ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1363/24 Справа № 183/835/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Новомосковського міськрайнного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2024 року у кримінальному провадженні № 0000005 стосовно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Новомосковськ Дніпропетровської області, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 249 Кримінального кодексу України (далі - КК),

за участю:

прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6

захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_8

представника потерпілого ОСОБА_9

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Новомосковського міськрайнного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2024 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК та йому призначено покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень.

Застосовано спеціальну конфіскацію на підставі ст. 96-1, 96-2 КК до речових доказів по кримінальному провадженню, а саме 60 одиниць риби виду «Карась сріблястий», рибальської сітки, довжиною приблизно 50 м у кількості 2-х одиниць, одного дерев`яного човна, що переданий на зберігання ОСОБА_6 .

Цивільний позов Державної агенції меліорації та рибного господарства України в особі Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Дніпропетровській області до ОСОБА_6 задоволений та стягнуто з останнього на користь держави в особі Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Дніпропетровській області матеріальні збитки завдані рибному господарству України у розмірі 94 860 гривень 00 копійок.

Цим вироком ОСОБА_6 визнаний винуватим у незаконному зайнятті рибним добувним промислом, що заподіяло істотну шкоду, вчиненого за наступних обставин.

03 січня 2024 року приблизно о 13 годині 33 хвилини ОСОБА_6 , реалізуючи свій протиправний умисел на зайняття рибним промислом, в порушення вимог ст. 52-1 ЗУ «Про тваринний світ» та п. 3.15 «Правил любительського і спортивного рибальства», перебуваючи на р. Самара поблизу буд. 239 по вул. Самарська в м. Новомосковськ Дніпропетровської області за допомогою 2 рибальських сіток здійснив незаконний вилов риби, а саме: «карась сріблястий» в кількості 60 екземплярів вартістю 1 581 гривня за один екземпляр.

В результаті протиправних дій ОСОБА_6 , відповідно до висновку судової-економічної експертизи та Постанови Кабінету Міністрів України від 29.09.2023 за №1042 «Про затвердження такси для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення цінних видів водних біоресурсів», спричинено істотну шкоду рибним запасам України на загальну суму 94 860 гривень.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду змінити, призначити йому покарання у виді обмеження волі та звільнити його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК. Також просить відмовити в задоволенні позову Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Дніпропетровській області.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, наводить доводи, що суд першої інстанції під час призначення покарання не врахував належним чином дані про його особу, зокрема, що він є пенсіонером, є особою похилого віку 71 рік, отримує пенсію у розмірі 2520 гривень, має низку захворювань, раніше не судимий та до кримінальної відповідальності не притягувався. На його думку, суд не врахував повне визнання ним своєї вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, що є обставинами, що пом`якшують покарання. Покарання у виді штрафу у сумі 17 000 гривень є непомірним для нього та його дружини і є тяжким тягарем для його сім`ї, оскільки він та його дружина отримують пенсію у сумі 2520 гривень кожен, а враховуючи захворювання у виді ішемічної хвороби серця, гіпертонічної хвороби ІІ ступеню, кардіосклероз та інші, він вимушений купувати дорогі ліки, щоб вижити. Вважає, що в позові слід відмовити, оскільки Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Дніпропетровській області не обґрунтувало свої позовні вимоги, а просто просило задовольнити в повному обсязі.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений та його захисник в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу та з підстав, викладених у скарзі просили її задовольнити.

Прокурор та представник потерпілого заперечували проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого і просили залишити її без задоволення, а вирок суду без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку суду та правова кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 249 КК в апеляційній скарзі не оскаржуються, вирок ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 КПК, а тому відповідно до ч. 1 ст. 394, ст. 404 КПК апеляційним судом не переглядаються.

Перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого про неправильність застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок суворості, апеляційний суд доходить наступних висновків.

Підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого (п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 409 КПК).

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вищезазначених вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі, з огляду на наступне.

Відповідно до статей 50, 65 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого про наявність підстав для призначення йому покарання у виді обмеження волі від якого звільнити від відбування з випробування на підстав ст. 75, 76 КК, апеляційний суд вважає, що зазначені вище вимоги закону України про кримінальну відповідальність судом першої інстанції виконані належним чином, а апеляційній вимоги ОСОБА_6 не ґрунтуються на вимогах закону України про кримінальну відповідальність і не можуть бути задоволені, з огляду на наступне.

Санкція частини першої статті 249 КК передбачає покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційний нагляд на строк до трьох років, або обмеження волі на той самий строк.

Покаранням у виді пробаційного нагляду санкція вказаної статті доповнена Законом України Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань від 23.08.2023 № 3342-IX, який набрав чинності 28.03.2024, тоді як подія кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні мала місце 03.01.2024.

За ієрархією кримінальних покарань, визначеної в ст. 52 КК, пробаційний нагляд є суворішим покаранням порівняно зі штрафом, тому за правилами ст. 4, 5 КК, закон № 3342-IX від 23.08.2023 не має зворотної дії в часі і не може бути застосований стосовно ОСОБА_6 .

Відповідно до ч. 3 ст. 61 КК обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.

В суді першої та апеляційної інстанції встановлено, обвинувачений ОСОБА_6 02 березня 1953 року, тобто станом на час апеляційного провадження досяг 71 року.

Відповідно до корпії пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 ОСОБА_6 є пенсіонером та отримує пенсію за віком (т. 2 а.с. 29), тобто вже досяг пенсійного віку.

Враховуючи вищевикладене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 61 КК, апеляційний суд доходить висновку про наявність законодавчої заборони на призначення покарання у виді обмеження волі особам, які досягли пенсійного віку, у зв`язку з чим відповідні апеляційні вимоги ОСОБА_6 не можуть бути задоволеними.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції при обранні виду і розміру покарання не врахував стан його здоров`я та майновий стан його сім`ї, апеляційний суд відхиляє, оскільки вказані обставини враховані судом першої інстанції, а суд призначив ОСОБА_6 мінімально можливе покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 249 КК.

Апеляційний суд звертає увагу на положення ч. 4 ст. 53 КК, відповідно до яких, з урахуванням майнового стану особи суд може призначити штраф із розстрочкою виплати певними частинами строком до одного року, що може бути вирішено в порядку виконання вироку відповідно до Розділу VIII КПК.

З огляду на вищевикладене, відповідні доводи та вимоги апеляційної скарги сторони захисту не ґрунтуються на положеннях закону України про кримінальну відповідальність і не можуть бути задоволені, а вирок суду зміненим на підставі п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 409, п. 1 ч. 1 ст. 411, ст. 414 КПК.

Таким чином, рішення суду першої інстанції про призначення ОСОБА_6 покарання саме у виді штрафу є обґрунтованим і з ним погоджується апеляційний суд, про що зазначено вище.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення про призначення покарання, в повній мірі виконав вимоги статей 50, 65 КК та належним чином мотивував своє рішення, у зв`язку з чим не встановлено підстав, передбачених статтями 413, 414 КПК для його зміни чи скасування.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про скасування вироку суду та про відмову в задоволенні цивільного позову Державної агенції меліорації та рибного господарства України в особі Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Дніпропетровській області про стягнення матеріальних збитків, завданих рибному господарству України у розмірі 94 860 гривень 00 копійок, апеляційний суд вважає необґрунтованими, у зв`язку з тим, що апеляційна скарга не містить будь-яких тверджень про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права.

Крім того, як слідує з матеріалів кримінального провадження в результаті протиправних дій ОСОБА_6 , відповідно до висновку судової-економічної експертизи №СЕ-19/104-24/1576-ЕК від 22.01.2024 та Постанови Кабінету Міністрів України від 29.09.2023 за №1042 «Про затвердження такси для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення цінних видів водних біоресурсів», спричинено істотну шкоду рибним запасам України на загальну суму 94 860 гривень.

Відповідно до ч. 2 ст. 127, ч. 1 ст. 129 КПК шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. Ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Враховуючи вищевикладене доводи апеляційної скарги сторони захисту про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості та неправильності вирішення цивільного позову є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Інших підстав, які б свідчили про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону в розумінні статей 87, 412 КПК під час апеляційного перегляду, апеляційним судом не встановлено.

Керуючись статтями 404, 405, 407 КПК, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Новомосковського міськрайнного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2024 року стосовно ОСОБА_6 за частиною 1 статті 249 Кримінального кодексу України залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4