єдиний унікальний номер справи 532/775/24
номер провадження 1-кс/546/10/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2024 року м. Решетилівка

Слідчий суддя Решетилівського районного суду Полтавської області ОСОБА_1 , за участі заявника ОСОБА_2 та секретарки судового засідання ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції скаргу ОСОБА_2 на постанову слідчого Відділення поліції № 2 Полтавського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області про закриття кримінального провадження,-

встановив:

10 квітня 2024 року ОСОБА_4 звернувся до суду із скаргою на постанову про закриття кримінального провадження № 0000233, яку просив скасувати як незаконну. Скарга обґрунтована тим, що у березні 2023 року державний виконавець ОСОБА_5 за борг в Полтавагаз Збут в 4000,00 грн наклала арешт на заробітну картку, на все рухоме та нерухоме майно дружини заявника ОСОБА_6 . Як зазначає ОСОБА_2 під час воєнного стану заборонено накладати арешт на зарплатну картку (банківський рахунок) та вартість всього нерухомого та рухомого майна, в якому є частка заявника, та двох дітей-осіб з інвалідністю значно перевищує суму боргу. ОСОБА_5 могла повідомити про цей борг і лише потім вчиняти незаконні дії. Вказаними діями державного виконавця порушені їх конституційні права від незаконних посягань та завдано значної шкоди здоров`ю, порушено його та дружини душевний спокій на тривалий час. Після тривалих переписок 05 квітня 2024 року ОСОБА_4 отримав постанову про закриття кримінального провадження від 30 червня 2023 року. Дану постанову заявник вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав: йому та дружині не були надіслані пам`ятки потерпілого; не було надано повідомлення про внесення відомостей в ЄРДР; слідчий не взяв до уваги, що ОСОБА_5 було перевищено владні повноваження та порушені конституційні права його, дружини та дітей; слідчий не призначив експертизу для визначення шкоди, завданої йому та дружині; слідчий не допитував заявника та його дружину.

Посилаючись на вищезазначені обставини ОСОБА_2 звернувся до суду з даною скаргою та вважає, що постанова т.в.о. слідчого Відділення № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_7 від 30 червня 2023 року про закриття кримінального провадження № 0000233є незаконною та підлягає скасуванню.

Ухвалою слідчого судді від 07 червня 2024 року у справі відкрите провадження, призначено судовий розгляд скарги 10 червня 2024 року та зобов`язано Відділення поліції № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області надати слідчому судді матеріали кримінального провадження № 000023.

У судовому засіданні від 10.06.2024 заявником ОСОБА_2 було заявлено усний відвід слідчому судді ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 17.06.2024 у задоволені усної заяви ОСОБА_2 про відвід слідчого судді ОСОБА_1 було відмовлено.

Судове засідання за скаргою ОСОБА_8 було призначене на 20 червня 2024 року.

Про день і час розгляду справи всі учасники справи повідомлені в порядку ст. 135 КПК України.

Слідчий не з`явився у судове засідання, повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі.

Неявка слідчого, дізнавача чи прокурора згідно ч. 3 ст. 306 КПК України не перешкоджає розгляду скарги.

У судовому засіданні 20 червня 2024 рокуОСОБА_2 скаргу підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити. Крім того зазначив, що чоловік державного виконавця ОСОБА_9 працює в поліції, а тому слідство проводилося необ`єктивно. Експертизу для встановлення розміру шкоди проведено не було, тому посилання слідчого на відсутність істотної шкоди є незаконною.

Слідчий суддя, заслухавши заявника, вивчивши скаргу з доданими до неї документами, матеріали кримінального провадження та давши їм належну оцінку, доходить наступних висновків.

Слідчим суддею встановлено, що 10 березня 2023 року до Кобеляцького ВДВС у Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшла заява ТОВ «Полтавагаз Збут» про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання судового наказу від 26 серпня 2022 року у справі № 532/1284/22 про стягнення з ОСОБА_6 на користь ТОВ «Полтавагаз Збут» заборгованості (а.с. 74, звор. а.с. 75).

13 березня 2023 року постановою головного державного виконавця Кобеляцького відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ОСОБА_9 відкрите виконавче провадження ВП № 71261633 про стягнення заборгованості в сумі 3421,23 грн з ОСОБА_6 на користь ТОВ «Полтавагаз Збут» (а.п. 76).

Також, 13 березня 2023 року постановою головного державного виконавця Кобеляцького відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ОСОБА_9 накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржниці ОСОБА_6 (а.п. 70, 79). Крім того, 13 березня 2023 року постановою головного державного виконавця Кобеляцького відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ОСОБА_9 накладено арешт на кошти ОСОБА_6 (а.п. 78).

20 березня 2023 року постановою головного державного виконавця Кобеляцького відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ОСОБА_9 винесено постанову про зняття арешту з усіх рахунків, що належать ОСОБА_6 , у зв`язку зі сплатою заборгованості у повному обсязі (а.п. 82). Того ж дня, головним державним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження ВП № 71261633 (а.п. 83).

10 квітня 2024 року ОСОБА_2 звернувся до Кобеляцької поліції (Відділення поліції № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області) із заявою про вчинення злочину працівниками Кобеляцького ВДВС, що полягало у накладенні арешту на майно та рахунки його дружини (звор. а.п. 69). 11 квітня 2024 року було складено рапорт за зверненням ОСОБА_2 (а.п. 69).

19 квітня 2024 року старшим ДОП СП Відділення поліції № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_10 була складена довідка про результати розгляду звернення ОСОБА_2 по факту можливих неправомірних дій працівником Кобеляцького ВДВС, а саме ОСОБА_9 щодо відкриття виконавчого провадження стосовно його дружини (а.п. 66-68). Так, у довідці зазначено, що 20 березня 2023 року ОСОБА_2 надав державному виконавцю квитанцію про сплату заборгованості, у зв`язку з чим виконавче провадження було закрите.

21 червня 2023 року були внесені відомості до ЄРДР за фактом винесення посадовою особою Кобеляцького ВДВС постанови про арешт майна, у зв`язку з наявністю заборгованості в сумі 3400,00 грн (а.п. 58). Даному кримінальному провадженню було присвоєно № 0000233.

30 червня 2023 року було проведено допит ОСОБА_9 , яка пояснила, що 13 березня 2023 року вона відкрила виконавче провадження за заявою ТОВ «Полтавагаз Збут» про примусове виконання судового наказу у справі № 532/1284/23 про стягнення з ОСОБА_6 на користь товариства заборгованості в сумі 3669,23 грн (а.п. 84). У межах виконавчого провадження були винесені постанови про арешт коштів боржниці та її майна. При винесенні вказаних постанов державний виконавець керувався Законом України «Про виконавче провадження». 20 березня 2023 року ОСОБА_6 надала квитанцію про сплату суми 4330,20 грн на рахунок Кобеляцького ВДВС, у зв`язку з чим того ж дня ОСОБА_9 винесла постанову про зняття арешту з коштів та постанову про закінчення виконавчого провадження.

У подальшому 30 червня 2023 року т.в.о. старшого слідчого СВ ВП № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_11 виніс постанову про закриття кримінального провадження (а.п. 85). У постанові зазначено, що в діях головного державного виконавця Кобеляцького ВДВС ОСОБА_9 під час досудового розслідування не встановлено складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, оскільки вона діяла виключно на підставі Закону України «Про виконавче провадження» та жодній особі не було завдано істотної шкоди.

Відповідно до положень частини 2 статті 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами (частина 1 статті 22 КПК України).

За нормами статті 40 КПК України, слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій.

Слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється (частина 5 статті 40 КПК України).

У відповідності до вимог статті 110 КПК України, постанова слідчого має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Суд зазначає, що закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

В постанові про закриття кримінального провадження т.в.о. старшого слідчого СВ ВП № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_11 дійшов висновку про необхідність закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, оскільки державний виконавець діяла виключно на підставі ЗУ «Про виконавче провадженні», а також те, що жодній особі не завдано істотної шкоди.

Даючи оцінку законності оскаржуваної постанови про закриття кримінального провадження слідчий суддя виходить з наступного.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон). виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця). Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову (частина 1 статті 48 Закону).

За статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

На виконання зазначених норм закону постановами головного державного виконавця Кобеляцького відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ОСОБА_9 від 13.03.2023 було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржниці ОСОБА_6 та на кошти боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів у сумі 4330,15 грн.

Згідно з частиною третьою статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

За абзацом другим частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Судове рішення є обов`язковим до виконання.

У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державний або приватний виконавець здійснює його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20) сформувала висновок про те, що, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження», яка визначає особливості звернення стягнення на кошти та майно боржника - юридичної особи, фізичної особи-підприємця, повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином суд державний виконавець законно ухвалила постанови про арешт коштів боржника. Крім того накладаючи арешт на грошові кошти боржника ОСОБА_6 , яка не виконала судове рішення, державний виконавець у цій постанові зазначила, що арешт накладається на грошові кошти, які належать боржнику, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

При цьому арешт на кошти та на майно боржника накладався у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів у сумі 4330,15 грн. Зважаючи на дану обставину, суд не приймає посилання ОСОБА_2 на те, що державним виконавцем було накладено арешт на майно, вартість якого значно перевищує суму боргу.

Щодо твердження заявника про заборону накладення арешту на заробітну карту в умовах воєнного стану суд повідомляє наступне.

26 березня 2022 року набрав чинності Закон України від 15 березня 2022 року № 2129-ІХ, яким розділ XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» доповнено пунктом 10-2, у якому, зокрема, зазначено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України: фізичні особи можуть здійснювати видаткові операції з рахунків, на кошти яких накладено арешт органами державної виконавчої служби, приватними виконавцями, без урахування такого арешту за умови, якщо сума стягнення за виконавчим документом не перевищує 100 тисяч гривень; припиняється звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника (крім рішень про стягнення аліментів та рішень, боржниками за якими є громадяни Російської Федерації); визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Отже, на час вчинення оскаржуваних виконавчих дій у пункті 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» було зазначено, що фізичні особи можуть здійснювати видаткові операції з рахунків, на кошти яких накладено арешт органами державної виконавчої служби, приватними виконавцями, без урахування такого арешту за умови, якщо сума стягнення за виконавчим документом не перевищує 100 тисяч гривень.

Тобто закон не встановлював додаткових заборон чи обмежень на вчинення виконавцем дій з накладення арешту на кошти боржника - фізичної особи на період до припинення або скасування воєнного стану на території України. Цим пунктом лише передбачено, що навіть в разі накладення арешту на кошти боржника - фізичної особи, ця особа може здійснювати видаткові операції за певних умов.

Водночас пункт 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час вчинення оскаржуваних виконавчих дій, передбачав тимчасове (на період до припинення або скасування воєнного стану на території України) припинення звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника (крім рішень про стягнення аліментів та рішень, боржниками за якими є громадяни Російської Федерації).

Верховний Суд у постанові від 29 вересня 2023 року у справі №336/1212/23 зауважив, що «формулювання наведеного абзацу «…звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника» за змістом відсилає до назви розділу IX Закону України «Про виконавче провадження», який так само й називається - «Звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника».

У цьому розділі містяться правові норми, які визначають умови звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, порядок відрахування та розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника, а також передбачено перелік коштів, на які не може бути звернено стягнення. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову.

Тобто у розумінні приписів цього розділу під зверненням стягнення мається на увазі саме списання (відрахування) коштів, що становлять заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Натомість правила, що регулюються питання накладення арешту на майно (кошти) боржника та зняття такого арешту, містяться в іншому розділі VII Закону України «Про виконавче провадження», який має назву «Порядок звернення стягнення на майно боржника».

У статтях цього розділу передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови, зокрема, про арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Підсумовуючи, очевидним є висновок, що приписи розділу VII Закону України «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на майно боржника є загальними правилами, а приписи розділу IX цього Закону про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника - спеціальними, оскільки застосовуються лише у визначених випадках, зокрема, у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів, а також за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Саме щодо порядку вчинення виконавчих дій, врегульованих розділом IX Закону України «Про виконавче провадження», які полягають у зверненні стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, приписи пункту 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» передбачають їх тимчасове припинення: саме на період до припинення або скасування воєнного стану на території України.

Безумовно накладення арешту на кошти (майно) боржника є стадією виконавчого провадження - першим етапом звернення стягнення на майно боржника; питання про накладення якого виконавець вирішує під час відкриття виконавчого провадження. Проте, з урахуванням викладеного, ті застереження, що містилося в абзаці 9 пункту 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час вчинення оскаржуваних виконавчих дій, на який посилався заявник в обґрунтування вимог скарги на дії та бездіяльність державного виконавця, не можна тлумачити у такий спосіб, що під час воєнного стану на території України припиняються усі виконавчі дії, оскільки це нівелюватиме принцип обов`язковості судових рішень, що набрали законної сили, та призначення інституту виконавчого провадження.

Такому тлумаченню відповідає зміст абзаців 7, 8 пункту 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час вчинення оскаржуваних виконавчих дій, оскільки наведеними нормами права фактично передбачається можливість накладення арешту виконавцем на кошти боржника. Приписи, які б забороняли накладати арешт на грошові кошти (доходи) боржника, згаданий пункт 10-2 не містить».

Крім того суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини 1 статті 367 КК службова недбалість - це невиконання або неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам окремих юридичних осіб.

Об`єктивна сторона службової недбалості включає в себе наявність наступних складових: 1) діяння у формі невиконання чи неналежного виконання службовою особою своїх службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них (дія чи бездіяльність); 2) суспільно небезпечні наслідки у вигляді істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам, або інтересам окремих юридичних осіб (ч. 1 ст. 367 КК) або тяжких наслідків (ч. 2 ст. 367 КК); 3) причинний зв`язок між діянням (бездіяльністю) та наслідками.

Службова недбалість належить до злочинів з матеріальним складом, який визнається закінченим з моменту заподіяння істотної шкоди, яка у 100 і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян (ч. 1 ст. 367 КК), чи тяжких наслідків, які у 250 і більше разів перевищують неоподаткований мінімум доходів громадян (ч. 2 ст. 367 КК).

Тобто відповідальність за цією нормою настає лише у випадку, якщо дії, невиконання чи неналежне виконання службовою особою до своїх службових обов`язків спричинило передбачені в зазначеній статті наслідки. У той же час судом установлено, що таких дій державний виконавець ОСОБА_9 при виконанні своїх службових обов`язків не допустила.

З цих же підстав суд уважає необґрунтованим посилання заявника ОСОБА_2 на необхідність призначення експертизи у даному кримінальному провадженні з метою визначення розміру завданої йому та його дружині моральної шкоди.

Щодо невручення заявнику ОСОБА_2 витягу з ЄРДР і пам`ятки про процесуальні права потерпілого суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 15 вересня 2021 року №757/1762/21 для набуття статусу потерпілого достатньо подання заяви про вчинення щодо особи кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Згідно з частиною 5 статті 55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Лише таким процесуальним рішенням слідчого чи прокурора припиняється статус потерпілої особи, яка подала заяву про злочин щодо неї, під час якого їй заподіяно моральну, фізичну або майнову шкоди.

Також Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своєму узагальненні «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» роз`яснив, що КПК не передбачає обов`язку посадових осіб органів досудового розслідування приймати процесуальне рішення про визнання особи потерпілою, оскільки згідно з ч. 2 ст. 55 КПК права та обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення.

Також суд не приймає посилання заявника ОСОБА_2 на упередженість слідчого ОСОБА_12 , оскільки дані твердження не доведені належним чином та ґрунтуються на припущеннях.

Ураховуючи викладене, те, що державним виконавцем не було порушено вимоги Закону України «Про виконавче провадження», відповідно будь якої істотної шкоди ОСОБА_2 завдано не було, тому суд уважає, що слідчим було дотримано вимоги кримінального процесуального закону щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, що є необхідною умовою належного вирішення завдань кримінального провадження.

Таким чином, підстави для задоволення скарги та скасування постанови про закриття кримінального провадження відсутні.

На підставі вищевикладеного та, керуючись ст. 367 КК України, ст.ст. 8, 9, 21, 40-1, 303-304, 306-307, 309 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

У задоволенні скарги ОСОБА_2 на постанову слідчого Відділення поліції № 2 Полтавського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.06.2023 за № 0000233, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1