Справа № 487/2725/24
Провадження № 1-кс/487/2283/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2024 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва клопотання прокурора Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000019 від 02.01.2024, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України про арешт тимчасово вилученого майна

встановив:

29.03.2024 прокурор Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_3 в рамках здійснення досудового розслідування у кримінальному проваджені № 0000019 звернулася до слідчого судді з клопотанням, в якому просила накласти арешт на вилучене в ході проведення особистого обшуку ОСОБА_4 при її затриманні в порядку ст. 208 КПК України майно, а саме: три паперові згортки з речовиною невідомого походження, які поміщено в сейф-пакет № WAR 1123482; квитанція, яку поміщено до сейф-пакет № WAR 1123483; мобільний телефон Samsung A7 золотистого кольору IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , який поміщено в сейф-пакет № НОМЕР_3 ; грошові кошти у сумі 400 гривень (2 купюри по 200 грн): КЕ 3219877 (2011 року), УС 4737650 (2014 року), які поміщено в сейф-пакет №WAR 112381; змиви з лівої та правої руки, зразок паперові конверти № 1, 2 та 3 відповідно. Місцем зберігання вилученого майна визначити кімнату речових доказів Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області.

Вимоги клопотання обґрунтовує тим, що вилучене майно є знаряддям вчинення злочину, зберегли на собі сліди вчиненого кримінального правопорушення та будуть використані в якості речових доказів у даному кримінальному провадженні.

Прокурор до судового засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, клопотання підтримала, просила про його задоволення.

На підставі ст. 172 КПК України клопотання розглянуто без участі власника майна.

Дослідивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя дійшов до такого висновку.

Із матеріалів клопотання вбачається, що у провадженні СВ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області перебувають матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000019 від 02.01.2024, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

В ході проведення досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 , не маючи постійного джерела прибутку, керуючись корисливим мотивом та переслідуючи мету незаконного збагачення, обрала в якості джерела доходу діяльність, пов`язану із незаконним збутом психотропних речовин наркозалежним особам на території міста Миколаєва. Так, у невстановлений під час досудового розслідування дату, час та місці, у невстановленої особи, ОСОБА_4 , порушуючи Закон України № 60/95 - ВР від 15.02.1995 «Про незаконний обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів», незаконно придбала особливо небезпечну психотропну речовину - PVP, вагою не менше 2,4883 г, яку незаконно зберігала для подальшого незаконного збуту.

16.03.2024, ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний корисливий умисел, направлений на незаконний збут психотропних речовин, в ході проведення контролю за вчинення злочину у формі оперативної закупівлі психотропних речовин, о 11.43 годині, біля буд. АДРЕСА_1 отримала від особи під зміненими анкетними даними ОСОБА_5 грошові кошти у сумі 3500 грн. у якості вартості психотропних речовин, після чого о 12.52 передала останній, тобто незаконно збула, полімерний пакетик із речовиною, яка у своєму складі містить особливо небезпечну психотропну речовину , обіг якої заборонено - PVP, вагою 2,4883г., що відповідно до Таблиці 2 «Невеликі, великі та особливо великі розміри психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України №188 від 01.08.2000, є великим розміром психотропних речовин.

Окрім того, ОСОБА_4 , діючи повторно, у невстановленому під час досудового розслідування дату, час та місці, у невстановленої під час досудового розслідування особи, придбала психотропну речовину, яку незаконно зберігала з метою подальшого незаконного збуту.

28.03.2024 біля 12.20 години ОСОБА_4 , діючи повторно, порушуючи Закон України № 60/95 - ВР від 15.02.1995 «Про незаконний обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів», реалізуючи свій злочинний корисливий умисел, в ході проведення контролю за вчинення злочину у формі оперативної закупівлі наркотичних засобів, на території домоволодіння за місцем свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , отримала від особи під зміненими анкетними даними ОСОБА_6 грошові кошти у сумі 7000 грн. у якості вартості психотропної речовини.

В подальшому, цього ж дня біля 15.45 години, вона на виконання попередньої домовленості передала, тобто повторно незаконно збула, полімерний пакетик із речовиною, яка у своєму складі містить психотропну речовину.

28.03.2024 ОСОБА_4 збула затримана за підозрою у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України в порядку ст. 208 КПК України.

В ході проведення особистого обшуку затриманої було виявлено та вилучено: три паперові згортки з речовиною невідомого походження, які поміщено в сейф-пакет № WAR 1123482; квитанція, яку поміщено до сейф-пакет № WAR 1123483; мобільний телефон Samsung A7 золотистого кольору IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , який поміщено в сейф-пакет № НОМЕР_3 ; грошові кошти у сумі 400 гривень (2 купюри по 200 грн): НОМЕР_4 (2011 року), УС 4737650 (2014 року), які поміщено в сейф-пакет №WAR 112381; змиви з лівої та правої руки, зразок паперові конверти № 1, 2 та 3 відповідно.

Постановою начальника відділення СВ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_7 від 28.03.2024 вилучене в ході особистого обшуку ОСОБА_4 майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000019.

У зв`язку з чим в органу досудового розслідування виникла необхідність в арешті вилученого майна, яке є речовим доказам та має суттєве значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у ч.2 цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Частиною 1 ст. 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього кодексу.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Вимогами ст. 173 КПК України встановлено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Так прокурором доведено, що майно, вилучене в ході особистого обшуку ОСОБА_4 , зберегло на собі сліди кримінального правопорушення та може бути використано у якості доказів у кримінальному провадженні, а також доведено необхідність такого арешту та наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Незастосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту може мати наслідком перешкоджання кримінальному провадженню та встановленню істини у ньому, шляхом знищення чи зміни вказаного майна.

Таке обмеження права власності є розумним та співрозмірним із завданням кримінального провадження.

Вказане у своїй сукупності свідчить про обґрунтованість клопотання та наявність достатніх підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.

З урахування викладеного, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 98, 131-132, 167, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання прокурора Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_3 задовольнити.

Накласти арешт на вилучене в ході проведення особистого обшуку ОСОБА_4 при її затриманні в порядку ст. 208 КПК України майно, а саме: три паперові згортки з речовиною невідомого походження, які поміщено в сейф-пакет № WAR 1123482; квитанція, яку поміщено до сейф-пакет № WAR 1123483; мобільний телефон Samsung A7 золотистого кольору IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , який поміщено в сейф-пакет № НОМЕР_3 ; грошові кошти у сумі 400 гривень (2 купюри по 200 грн): КЕ 3219877 (2011 року), УС 4737650 (2014 року), які поміщено в сейф-пакет №WAR 112381; змиви з лівої та правої руки, зразок паперові конверти № 1, 2 та 3 відповідно.

Місцем зберігання вилученого майна визначити кімнату речових доказів Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області.

Ухвала підлягає негайному виконанню, яке доручити прокурору Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1