ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/817/169/24 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - запобіжні заходи
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2024 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючої - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

з участю

прокурора ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі матеріали судового провадження за апеляційними скаргами захисників підозрюваного ОСОБА_8 -адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 травня 2024 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу із тримання під вартою на домашній арешт чи визначення застави у кримінальному провадженні.

Задоволено клопотання старшого слідчого СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_10 , яке погоджене прокурором Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_6 в кримінальному провадженні №0002873 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 .

Продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 до 23 год. 59 хв. 26 червня 2024 року.

Задовольняючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя своє рішення мотивував тим, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч.3 ст. 135 КК України та прийшов до висновку про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

В апеляційних скаргах:

- захисник ОСОБА_9 просить вказану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою застосувати щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю або інший, що не пов`язаний із триманням під вартою.

Свої доводи аргументує тим, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження ризиків, зазначених у клопотанні, а вплив підозрюваного на свідків неможливий.

Вказує, що підозрюваний є особою молодого віку, студентом, у нього є постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, він позитивно характеризується, раніше до відповідальності не притягався, що слідчим суддею враховано не було.

- захисник ОСОБА_7 просить поновити строк на апеляційне оскарження та скасувати вказану ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою застосувати щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю або інший, що не пов`язаний із триманням під вартою..

Вказані вимоги мотивує тим, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження ризиків, зазначених у клопотанні, а пред`явлена підозра є необґрунтованою. Зазначає, що слідчим суддею здійснено розгляд справи без належного повідомлення та присутності законного представника ОСОБА_8 , адже він є неповнолітнім.

Заслухавши доповідь судді, доводи підозрюваного та захисника, які підтримали апеляційні скарги та просять постановити нову ухвалу, якою скасувати запобіжний захід у виді тримання під вартою, доводи прокурора, який вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, а апеляцію такою, що не підлягає до задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Матеріалами справи підтверджуються доводи захисника ОСОБА_7 щодо поважності причин пропуску ним строку апеляційного оскарження, а тому колегія суддів вважає, що строк апеляційного оскарження пропущений апелянтом з поважних причин і його слід поновити.

Так, 27 грудня 2023 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 121, частиною першою статті 135 EE Oe?a?ie.

28 грудня 2023 року підозрюваному ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого завершується о 00:00 год. 25 лютого 2024 року.

Також 20 лютого 2024 року постановою керівника Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_11 строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні продовжено до 3 місяців, тобто до 27 березня 2024 року.

22.02.2024 року строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 продовжено до 27.03.2024 року.

05.03.2024 року ОСОБА_8 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 3 ст. 135 КК України.

19.03.2024 року строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні продовжено до 5 місяців, тобто до 27.05.2024 року.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25.03.2024 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 був продовжений до 21 травня 2024 року.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0002873 продовжено до шести місяців, тобто до 27 червня 2024 року.

Продовжуючи підозрюваному строк тримання під вартою, слідчий суддя своє рішення мотивував зокрема тим, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 3 ст. 135 КК України.

Такий висновок є вірним, оскільки з урахуванням наданих матеріалів справи, а також практики Європейського суду з прав людини щодо визначення поняття «обґрунтованої підозри» (рішення Європейського суду з прав людини «Мюррей проти Сполученого Королівства», «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Гусинський проти Росії», «Нечипорук і Йонкало проти України» та інші) в ході досудового розслідування у даному кримінальному провадженні прокурором доведено існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний ОСОБА_12 міг вчинити правопорушення. Факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження, що є завданням наступних етапів кримінального процесу, сприяти якому має і тримання особи під вартою.

Висновки слідчого судді про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_8 підозри колегія суддів вважає вірними, оскільки вони підтверджуються доданими до клопотання органу досудового слідства та дослідженими й оціненими в судовому засіданні доказами.

На переконання колегії суддів, сукупність вказаних обставин повністю підтверджує обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_8 підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч.3 ст. 135 КК України, що в силу вимог ст.12 КК України є тяжкими злочинами.

Колегія суддів погоджується в повному обсязі та вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про те, що надані суду в межах розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу матеріали свідчать про існування обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому органом досудового розслідування кримінальних правопорушень.

Зазначені у клопотанні обставини підозри особи підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, наведених у матеріалах клопотання. В той же час на даному етапі провадження слідчий суддя не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

За таких обставин твердження захисника про те, що долучені до клопотання докази обґрунтованості підозри не мають жодного відношення до доказів, в силу ч.1 ст.84 КПК України, згідно якої доказами є фактичні дані, отримані у передбаченому цим кодексом порядку, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки належить оцінювати докази та давати їм оцінку в ході розгляду судом кримінального провадження по суті.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року, де Європейський суд з прав людини зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманому були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Таким чином твердження сторони захисту стосовно здійснення слідчим суддею неналежної перевірки обґрунтованості підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень є необґрунтованими та спростовуються матеріалами провадження. Переконливих доводів, які б ставили під сумнів законність і вмотивованість наведеного висновку слідчого судді під час апеляційного розгляду не встановлено.

Крім обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, підставою продовження строку тримання під вартою є також наявність обставин, які вказують на те, що передбачені ст.177 КПК України ризики, наявність яких стала підставою для застосування цього запобіжного заходу не зменшилась, вони продовжують існувати або з`явились нові.

Слідчий, звертаючись з клопотанням про продовження строку тримання під вартою та прокурор при розгляді клопотання вказували окрім наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 даних кримінальних правопорушень, про існування ризиків, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному проваджені, а відтак, перешкодити повному, всебічному та неупередженому проведенні досудового розслідування.

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя належним чином вмотивував своє рішення про продовження строку тримання під вартою, зазначивши про наявність ризиків, визначених в п.п.1, 3 ст.177 КПК України, а саме можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні.

На час розгляду клопотання слідчим суддею, досудове розслідування у даному кримінальному провадженні не завершено, оскільки необхідно провести ряд слідчих та процесуальних дій і рішень, зокрема: провести судово-медичну експертизу з метою розмежування нанесених підозрюваними ударів потерпілому та спричинених йому тілесних ушкоджень; виконати інші слідчі дії, у проведенні яких виникне необхідність. Окрім того, в даному кримінальному провадженні в ході досудового розслідування встановлено, що до вчинення інкримінованих ОСОБА_8 та ОСОБА_12 кримінальних правопорушень може бути причетна третя особа, котрій також вже оголошено підозру, а отже належить додатково проводити ще ряд процесуальних дій.

Як вбачається із клопотання, завершити вказані дії до закінчення строку дії тримання під вартою неможливо, тому для забезпечення повного та об`єктивного досудового розслідування виникла необхідність у продовженні строку запобіжного заходу.

Так, запобіжний захід має бути обрано/продовжено із врахуванням всіх обставин кримінального правопорушення, встановлених ризиків та конкретної особи, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненому.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, з огляду на те, що раніше існуючі та доведені ризики не зменшилися і не відпали, оскільки підозрюваний не може не розуміти тяжкість можливого суворого покарання, у разі доведеності її вини за результатами розгляду кримінального провадження.

На думку апеляційного суду, наведені обставини в достатній мірі підтверджують існування ризику можливих спроб переховування обвинуваченого від суду, в тому числі і з урахуванням позиції ЄСПЛ у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за особливо тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії», Суд зазначив: «Серйозність обвинувачення може слугувати для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Обставини даного кримінального провадження, в тому числі і дані про особу підозрюваного, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що останній може здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК - впливу на свідків, потерпілих в даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

Апеляційний суд визнає неспроможними доводи сторони захисту щодо відсутності ризику незаконного впливу на свідків та інших учасників у кримінальному провадженні, оскільки покази тих осіб, які ще не були безпосередньо допитані судом, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого судового розгляду. Перебуваючи на свободі, підозрюваний, як самостійно так і через інших осіб, може здійснювати незаконний вплив на даних осіб, схиляючи їх до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що й ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

Колегія суддів також звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний чи обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підорюваних чи обвинувачених кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного чи обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогнозованості характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий обвинувачений, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, виходячи з вимог ст.ст. 177, 178, 183, 199 КПК, в тому числі і з огляду на правову кваліфікацію інкримінованих останньому кримінальних правопорушень, а тому вважає, що зміна запобіжного заходу підозрюваному на більш м`який, з великою вірогідністю, не зможе запобігти існуючим ризикам, та унеможливить завершення судового розгляду кримінального провадження, що в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК.

Доводи сторони захисту про необхідність зміни запобіжного заходу з посиланням на те, що він є неповнолітньою особою, раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, колегія суддів визнає непереконливими, оскільки вказані обставини не є такими, що нівелюють раніше встановлені та існуючі ризики у кримінальному провадженні та не стали тими стримуючими факторами щодо невчинення інкримінованих обвинуваченому протиправних дій.

Отже, судом встановлено та підтверджується матеріалами провадження, що обрання ОСОБА_8 іншого більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою не зможе попередити ризикам, встановленим ст. 177 КПК України.

З таким висновком слідчого судді про застосування щодо ОСОБА_8 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження його строку, колегія суддів повністю погоджується, оскільки прокурором в судовому засіданні доведено обставини, передбачені ст.194 КПК України.

Оскільки заявлені ризики не зменшились та продовжують існувати, а органу досудового розслідування потрібно ще провести ряд слідчих дій, слідчий суддя, з врахування вимог, передбачених ст.199 КПК України, прийшов до вірного висновку про продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 .

В даному випадку, слідчий суддя в повній мірі та у визначеному законом порядку врахував всі обставини при обранні та продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, особу підозрюваного та його соціальні зв`язки.

Пунктом 1 ч.4 ст.183 КПК України встановлено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи те, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, вчинене способом, що має характер особливого мучення, вчинене групою осіб, що спричинило смерть потерпілого, а також у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 135 КК України - завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває у небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, що спричинило тяжкі наслідки, слідчий суддя вправі був не визначати підозрюваній розмір застави, і таке рішення не суперечить вимогам ч.4 ст. 183 КПК України.

З урахуванням викладеного вище, колегія суддів приходить до висновку про те, що слідчий суддя прийшов до вірного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 ..

Порушень вимог КПК України, які б могли стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, по справі не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, а тому її слід залишити без змін, а апеляційні скарги захисників підозрюваного ОСОБА_8 - без задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 176 179, 194, 197-199, 407, 422 КПК України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Поновити захиснику ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 травня 2024 року.

Апеляційні скарги захисників підозрюваного ОСОБА_8 -адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 травня 2024 року про продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді