 йому повідомила, що мабуть вбила свого чоловіка. Зайшовши у двір, він побачив ОСОБА_11 , який у крові лежав на землі. Знайшовши кухонного ножа, він його відніс до лісосмуги, де сховав;

- висновком експерта № 245, складеним 18.07.2023 року лікарем, судово-медичним експертом-імунологом Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_27 , згідно якого в плямах на футболці та штанах чорного кольору, вилучених 15.06.2023 року при затриманні ОСОБА_4 , знайдено кров людини, походження якої від підозрюваної ОСОБА_4 не виключається;

- висновком експерта № 137, складеним 20.07.2023 року лікарем судово-медичним експертом-цитологом Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_32 , згідно якого в піднігтьовому вмісті лівої руки підозрюваної ОСОБА_4 , виявлено епітеліальні клітини, походження яких від ОСОБА_4 не виключається;

- висновком експерта № 105, складеним 02.08.2023 року лікарем, судово-медичним експертом Калинівського відділення Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_29 , згідно якого характер і локалізація виявлених тілесних ушкоджень у ОСОБА_11 за механізмом утворення узгоджується з обставинами, відображеними за показами ОСОБА_4 (протокол допиту підозрюваної ОСОБА_4 від 15.06.2023 року «14.06.2023 року приблизно о 19год.00хв. …коли ОСОБА_11 ударив мене втретє …я закриваючи обличчя підняла руки, я з необережності ударила даним ножем в груди ОСОБА_11 …побачила як ОСОБА_11 упав в дворі на землю»), та в протоколі проведення слідчого експерименту від 15.06.2023 року за участі підозрюваної ОСОБА_4 (« 14.06.2023 року близько 19год.00хв. …коли ОСОБА_11 її бив, вона ліву руку піднесла над головою, хотіла прикритись від удару, а правою рукою хотіла відбитись від удару ОСОБА_11 , забувши, що в неї в руці ніж, та штрихнула ОСОБА_11 з розмаху в лівій передній бік грудної клітки, після чого думаючи, що нічого не сталося, розвернувшись, пішла в бік будинку, та ОСОБА_11 пішов за нею …побачила, що ОСОБА_11 упав на землю»);

- відомостями з адмінпрактики відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області, копіями матеріалів неодноразового звернення ОСОБА_4 до відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області з приводу притягнення чоловіка ОСОБА_11 до відповідальності за фактом вчинення відносно неї домашнього насильства; копіями судових рішень в справах про притягнення ОСОБА_11 до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства стосовно дружини, даними щодо особи ОСОБА_11 , згідно яких, ОСОБА_11 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, був судимий, зокрема за вчинення кримінального правопорушення проти здоров`я особи, перебував під адміністративним наглядом, та систематично вчиняв домашнє насильство відносно своєї дружини ОСОБА_4 ;

- протоколом слідчого експерименту, складеним 09.08.2023 року слідчим відділу розслідування злочинів скоєних проти життя та здоров`я особи СУ ГУНП у Вінницькій області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_37 , та відеозаписом, який є невід`ємними додатком до нього, згідно якого підозрювана ОСОБА_4 показала місце, де відбулися події, що мали місце 14.06.2023 року між нею та ОСОБА_11 , в ході яких вона нанесла один удар кухонним ножем в область грудної клітини чоловіка, від отримання якого той помер на місці;

- протоколом огляду місця події, складеним 09.08.2023 року слідчим відділу розслідування злочинів скоєних проти життя та здоров`я особи СУ ГУНП у Вінницькій області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_37 , та фототаблицею, який є невід`ємними додатком до нього, згідно якого, за місцем вчинення кримінального правопорушення був виявлений та вилучений фрагмент металевого будівельного кутника, яким ОСОБА_11 наносив ударив область обличчя ОСОБА_4 , який відповідно до постанови слідчого СУ ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_38 від 09.08.2023 року, визнаний речовим доказам в кримінальному провадженні № 0000476 від 14.06.2023 року;

- висновком експертів № 75-К, складеним 24.08.2023 року комісією у складі голови: лікаря, судово-медичного експерта, начальника Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_39 , та членів: лікаря, судово-медичного експерта Калинівського відділення Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_29 ; лікаря, судово-медичного експерту відділу комісійних експертиз Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_40 , згідно якого, при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_11 виявлене проникаюче колото-різане поранення лівої половини грудної клітки з розташуванням рани на передній поверхні у четвертому лівому міжребір`ї, ушкодженням підшкірної клітковини, міжреберних м`язів, серцевої сорочки, бокової стінки правого шлуночка серця. Дане поранення спричинене 14.06.2023 року дією плоского однобічно-гострого предмета типу клинка ножа. Направлення ранового каналу зліва направо та дещо спереду назад, глибина ранового каналу приблизно 13см. Механізм заподіяння поранення - удар плоским колючо-ріжучим предметом. Судово-медична експертна комісія вважає, що за викладеною ОСОБА_4 версією колото-різане поранення грудної клітки у ОСОБА_11 могло бути спричинене нею за обставини на які вона посилається у протоколах допиту, а саме « …я з необережності ударила …ножем в груди ОСОБА_11 …побачила як ОСОБА_11 упав в дворі на землю»), та в протоколах проведення слідчого експерименту від 15.06.2023 року, 09.08.2023 року за участі підозрюваної ОСОБА_4 « …14.06.2023 року близько 19год.00хв. …коли ОСОБА_11 її бив, вона ліву руку піднесла над головою, хотіла прикритись від удару, а правою рукою хотіла відбитись від удару ОСОБА_11 , забувши, що в неї в руці ніж, та штрихнула ОСОБА_11 з розмаху, в лівий передній бік грудної клітки, після чого думаючи, що нічого не сталося, розвернувшись, пішла в бік будинку, та ОСОБА_11 пішов за нею …побачила, що ОСОБА_11 упав на землю»;

- висновком експерта № 175, 176, складеним 29.08.2023 року судово-медичним експертом відділення судово-медичної криміналістики відділу експертизи речових доказів Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_41 , згідно якого, виявлене при медико-криміналістичній експертизі фрагменту шкіри від трупа ОСОБА_11 ушкодження являється колото-різаним ушкодженням, яке було заподіяне колюче ріжучим предметом з плоскою поверхнею, з гострим лезом та П-подібним обушком, що діяв в косому напрямку по відношенню до площини шкіри. Морфологічні особливості ушкодження волосся на рані дозволяють припустити, що ушкодження було нанесено колючо-ріжучим предметом з помірною гостротою. Зіставлення особливостей та розмірів ушкоджень на фрагменті шкіри від трупа ОСОБА_11 та пошкодження на кофті належній ОСОБА_11 з особливостями і розмірами експериментальних пошкоджень утворених на слідосприймаючому матеріалі (медичну клейонку - імітатор шкіри людини) ударами зазначеним клинком ножа, із різною глибиною занурення клинка і його орієнтацією, максимально наближених до маючих місце при заподіянні ушкоджень ОСОБА_11 - не виключає можливість, що вони могли бути заподіяні клинком представленого на експертизу ножа.

Відповідно до частини 1 статті 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Положеннями статті 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оцінюючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними та допустимими, такими, що не протирічать один одному, приймає їх та приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

Від допиту свідків обвинувачення: ОСОБА_12 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , прокурор ОСОБА_46 відмовився, оскільки зазначені особи не були безпосередніми очевидцями подій, які мали місце 14.06.2023 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_4 , а тому їм не відомі обставини, що підлягають доказуванню під час розгляду кримінального провадження. Обвинувачена ОСОБА_4 та її захисник - адвокат ОСОБА_47 на виклику та допиті вищезазначених свідків не наполягали, а тому на підставі ухвали Калинівського районного суду Вінницької області, постановленій у протокольній формі та зафіксованій у журналі судового засідання, дана відмова прийнята судом та визнано недоцільним допит свідків обвинувачення: ОСОБА_12 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 під час розгляду даного кримінального провадження. За вказаних обставин, покази вказаних свідків, які були надані в ході досудового розслідування, та які не були предметом безпосереднього дослідження суду, не можуть бути визнані доказами в даному кримінальному провадженні.

Відповідно до положень статті 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Обвинувальний вирок може бути ухвалений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів.

Тобто, дотримуючись засади змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений статтею 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Цей стандарт у кримінальному провадженні, на думку суду було дотримано.

Дослідивши всебічно і об`єктивно усі обставини кримінального провадження, судом не було виявлено таких обставин, яким би версія обвинувачення не надала розумного пояснення або які би свідчили про можливість іншої версії інкримінованої події.

Оцінюючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що винність ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведені повністю, а її дії за ст.118 КК України, а саме умисне вбивство, вчинене при перевищенні меж необхідної оборони, правильно кваліфіковані органами досудового слідства.

Приходячи до даного висновку, суд враховує, що відповідно до статей 3, 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини. Кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

За вимогами частин першої, третьої статті 36 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони. Кожна особа має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади. Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

Згідно з частиною п`ятою статті 36 КК України, незалежно від тяжкості шкоди, яку заподіяно тому, хто посягає, не є перевищенням меж необхідної оборони і не має наслідком кримінальну відповідальність застосування зброї або будь-яких інших засобів чи предметів для захисту від нападу озброєної особи або нападу групи осіб.

Відповідно до роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №1 «Про судову практику у справах про необхідну оборону», при розгляді справ даної категорії судам необхідно беззастережно додержуватись вимог частини 3 статті 27 Конституції України і статті 36 КК України, враховуючи те, що відповідно до закону кожна особа має право на необхідну оборону від суспільно небезпечного посягання незалежно від можливості уникнути його або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади. Слід мати на увазі, що стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну. При розгляді справ даної категорії судам необхідно з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

Для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

Під тяжкою шкодою при перевищенні меж необхідної оборони слід розуміти смерть особи або заподіяння їй тяжкого тілесного ушкодження. Невідповідність тяжкої шкоди, заподіяної тому, хто посягає, небезпечності посягання або обстановці захисту слід визнавати явною тоді, коли це з урахуванням обставин справи є очевидним для кожної людини, а отже і для того, хто обороняється.

Судом встановлено, що мало місце суспільно небезпечне посягання ОСОБА_11 на ОСОБА_4 , а тому у останньої виникла підстава для необхідної оборони, тобто виникло право на захист охоронюваних законом прав шляхом заподіяння ОСОБА_11 , тобто особі, що посягала, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного припинення посягання.

Враховуючи вищевстановлені обставини провадження, оцінюючи в сукупності наявні у справі докази, обстановку нападу, знаряддя захисту, що було застосоване, характер небезпеки, що загрожував, характер взаємовідносин, що склався між потерпілим та обвинуваченою, місце та час нападу, суд прийшов до висновку, що застосований ОСОБА_4 спосіб захисту у вигляді нанесення силового удару в ділянку грудної клітки за даних конкретних обставин провадження, явно не відповідав обстановці захисту, а тому обвинувачена вийшла за межі заходів, необхідних для захисту своїх охоронюваних законом прав та інтересів, тобто перевищила межі необхідної оборони, а тому її дії за ст.118 КК України, правильно кваліфіковані органами досудового слідства.

Положення частини 2 статті 50 КК України встановлюють, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання.

Відповідно до змісту статті 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Згідно пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (стаття 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, особу винної, обставини, що пом`якшують і обтяжують її покарання.

Обвинувачена вчинила кримінальне правопорушення, яке відповідно до положень статті 12 КК України, віднесене до нетяжкого злочину.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження № 0000476 від 14.06.2023 року, обвинувачена ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в селі Корделівка Калинівського району Вінницької області (паспорт громадянки України серії НОМЕР_1, виданий 23.02.2016 року Немирівським РС УДМС України у Вінницькій області), має середньо-спеціальну освіту, є вдовою, на утриманні якої перебуває двоє малолітніх дітей: донька ОСОБА_48 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та син ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , тимчасово непрацевлаштована, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно відомостей персонально-довідкового обліку, отриманих з Єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України про притягнення осіб до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність) судимості або обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України від 15.06.2023 року, ОСОБА_4 раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, судимостей не має.

Відповідно до довідки Черепашинецького старостинського округу Калинівської міської ради Вінницької області № 10-21-12/188 від 15.06.2023 року, ОСОБА_4 разом із двома малолітніми дітьми: ОСОБА_48 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживають без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 .

За довідкою-характеристикою Черепашинецького старостинського округу Калинівської міської ради Вінницької області № 10-21-12/189 від 15.06.2023 року, ОСОБА_4 за місцем фактичного проживання характеризується посередньо, компроментуючі дані відносно неї відсутні.

Як слідує з довідки КНП «Немирівська міська лікарня» Немирівської міської ради №01-11-697 від 20.06.2023 року (за місцем реєстрації), та довідки КП «Калинівська центральна районна лікарня» Калинівської міської ради № 04-460 від 16.06.2023 року (за місцем фактичного проживання), ОСОБА_4 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за допомогою до цих медичних спеціалістів не зверталася.

Згідно досудової доповіді, складеної 26.10.2023 року провідним інспектором Хмільницького районного відділу № 1 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області ОСОБА_50 , беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченої, її спосіб життя, відсутність попередніх правопорушень, середню ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, а також високого рівня ймовірної небезпеки для суспільства (у тому числі для окремих осіб), орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_4 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе. На думку органу пробації, виконання покарання у громаді можливе за умов здійснення з боку органу пробації нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторного кримінального правопорушення, спрямованих на формування готовності обвинуваченої дотримуватись соціально прийнятих норм поведінки та насильницької моделі поведінки. У разі якщо суд дійде висновку про можливість звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладення на неї обов`язків, передбачених п.4 ч.3 ст.76 КК України, а саме виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою: «Формування життєвих навичок».

Статтею 66 КК України визначено, що при призначенні покарання обставинами, які його пом`якшують, визнаються: 1) з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; 2) добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди; 2-1) надання медичної або іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення; 3) вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім; 4) вчинення кримінального правопорушення жінкою в стані вагітності; 5) вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин; 6) вчинення кримінального правопорушення під впливом погрози, примусу або через матеріальну, службову чи іншу залежність; 7) вчинення кримінального правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного жорстоким поводженням, або таким, що принижує честь і гідність особи, а також за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого; 8) вчинення кримінального правопорушення з перевищенням меж крайньої необхідності; 9) виконання спеціального завдання з попередження чи розкриття злочинної діяльності організованої групи чи злочинної організації, поєднане з вчиненням кримінального правопорушення у випадках, передбачених цим Кодексом. При призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 25.07.2019 року у справі № 156/98/18 (провадження № 51-9408км18), наведений у статті 66 КК України перелік не є вичерпним. При призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, й інші обставини, не зазначені у цій статті. Ними, зокрема, можуть бути: вчинення злочину вперше; визнання вини особою, що вчинила злочин; молодий вік цієї особи; позитивна характеристика за місцем праці; навчання чи проживання; стан її здоров`я; наявність малолітніх дітей чи інших осіб на її утриманні та інше.

За рекомендаціями, викладеними в пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» роз`яснено, що визнання обставини такою, що пом`якшує покарання, має бути вмотивоване у вироку.

З урахуванням вищезазначених вимог закону та роз`яснень щодо застосування його норм, суд ретельно дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про можливість визнання обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 : щире каяття; вчинення кримінального правопорушення вперше; визнання вини особою, що вчинила кримінальне правопорушення; надання медичної допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення; наявність двох малолітніх дітей на утриманні.

Відповідно до положень статті 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім як у випадках зміни судом правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Згідно пункту 5 частини першої статті 368 КПК України, суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити питання, зокрема, чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме.

За пунктом 4 частини першої статті 91 КПК України, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Обов`язок доказування перелічених обставин згідно зі статтею 92 КПК України покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що орган досудового розслідування при формулюванні пред`явленого обвинувачення, не інкримінував ОСОБА_4 вчинення нею кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Цієї обставини також не було зазначено в обвинувальному акті як такої, що обтяжує покарання відповідно до пункту 6 частини другої статті 291 КПК України.

За таких обставин, визнання цієї обставини судом, не узгоджується з положеннями статті 337 КПК України.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20 грудня 2018 року у справі № 679/783/17 (номер провадження 51-8609км18).

Разом із цим, відповідно до пункту 6-1 частини першої статті 67 КК України, при призначенні покарання обставиною, яка його обтяжує, визнається вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах.

Згідно частини другої статті 67 КК України та пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд має право, залежно від характеру вчиненого кримінального правопорушення, не визнати будь-яку із зазначених у частині першій цієї статті обставин, за винятком обставин, зазначених у пунктах 2, 6, 6-1, 7, 9, 10, 12 такою, що обтяжує покарання, навівши мотиви свого рішення у вироку.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_4 вчинила умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони стосовно свого чоловіка ОСОБА_11 .

Як слідує з відмітки в паспорті громадянки України серії НОМЕР_1, виданого 23.02.2016 року Немирівським РС УДМС України у Вінницькій області на ім`я ОСОБА_4 , його власник, тобто ОСОБА_4 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який був зареєстрований 17.09.2015 року Калинівським відділом РАЦС Вінницької області, актовий запис № 212.

З довідки Черепашинецького старостинського округу Калинівської міської ради Вінницької області № 10-21-12/188 від 15.06.2023 року встановлено, що ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , до моменту своєї смерті, проживав разом із своєю дружиною ОСОБА_4 , та їх малолітніми дітьми: ОСОБА_48 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживають без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_4 під час судового розгляду підтвердила, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_11 , який на момент його смерті розірваний не був.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 КПК України, близькими родичами та членами сім`ї є чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням, а також особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.

За рекомендаціями, викладеними в пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Виходячи з вищенаведеного, обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченої ОСОБА_4 є вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою вона перебувала у сімейних відносинах.

Процес призначення покарання, а саме врахування усіх факторів, які мають бути взяті до уваги для обрання виду та розміру покарання, слід розцінювати як сукупність етапів, послідовність яких має значення для прийняття обґрунтованого рішення в цій частині.

Первинним етапом повинна бути оцінка ступеня тяжкості злочину, який має значною мірою звузити межі для прийняття конкретного рішення щодо виду і розміру покарання. Наступним етапом вже є врахування обставин, які позитивно або негативно характеризують особу винного, та обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Санкція статті 118 КК України передбачає покарання у виді виправних робіт на строк до двох років або обмеження волі на строк до трьох років, або позбавлення волі на строк до двох років.

Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду у постанові від 19.03.2020 року по справі №290/932/19 зазначив, що призначення покарання у межах, встановлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, означає, що суд має виходити із санкції тієї статті, за якою кваліфіковано вчинений злочин. У санкції такої статті (частини чи пункту статті) визначається один чи кілька основних видів покарання і, як правило, його межі. Всі санкції статей КК України є альтернативними або відносно визначеними. У них передбачено кілька основних, різних за своєю суворістю покарань. Суд, виходячи з принципу справедливості покарання, має застосувати більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин лише тоді, коли менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження нею нових злочинів.

Суд призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_4 за ст.118 КК України, приймає до уваги велику ступінь суспільної небезпеки вчиненого нею кримінального правопорушення (злочину), враховуючи що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а також враховуючи відомості про особу обвинуваченої, яка раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась, судимостей не має, вчинила умисне вбивство людини при перевищенні меж необхідної оборони, та щодо особи з якою вона перебувала у сімейних відносинах, яка тимчасово непрацевлаштована, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, посередньо характеризується за місцем свого проживання, має на утриманні двох малолітніх дітей, вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання в межах санкції ст.118 КК України, у вигляді позбавлення волі.

Положеннями частини 1 статті 75 КК України перебачено, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Натомість, за приписами частин 1, 2 статті 79 КК України, у разі призначення покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі вагітним жінкам або жінкам, які мають дітей віком до семи років, крім засуджених до позбавлення волі на строк більше п`яти років за тяжкі і особливо тяжкі злочини, а також за корупційні кримінальні правопорушення, кримінальні правопорушення, пов`язані з корупцією, суд може звільнити таких засуджених від відбування як основного, так і додаткового покарання з встановленням іспитового строку у межах строку, на який згідно з законом жінку може бути звільнено від роботи у зв`язку з вагітністю, пологами і до досягнення дитиною семирічного віку. У разі звільнення від відбування покарання з випробуванням вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до семи років, суд покладає на засуджену обов`язки відповідно до статті 76 цього Кодексу.

Таке звільнення є спеціальним видом звільнення від відбування покарання з випробуванням, і його застосування лише допустиме до вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до семи років.

В пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що при призначенні покарання у виді позбавлення волі на певний строк вагітним жінкам або жінкам, які мають дітей віком до 7 років, крім засуджених до позбавлення волі на строк більше п`яти років за тяжкі та особливо тяжкі злочини, суд залежно від ступеня суспільної небезпечності вчиненого, даних про особу засудженої та обставин, що обтяжують і пом`якшують покарання, вправі звільнити таких жінок від відбування покарання з випробуванням як на підставі статті 75 КК України, так і на підставі статті 79 КК України.

Однак, згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 18.05.2021 року у справі № 191/4297/18, стаття 79 КК України є спеціальною нормою щодо статті 75 КК України, і у разі конкуренції виду звільнення від відбування покарання з випробуванням, має застосовуватися спеціальна норма.

Відповідно до частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Верховним Судом у постановах від 13.09.2018 року у справі № 688/309/17, та від 24.10.2018 року у справі № 640/8138/16-к, від 11.12.2019 року у справі № 415/6262/17, зазначено, що наявність передбачених у законі умов для звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до семи років від відбування покарання не означає, що суд зобов`язаний прийняти рішення про їх звільнення, застосування цього звільнення є правом, а не обов`язком суду, якщо є достатні підстави для висновку про можливість виправлення без реального відбування покарання.

Для застосування статті 79 КК України законодавець визначив відповідні підстави: формально-юридичні, що містяться безпосередньо у цій статті, і оціночні (індивідуальні особливості конкретного кримінального провадження, характер дій винної особи, її спосіб життя тощо). Встановлення оціночних підстав є елементом реалізації дискреційних повноважень суду.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України, є нетяжким злочином, характер вини, мотив, мету скоєного; беручи до уваги як формально-юридичні підстави (наявність на утриманні обвинуваченої ОСОБА_4 двох малолітніх дітей, з яких одна дитина не досягла 7 років, а саме син ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , щодо якого вона не позбавлена батьківських прав), так і оціночні підставі, зокрема дані про особу обвинуваченої, яка до кримінальної відповідальності не притягувалась, судимостей не має, її спосіб життя, виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації покарання, а також того, що відбування реального покарання у виді позбавлення волі становитиме для неї особистий надмірний тягар та призведе до порушення інтересів малолітніх дітей, суд вважає, що виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за її поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.79 КК України.

При звільненні ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.79 КК України, суд виходить з принципу гуманізму з урахуванням національного законодавства та міжнародних договорів.

Відповідно до частини 1 статті 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Міжнародні організації, у тому числі й Європейський Комітет з питань запобігання катуванням чи нелюдському, або такому, що принижує гідність, поводженню та покаранню, неодноразово зазначали, що в`язниця, безумовно, не може бути належним середовищем для немовляти чи малої дитини, однак примусове розлучення матерів і малолітніх дітей є вкрай небажаним.

Завдяки інституту звільнення від відбування покарання вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до семи років, суд дає ОСОБА_4 можливість виправитися без ізоляції від суспільства, та інших реальних обмежень, характерних для позбавлення волі. ОСОБА_4 має піклуватися про своїх малолітніх дітей, займатися їх вихованням постійно, оскільки для жінки, суспільства і держави важливим та особливо цінним є фізичне і моральне здоров`я дитини. Звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання у відповідності до положень ст.79 КК України сприятиме побудові здорового соціального фундаменту для майбутнього життя її малолітніх дітей.

Таким чином, завдяки цьому інституту, закон ставить інтереси дитини, її виховання, вище, ніж негайне виконання покарання, вище за реалізацію цілей кримінальної відповідальності.

При звільненні ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.79 КК України, суд виходить перш за все з інтересів малолітніх дітей ОСОБА_4 , дбаючи про їх майбутнє, нормальний розвиток яких, може постраждати внаслідок відбування їх матір`ю реального покарання, адже у малолітньому віці особливо важливим є материнське виховання, тому що саме в цей період відбувається становлення моральної самосвідомості дитини.

Отже, завдяки застосуванню цього інституту досягаються не лише спеціальні самостійні цілі кримінальної відповідальності, а й регулюються загалом суспільні відносини, що складаються між матір`ю і дитиною, жінкою і державою, тобто досягаються загальноправові цілі регулювання суспільних відносин і забезпечення правопорядку в державі.

Позиція потерпілої сторони щодо призначення ОСОБА_4 виду та розміру покарання, не є визначальною та не обмежує суд у реалізації своїх дискреційних повноважень, визначених законом про кримінальну відповідальність (постанова Верховного Суду від 22.12.2020 року №756/6415/20), зокрема і щодо застосування до неї положень статті 79 КК України.

Згідно частини дев`ятої статті 100 КПК України, питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Речові докази, вилучені в ході розслідування кримінального провадження, а саме: фрагмент тканини фіранки зі слідами РБК; змив РБК з поверхні двору; кухонний ніж; одежу потерпілого ОСОБА_11 (футболку зеленого кольору із нашаруванням РБК, шорти темного кольору), які після вчинення злочину мають непридатний стан, а також фрагмент металевого будівельного кутника, які відповідно до постанови слідчого СУ ГУНП у Вінницькій області майора поліції ОСОБА_18 від 15.06.2023 року, постанови слідчого СУ ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_38 від 09.08.2023 року, та квитанції про передачу та прийняття речових доказів на зберігання № 873 від 10.09.2023 року, знаходяться на зберіганні з камері зберігання речових доказів відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області, після набрання вироком законної сили - необхідно знищити.

Речові докази, вилучені в ході розслідування кримінального провадження, а саме: одежу обвинуваченої ОСОБА_4 (футболку сірого кольору; штани спортивні темно синього кольору), які відповідно до постанови слідчого СУ ГУНП у Вінницькій області майора поліції ОСОБА_18 від 15.06.2023 року, та квитанції про передачу та прийняття речових доказів на зберігання № 873 від 10.09.2023 року, знаходяться на зберіганні з камері зберігання речових доказів відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області, після набрання вироком законної сили - необхідно повернути власнику (законному володільцеві).

Відповідно до вимог частини четвертої статті 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, на вилучене в ході досудового розслідування кримінального провадження майно, а саме на одежу потерпілого ОСОБА_11 (футболку зеленого кольору із нашаруванням РБК; шорти темного кольору) /ухвала слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_21 від 19.06.2023 року у справі № 127/17637/23 (номер провадження № 1-кс/127/6898/23)/; одежу підозрюваної ОСОБА_4 (футболку сірого кольору; штани спортивні темно синього кольору) /ухвала слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_24 від 19.06.2023 року у справі №127/17638/23 (номер провадження 1-кс/127/6899/23)/; фрагмент тканини фіранки зі слідами РБК, змив РБК з поверхні двору /ухвала слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_19 від 20.06.2023 року у справі № 127/17642/23 (номер провадження 1-кс/127/6901/23); кухонний ніж зі слідами РБК /ухвала слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_21 від 20.06.2023 року у справі № 127/17691/23 (номер провадження 1-кс/127/6918/23)/, накладено арешт.

З урахуванням вимог процесуального закону, та беручи до уваги, що в застосуванні цих заходів забезпечення кримінального провадження відпала потреба, суд вважає за необхідне скасувати арешт на майно, що був накладений ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_21 від 19.06.2023 року у справі № 127/17637/23 (номер провадження № 1-кс/127/6898/23); ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_24 від 19.06.2023 року у справі № 127/17638/23 (номер провадження 1-кс/127/6899/23); ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_19 від 20.06.2023 року у справі № 127/17642/23 (номер провадження 1-кс/127/6901/23), та ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_21 від 20.06.2023 року у справі № 127/17691/23 (номер провадження 1-кс/127/6918/23).

За пунктом 2 частини 4 статті 374 КПК України, в разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку, з-поміж іншого, зазначається рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили; рішення про залік досудового тримання під вартою.

З урахуванням завершення судового розгляду даного кримінального провадження, відсутності обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченої під цілодобовим домашнім арештом, суд приходить до висновку про необхідність скасування даного запобіжного заходу.

Відповідно до частини 5 статті 72 КК України, попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування.

Згідно частини 7 статті 72 КК України, домашній арешт зараховується судом у строк покарання за правилами, передбаченими в частині першій цієї статті, виходячи з такого їх співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

З матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_4 відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 15.06.2023 року, була затримана 15.06.2023 року о 00год.20хв. в порядку ст.208 КПК України, безпосередньо після вчинення злочину за наявності ознак, які вказували на її причетність до його вчинення, однак відповідно до ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_24 від 16.06.2023 року у справі № 127/17651/23 (номер провадження 1-кс/127/6905/23), відносно неї був обраний запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, у зв`язку із чим, її було звільнено з-під варти в залі суду 16.06.2023 року. Дія запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 01.02.2024 року, була продовжена до 31.03.2024 року, та скасована даним вироком суду.

З урахуванням цього, на підставі ч.5 ст.72 КК України, у строк покарання ОСОБА_4 необхідно зарахувати строк її попереднього ув`язнення за період з 15.06.2023 року по 16.06.2023 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, та відповідно до положень ч.7 ст.72 КК України, також підлягає зарахуванню строк її перебування під цілодобовим домашнім арештом за період з 17.06.2023 року по 29.03.2024 року, з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.

Відповідно до частини першої статті 127 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення. Згідно положень частини 2 зазначеної статті шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Частиною першою статті 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

За частиною п`ятою статті 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 91 КПК України, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Вказані обставини можуть бути елементами складу відповідних злочинів, а також впливати на визначення міри відповідальності винної особи.

В пункті 7 частини першої статті 368 КПК України зазначено, що ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку.

Із матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що потерпілою особою/цивільним позивачем ОСОБА_17 заявлено цивільний позов про відшкодування шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, згідно якого остання просить суд стягнути з ОСОБА_4 на її користь моральну шкоду у розмірі 200000грн.00коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 40000грн.00коп.

Частина перша статті 1167 ЦК України визначає загальні підстави відшкодування моральної шкоди: моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, котра її завдала, за наявності її вини у заподіянні такої шкоди.

Відповідно до частини другої статті 23 ЦК України, моральна шкода полягає у: фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої або членів її сім`ї; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності та ділової репутації особи.

Згідно прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (Abdulaziz, Cabales and Balkandali v. the United Kingdom) від 28.05.1985 року, серія А, № 94, п.96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування.

За частиною третьою статті 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Таким чином, законом установлено загальні критерії щодо меж судової дискреції у вирішенні питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди. Тобто визначення розміру такого відшкодування становить предмет оціночної діяльності суду.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

При цьому, в роз`ясненнях, що містяться у пунктах 3, 5 зазначеної Постанови, зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ. При вирішені спору про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою.

Згідно частини четвертої статті 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Водночас, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ніж достатнім для розумного задоволення потерпілої особи і не має призводити до її збагачення.

У роз`ясненнях, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд зауважує, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, хоча у будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Суд погоджується з тим, що потерпілій ОСОБА_17 дійсно спричинено моральну шкоду в результаті протиправних дій обвинуваченої ОСОБА_4 , оскільки потерпіла зазнала больових та душевних страждань, пов`язаних зі смертю її рідного брата.

За таких обставин, суд визначає розмір шкоди з урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала потерпіла, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), стану її здоров`я, тяжкості вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану та з урахуванням інших обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає за необхідне позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди задовольнити в сумі 200000грн.00коп.

Такий розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначений судом з урахуванням конкретних обставин справи, незворотних наслідків, що настали, характеру і глибини душевних, емоційних та моральних страждань, які потерпіла перенесла у зв`язку із передчасною смертю рідного брата.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 118 КПК України, до процесуальних витрат належать, зокрема, витрати на правову допомогу.

Згідно положень статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

За статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.01.2014 року № 10, витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Статтею 120 КПК України визначено, що витрати, пов`язані з оплатою допомоги захисника, несе підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті. Витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження. Допомога захисника, залученого для здійснення захисту за призначенням у випадках, передбачених цим Кодексом та/або законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги, надається за рахунок коштів Державного бюджету України і є безоплатною для підозрюваного, обвинуваченого. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законодавством.

У разі ухвалення обвинувального вироку, відповідно до статті 124 КПК України, суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Так, до складу витрат на правову допомогу входять дії адвоката або фахівця з права, які, в тому числі вчинені ним поза судовим засіданням. Такими діями, наприклад, є надання консультацій, складання позовної заяви, оформлення та копіювання додатків. Проте, такі витрати є предметом доказування у справі і повинні бути підтверджені документами. Такими документами, як правило, є: договір про надання правової допомоги, доручення, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки, посвідчення про відрядження, квитки на поїзд, тощо).

На підтвердження своїх позовних вимог в частині стягнення витрат на правову допомогу потерпілою надано:

договір про надання правничої допомоги б/н від 23.10.2023 року, укладений між адвокатом ОСОБА_52 та ОСОБА_17 , згідно якого зокрема передбачено форму плати за надання послуг та порядок розрахунків;

додаткову угоду б/н від 06.12.2023 року, укладену між адвокатом ОСОБА_52 та ОСОБА_17 , згідно якої зокрема визначений перелік правничих послуг адвоката та їх вартість;

розрахунок витрат на правову допомогу до договору про надання правничої допомоги б/н від 23.10.2023 року, згідно якого визначено загальну суму витрат на правову допомогу та їх перелік у розмірі 40000грн.00коп.;

квитанцію до прибуткового касового ордера б/н від 23.10.2023 року, згідно якої адвокатом ОСОБА_52 отримано від ОСОБА_17 гонорар у розмірі 40000грн.00коп.

Відтак, суд вважає, що витрати потерпілої сторони на правову допомогу, надану їй адвокатом ОСОБА_52 , в загальному розмірі 40000грн.00коп., підтверджуються документально, а тому в межах заявлених вимог в цій частині, підлягають відшкодуванню ОСОБА_4 .

Відповідно до частин першої, другої статті 374 КПК України, вирок суду складається зокрема зі вступної частини, у якій зазначаються дата та місце його ухвалення.

Згідно роз`яснень викладених в узагальнені Верховного Суду України від 01 серпня 2004 року «Про якість складання й оформлення судових рішень у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення», суди повинні керуватися положенням про те, що датою постановлення вироку є день його підписання складом суду, незалежно від тривалості часу, протягом якого відбувалася нарада суддів, а місцем його постановлення - місто чи інший населений пункт, де це фактично мало місце.

Оскільки днем підписання вироку є 29 березня 2024 року, то датою його постановлення є саме цей день.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 118 КК України та призначити їй покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

Відповідно до частин 5, 7 статті 72 КК України, зарахувати ОСОБА_4 в строк призначеного покарання строк її попереднього ув`язнення за період з 15 червня 2023 року по 16 червня 2023 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, та строк перебування під цілодобовим домашнім арештом за період з 17 червня 2023 року по 29 березня 2024 року, з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.

На підставі статті 79 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного їй покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з встановленням іспитового строку до досягнення її дитиною - сином ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , семирічного віку.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1, пунктів 2, 4 частини 3 статті 76 КК України, покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку суду, тобто з 29 березня 2024 року.

Запобіжний захід обраний ОСОБА_4 у вигляді цілодобового домашнього арешту - скасувати.

Речові докази, вилучені в ході розслідування кримінального провадження, а саме: фрагмент тканини фіранки зі слідами РБК; змив РБК з поверхні двору; кухонний ніж; одежу потерпілого ОСОБА_11 (футболку зеленого кольору із нашаруванням РБК, шорти темного кольору), які після вчинення злочину мають непридатний стан, а також фрагмент металевого будівельного кутника, які відповідно до постанови слідчого СУ ГУНП у Вінницькій області майора поліції ОСОБА_18 від 15.06.2023 року, постанови слідчого СУ ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_38 від 09.08.2023 року, та квитанції про передачу та прийняття речових доказів на зберігання № 873 від 10.09.2023 року, знаходяться на зберіганні з камері зберігання речових доказів відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області, після набрання вироком законної сили - знищити.

Речові докази, вилучені в ході розслідування кримінального провадження, а саме: одежу ОСОБА_4 (футболку сірого кольору; штани спортивні темно синього кольору), які відповідно до постанови слідчого СУ ГУНП у Вінницькій області майора поліції ОСОБА_18 від 15.06.2023 року, та квитанції про передачу та прийняття речових доказів на зберігання № 873 від 10.09.2023 року, знаходяться на зберіганні з камері зберігання речових доказів відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області, після набрання вироком законної сили - повернути власнику (законному володільцеві).

Арешт, накладений на вилучене в ході досудового розслідування кримінального провадження майно, а саме на одежу потерпілого ОСОБА_11 (футболку зеленого кольору із нашаруванням РБК; шорти темного кольору) /ухвала слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_21 від 19.06.2023 року у справі № 127/17637/23 (номер провадження № 1-кс/127/6898/23)/; одежу підозрюваної ОСОБА_4 (футболку сірого кольору; штани спортивні темно синього кольору) /ухвала слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_24 від 19.06.2023 року у справі № 127/17638/23 (номер провадження 1-кс/127/6899/23)/; фрагмент тканини фіранки зі слідами РБК, змив РБК з поверхні двору /ухвала слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_19 від 20.06.2023 року у справі № 127/17642/23 (номер провадження 1-кс/127/6901/23)/; кухонний ніж зі слідами РБК /ухвала слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_21 від 20.06.2023 року у справі № 127/17691/23 (номер провадження 1-кс/127/6918/23)/ - скасувати.

Цивільний позов ОСОБА_17 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_17 в рахунок відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 200000грн.00коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_17 в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 40000грн.00коп.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Роз`яснити засудженій, що вона має право подати та/або заявити клопотання про помилування, про ознайомлення із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Копію цього вироку негайно після його проголошення вручити під розписку засудженій та прокурору.

Суддя