ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/132/24 Справа № 705/1875/24 Категорія: ст. 183 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

головуючогоОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі прокурора (відеоконференція) підозрюваного (відеоконференція) захисника (відеоконференція) ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 березня 2024 року, якою застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Умань, Черкаської області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого в силу ст. 89 КК України,

який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 263 КК України, -

в с т а н о в и в :

Слідчий СВ Уманського РУП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке погоджене прокурором Уманської окружної прокуратури ОСОБА_10 .

В обґрунтування клопотання зазначено, що у провадженні СВ Уманського РУП ГУНП в Черкаській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000011 від 26.01.2024 року, за ознаками складів злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 263 КК України.

Ухвалою слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 березня 2024 року клопотання слідчого задоволено та застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, який обчислювати з моменту взяття під варту, а саме з 27.03.2024, до 25.05.2024 року включно.

Визначено підозрюваному ОСОБА_7 заставу 80 (вісімдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень, після внесення якої підозрюваний звільняється з-під варти, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому вона перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього підозрюваного під вартою.

Не погоджуючись із ухвалою слідчого судді, захисник підозрюваного ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 , подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого.

В апеляційній скарзі адвокат вказує, що прокурором не доведено наявність зазначених ризиків, оскільки ОСОБА_7 має місце постійного проживання з батьком та відсутні відомості про те, що її підзахисний має намір незаконно впливати на свідків та може вчинити інші кримінальні правопорушення лише тому, що офіційно не працевлаштований та раніше притягувався до кримінальної відповідальності однак не має судимості. Також посилання прокурора на наявність ризиків вважає формальними, оскільки вони фактично ґрунтуються лише на тяжкості можливого покарання, а тому є необґрунтованими припущеннями.

Фактично всі наявні ризики, як слідчий так і суд, вважає встановленими лише на підставі тяжкості загрожуваного покарання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з приписом п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У відповідності до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При розгляді зазначеного кримінального провадження відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст. 5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п. с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

У рішенні «Єлоєв проти України» Європейський суд з прав людини вказує на те, що пункт 4 статті 5 забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалося затримання (також справа «Буткевічюс проти Литви»).

Разом з тим відповідно до п.175 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21 квітня 2011 р., заява № 42310/04 суд наголошує, що термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою. Більше того, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (див. рішення у справі «Чеботарі проти Молдови» (Cebotari v. Moldova), N 35615/06, п.48, від 13 листопада 2007 року).

Із клопотання вбачається, що у провадженні СВ Уманського РУП ГУНП в Черкаській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000011 від 26.01.2024 року, за ознаками складів злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 263 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 , переслідуючи корисливі мотиви, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх протиправних дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, маючи можливість систематично здійснювати незаконне придбання, зберігання та збут особливо небезпечної психотропної речовини, з метою незаконного збагачення, тобто одержання коштів, здобутих злочинним шляхом, діючи умисно та цілеспрямовано, у невстановлені слідством дату та час, при невстановлених обставинах, незаконно до 12 березня 2024 року придбав особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, яку в подальшому незаконно зберігав при собі, з метою збуту.

12 березня 2024 року близько 14 год. 50 хв. знаходячись на перехресті вулиць Праці-Тімірязєва, м. Умань, діючи умисно та цілеспрямовано, з метою незаконного збуту психотропної речовини, з корисливих спонукань, незаконно, під час проведення контролю за вчинення злочину контрольованої та оперативної закупки, за 400 гривень збув гр. ОСОБА_11 кристалічну речовину, яка згідно висновку експерта № СЕ-19/124-24/4275-НЗПРАП від 22.03.2024 року містить в своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP, масою особливо небезпечної психотропної речовини PVP в наданій речовині становить 0.126 грама, яку він перед цим незаконно придбав та зберігав з метою збуту.

Він же, з тих же мотивів, діючи умисно та цілеспрямовано, 27 березня 2024 року близько 13 год. 00 хв., знаходячись на АДРЕСА_2 , , з метою незаконного збуту психотропної речовини, незаконно, повторно, під час проведення контролю за вчинення злочину контрольованої та оперативної закупки, за 400 гривень збув ОСОБА_11 кристалічну речовину, яка в своєму складі може містити особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP, яку він перед цим незаконно придбав та зберігав з метою збуту.

27.03.2024 року ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, за фактом незаконного придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконного збуту психотропних речовин, вчиненого повторно, якщо предметом таких дій були особливо небезпечні психотропні речовини.

Допитаний в якості підозрюваного ОСОБА_7 , відмовився від пояснень, у відповідності до вимог ст. 63 Конституції України.

Обставинами та доказами обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України є: рапорт прокурора Уманської окружної прокуратури ОСОБА_10 від 26.01.2024 року; протоколи допиту свідків ОСОБА_12 від 27.01.2024 року, ОСОБА_13 від 27.01.2024 року, ОСОБА_11 від 12.03.2024 та від 28.03.2024; протокол видачі предметів від 12.03.2024 року; протокол огляду предмета від 12.03.2024; висновок судової експертизи № СЕ-19/124-24/4257-НЗПРАП від 22.03.2024 року про вміст в своєму складі особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено PVP, масою особливо небезпечної психотропної речовини PVP в наданій речовині становить 0.126 грама; протокол видачі предметів від 27.03.2024 року; протокол огляду предмета від 27.03.2024; протокол затримання особи за підозрою у вчиненні злочину від 27.03.2024.

Слідчим суддею зазначено, що на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити вірогідність та достатність причетності підозрюваного до кримінально-караних дій для застосування щодо нього обмежувального заходу, надані стороною обвинувачення фактичні дані, що містяться в долучених до клопотання матеріалах, є достатніми для висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні злочину, з чим закон пов`язує можливість застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

З огляду на такі обставини, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про обґрунтованість підозри у вчиненні інкримінованого злочину.

Враховується, що підозрюваний не працевлаштований, не одружений, не має постійних джерел доходів, тобто у нього відсутні міцні соціальні зв`язки. Встановлені обставини в сукупності свідчать про антисоціальну поведінку ОСОБА_7 та стійке неприйняття ним загально визнаних у суспільстві правил поведінки та моральності і характеризують його як особу, що схильна до вчинення кримінальних правопорушень. Це вказує на достатньо високу вірогідність ризику переховування від органів досудового розслідування та суду.

Доводи апеляційної скарги такі висновки не спростовують.

Слідчий суддя правильно задовольнив клопотання слідчого та застосовував відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки, на думку колегії суддів, такий вид запобіжного заходу забезпечить запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1, 2, 3, ч. 1 ст.177 КПК України.

Крім того, апеляційний суд також враховує суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції».

Отже, враховуючи викладені вище обставини, колегія суддів дійшла до переконання, що органом досудового розслідування була доведена неможливість застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, для запобігання названим вище ризикам.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ні слідчим суддею, ні апеляційним судом під час апеляційного розгляду скарги, не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про необхідність застосування стосовно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначення розміру застави. Це зможе запобігти названим вище ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Підстав для задоволення апеляційної скарги захисника немає та ухвала слідчого судді підлягає залишенню без змін як законна, обґрунтована та вмотивована.

Керуючись ст. ст. 183, 194, 370, 404, 405, 407, 419, 422, КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 березня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді: