ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/353/24 Справа № 179/85/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Судді - доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2024 року про арешт майна у кримінальному проваджені № 0000018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 246 КК України,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

представника власника майна ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:

За ухвалою слідчого судді Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2024 року клопотання слідчого задоволено та накладений арешт на вилучені в ході проведення огляду місця події від 17.01.2024 року, який проводився за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, смт. Магдалинівка, на речові докази, а саме на:

- транспортний засіб УАЗ 220606, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , який відповідно до реєстрацію НОМЕР_3 належить ОСОБА_5 та перебуває у фактичному володінні ОСОБА_8 ;

- розпиляні частини дерев різної довжини та діаметру стовбур дерева та гілки, в приблизній кількості 1 м3;

- ланцюгову бензинову пилу «Cragt-TECC-7007», чорно-зеленого кольору помаранцевого кольору;

- металеву сокиру

шляхом заборони для осіб, у володінні яких перебувало майно, розпоряджатися будь-яким чином та використовувати його, в іншому випадку, його використання може призвести до зникнення, втрати або пошкодження вказаного майна, що є знаряддям кримінального правопорушення, та може перешкодити кримінальному провадженню.

Слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання слідчого про арешт майна відповідає вимогам ст. 171 КПК України та містить правові підстави для здійснення арешту зазначеного у ньому майна як речові докази, а тому на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування не можуть бути поверненими через можливість бути приховуваними, пошкодженими, знищеними або відчуженими.

В апеляції:

- представник просить скасувати ухвалу в частині накладення арешту на речові докази - транспортний засіб УАЗ 220606, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , який відповідно до реєстрацію НОМЕР_3 належить ОСОБА_5 та перебуває у фактичному володінні ОСОБА_8 , накладений шляхом заборони для осіб, у володінні яких перебувало майно, розпоряджатися будь-яким чином та використовувати його.

У цій частині постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання про арешт транспортного засобу відмовити в повному обсязі.

В іншій частині оскаржену ухвалу слідчого судді залишити без змін.

В обґрунтування свої вимог посилається на те, що судове рішення в оскарженій частині винесена з порушенням норм процесуального права.

Вказує, що слідчий суддя не врахував норми ч. 11 ст. 170 КПК України через не зазначення обґрунтування про необхідність накладення арешту у вигляді заборони для осіб, у володінні який перебувало майно, розпоряджатися будь-яким чином та використовувати його. Таке обмеження застосовано безпідставно без наявності доказів того, що незастосування такого виду арешту призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Зазначає, що вказаний транспортний засіб був використаний виключно для перевезення заготовлених дров, що було зафіксовано при їх огляді на місці події, в тому числі, й фотозйомкою, та не заперечується ні власником ні особою, що заготовляла дрова.

Вважає, що автомобіль не містить на собі будь-яких слідів, які підлягають дослідженню в межах кримінального провадження, не підлягає експертному дослідженню чи додатковому огляду.

Звертає увагу на те, що встановлення такого виду арешту майна призводить до необґрунтованого завдання шкоди інтересам власника автомобіля ОСОБА_5 , який фактично позбавлений можливості використовувати належне йому приватне майно за умови, що жодного відношення до дій, які мають ознаки кримінального правопорушення не має.

Прокурор в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, а тому, враховуючи положення ч. 4 ст. 405 КПК України, його неприбуття не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Заслухавши представника власника майна, який підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, перевіривши матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 404 КПК України ухвала слідчого судді переглядається в межах доводів апеляційних скарг.

Оскільки ухвала слідчого судді оскаржується тільки в частині накладення арешту на транспортний засіб УАЗ 220606, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , який відповідно до реєстрацію НОМЕР_3 належить ОСОБА_5 , в іншій частині не оскаржується, а тому підстави її апеляційного перегляду вцілому відсутні.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Так, зі змісту ч. 1 ст. 170 КПК України вбачається, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до статей 7 та 16 КПК України загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватись відповідно до закону, а отже суб`єкт який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норму закону.

Так, зі змісту клопотання і доданих до нього витягу із ЄРДР слідує, що в провадженні відділення поліції № 1 Новомосковського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали досудового розслідування, відомості про яке 17 січня 2024 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань провадження № 0000018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

17 січня 2024 року в ході проведення огляду ділянки полезахисної смуги, розташованій поблизу смт. Магдалинівка Новомосковського району Дніпропетровської області за геолокацією «48.9305536»-«34.9361748», слідчим був виявлений та вилучений, в тому числі, транспортний засіб УАЗ 220606, реєстраційний номер НОМЕР_1 з VIN: НОМЕР_4 , в якому знаходяться спиляні частини дерев, різної довжини та діаметру стовбур дерева та гілки, в приблизній кількості 1 м3.

Встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_3 власником цього транспортного засобу є ОСОБА_5 , проте авто перебуває у фактичному володінні ОСОБА_8 .

Згідно з постановою слідчого від 17.01.2024 року, в тому числі, транспортний засіб УАЗ 220606, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_4 , в рамках кримінального провадження № 0000018, визнаний речовим доказом.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається, з метою збереження речових доказів.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

За вимогами ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи, що вищезазначений речовий доказ є знаряддям кримінального правопорушення, має доказове значення в рамках кримінального провадження, може бути використаний як доказ обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тому його арешт обумовлений забезпеченням збереження речових доказів.

А тому, незастосування заходів забезпечення кримінального провадження, може призвести до його зникнення, втрати або пошкодження власником вищезазначеного.

За наведеного, при вирішенні питання про арешт майна було досліджено усі матеріали, що мають значення для вирішення питання, враховано правову підставу для накладення арешту, а саме з метою збереження речових доказів, наслідки арешту майна для особи, якій заборонено користуватись та розпоряджатись визначений речовий доказ, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, що передбачено ч. 2 ст. 173 КПК України, тому необхідність накладення арешту на вказане майно обґрунтована та доцільна.

Доводи про те, що автомобіль не містить на собі будь-яких слідів, які підлягають дослідженню в межах кримінального провадження, не підлягає експертному дослідженню чи додатковому огляду не є достатньо обґрунтованими, оскільки досудове розслідування не завершено, а на даному його етапі в контексті ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, речові докази, на які накладений арешт відповідно до ухвали слідчого судді, відповідають його меті.

Ствердження про те, що встановлення такого виду арешту майна призводить до необґрунтованого завдання шкоди інтересам власника автомобіля ОСОБА_5 , не є такими, що спростовують висновки слідчого судді щодо необхідності накладення арешту, в тому числі, на транспортний засіб, оскільки встановлено, що автомобіль перебуває у фактичному володінні ОСОБА_8 , та арешт накладений, оскільки він відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

На підставі викладеного, з огляду на наведене, оскаржене рішення постановлене відповідно до положень кримінального процесуального закону, а доводи апеляції не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим, апеляційні вимоги задоволенню не підлягають, а оскаржена ухвала повинна бути залишена без змін.

У випадку, якщо у подальшому наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваним кримінальним правопорушенням в межах досудового розслідування буде спростована, або стороною обвинувачення у строки, розумні відповідно до ст. 28 КПК України, не будуть вжиті належні заходи для перевірки відповідних обставин, ОСОБА_5 не позбавлений права ініціювати в порядку ст. 174 КПК України питання про скасування накладеного арешту.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2024 року про арешт майна у кримінальному проваджені № 0000018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 246 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4