Провадження № 1-кп/643/243/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2024

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю - секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000514 від 03.07.2023 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою технічною освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого: вироком Полтавського апеляційного суду від 22 лютого 2024 року, яким скасовано вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 22 вересня 2022 року в частині призначеного покарання та засуджено до 5 років 1 дня позбавлення волі, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 185 КК України та кримінального проступку за ч. 1 ст. 357 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що будучи раніше неодноразово судимим за скоєння умисних кримінальних правопорушень, на даний час судимості за які не зняті і не погашені в порядку, передбаченому законом, на шлях виправлення не став, відповідних висновків для себе не зробив та знову вчинив умисні корисливі кримінальні правопорушення за наступних обставин.

Так, 22.06.2023 в період часу з 20:00 до 20:30 годин, точний час в ході досудового розслідування не встановлений, у період дії в Україні воєнного стану, який було введено 24 лютого 2022 року Указом Президента України №64/2022 та у подальшому неодноразово продовжено, ОСОБА_4 знаходився за адресою: АДРЕСА_3 , де побачив раніше незнайомого йому ОСОБА_6 , який тримав у руках мобільний телефон ТМ «Хіаоmі Redmi 9А 2/32» чорного кольору, яким ОСОБА_4 вирішив заволодіти шляхом зловживання довірою.

Так, діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів, за раптово виниклим злочинним умислом, направленим на незаконне особисте збагачення за рахунок чужого майна, шляхом зловживання довірою, ОСОБА_4 під приводом зателефонувати попросив у ОСОБА_6 його мобільний телефон ТМ «Хіаоmі Redmi 9А 2/32» чорного кольору, вартістю згідно висновку експерта 1860 грн., на що ОСОБА_6 , нічого не підозрюючи про його злочинний намір, довіряючи останньому, передав ОСОБА_4 вищевказаний мобільний телефон, будучи помилково впевненим у сумлінності намірів останнього. ОСОБА_4 , достовірно розуміючи, що наміру повертати майно він не має, під приводом здійснення телефонного дзвінка, відійшов від ОСОБА_6 , та впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає з місця вчинення кримінального правопорушення зник, обернувши вказаний мобільний телефон на свою користь та розпорядився ним в подальшому на власний розсуд, тим самим спричинив матеріальну шкоду ОСОБА_6 на суму 1860 грн.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, а саме заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою і шахрайство), вчинене повторно.

Крім того, 10.07.2023 близько 05:20 годин, точний час в ході досудового розслідування не встановлений в період дії в Україні воєнного стану, який було введено 24 лютого 2022 року Указом Президента України №64/2022 та у подальшому неодноразово продовжено, приблизно о 05 годин 28 хвилин, більш точний час в ході проведення досудового розслідування встановити не здалося, ОСОБА_4 знаходячись біля будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_4 , звернув увагу на пластикову платіжну карту Акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" (у подальшому - АТ КБ "Приватбанк"), із чіпом PayPass, № НОМЕР_1 , власником якої є ОСОБА_7 , яка знаходилась на землі. У цей момент у ОСОБА_4 раптово виник злочинний умисел, спрямований на привласнення вищевказаної банківської картки з метою її подальшого корисливого використання.

Так, ОСОБА_4 , реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на привласнення офіційного документа (банківської картки), усвідомлюючи, що дана картка є офіційним документом відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992, пунктів 13, 53, 63 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про платіжні послуги» від 30.06.2021, діючи з метою її подальшого використання у корисливих цілях, а саме заволодіння грошовими коштами, які містяться на ній, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, підняв вищезазначену пластикову платіжну карту АТ КБ "Приватбанк" та сховав її у кишеню одягу, вдягненого на ньому, тим самим незаконно привласнивши її.

Після чого ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, утримуючи банківську картку при собі, тим самим привласнив офіційний документ, а саме: пластикову платіжну карту АТ КБ "Приватбанк", із чіпом PayPass, № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_7 .

Таким чином ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, а саме привласнення офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів.

Крім того, 10.07.2023 у період часу з 05:28 по 14:19 годину, ОСОБА_4 маючи єдиний злочинний намір, спрямований на викрадення всіх грошових коштів з вищезазначеної банківської карти, яку він незаконно привласнив за вищевказаних обставин, шляхом витрат грошей на власні потреби, діючи таємно, в умовах воєнного стану, який було введено 24 лютого 2022 року Указом Президента України №64/2022 та у подальшому неодноразово продовжено, шляхом вільного доступу, повторно, без відома та дозволу власника, з корисливих мотивів, з метою незаконного особистого збагачення за рахунок чужого майна, за допомогою привласненої ним банківської карти АТ КБ «ПриватБанк» із чіпом PayPass, № НОМЕР_1 , власником якої є ОСОБА_7 , здійснив оплату покупок за придбаний ним товар: у магазині «Посад» за адресою: м. Харків, вул. Маршала Батицького, 22, на суму 333 грн., у магазині «Посад» за адресою: м. Харків, проспект Ювілейний 49/8 на суму 92,1 грн., у магазині «Сільпо» за адресою: м. Харків, проспект Тракторобудівників, 108 на суму 224,66 грн.,, а усього на загальну суму 649,76 грн.

Після цього, розуміючи, що з вищезазначеної банківської картки витрачені усі наявні на ній кошти, ОСОБА_4 викинув її у невстановленому в ході досудового розслідування місці.

Таким чином, ОСОБА_4 таємно викрав з банківської картки АТ КБ «ПриватБанк» із чіпом PayPass, № НОМЕР_1 , власником якої є ОСОБА_7 , грошові кошти на загальну суму 649,76 грн., тим самим заподіявши потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на зазначену суму.

Таким чином ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Обвинувачений ОСОБА_4 заявив у судовому засіданні, про те, що визнає себе винним у скоєних кримінальних правопорушеннях та бажає надати суду показання.

Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про розгляд справи у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Потерпілий ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, надав суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, проти розгляду справи в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України не заперечує. Покарання просить призначити на розсуд суду.

Потерпілий ОСОБА_7 у судове засідання також не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, надав суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, проти розгляду справи в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України не заперечує. Покарання просить призначити на розсуд суду.

Ураховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому органом досудового розслідування кримінальних правопорушень за обставин, викладених в обвинувальному акті, і судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції - роз`яснивши обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються та розглядає справу у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Так, допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 підтвердив обставини викладені в обвинувальному акті, та пояснив, що ввечері 22.06.2023 він знаходився за адресою: АДРЕСА_3 , де побачив раніше незнайомого йому чоловіка, який у руці тримав мобільний телефон чорного кольору, підійшов до нього та попрохав його надати телефон для здійснення телефонного дзвінку. Потерпілий на прохання ОСОБА_4 надав телефон. Після чого ОСОБА_4 пішов. В подальшому телефон було здано до ломбарду.

Крім того, 10.07.2023 рано вранці, ОСОБА_4 знаходився біля будинку за адресою: АДРЕСА_4 , де під лавкою побачив документи, підняв їх та виявив серед них банківську картку, яку вирішив залишити собі та розплатитися нею за продукти харчування.

Так, 10.07.2023 у першій половині дня ОСОБА_4 скористався знайденою банківською карткою, та сплатив кошти за продукти харчування у магазині «Посад» та «Сільпо».

Матеріальна шкода, яку своїми умисними, протиправними діями обвинувачений ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_8 , та яка складає 1860 грн., відшкодована потерпілому не була. Цивільний позов не заявлено.

Матеріальна шкода, яку своїми умисними, протиправними діями обвинувачений ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_7 , та яка складає 649,56 грн., відшкодована потерпілому не була. Цивільний позов не заявлено.

Крім того, обвинувачений у судовому засіданні щиро розкаявся у вчинених ним злочинів та просив суд призначити мінімальне покарання. Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності його позиції. Обвинувачений ОСОБА_4 вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позиції.

За таких обставин, суд вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні вищезазначених кримінальних правопорушень в судовому засіданні доведена повністю.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність у діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно в умовах воєнного стану, а тому суд визнає ОСОБА_4 винуватим у кримінальному правопорушенні передбаченому ч. 4 ст. 185 КК України.

Також, суд дійшов висновку про наявність у діях ОСОБА_4 складу кримінального проступку передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, а саме привласнення офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів, а тому суд визнає ОСОБА_4 винуватим у кримінальному проступку передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України.

Крім того, суд дійшов висновку про наявність у діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, а саме заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно, а тому суд визнає ОСОБА_4 винуватим у кримінальному правопорушенні передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Судом також було досліджено документи, які стосуються особи обвинуваченого та речових доказів, а саме: вимога щодо судимостей від 28.07.2023 року; копія паспорта ОСОБА_4 ; довідка від лікаря психіатра, відповідно до якої обвинувачений ОСОБА_4 на обліку у зазначеного лікаря не перебуває; довідка лікаря нарколога, відповідно до якої, обвинувачений ОСОБА_4 не перебуває на обліку в КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер»; ухвала Московського районного суду м. Харкова від 29.09.2024 року; постанова про визнання речових доказів від 12.09.2023 року; постанова про визнання речових доказів від 12.09.2023 року; постанова про визнання речових доказів від 12.09.2023 року; вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 22.09.2022 року; ухвала Октябрського районного суду м. Харкова від 13.10.2022 року; вирок Полтавського апеляційного суду від 22.02.2024 року постанова про визнання речових доказів від 16.10.2023 року.

Прокурор у судовому засіданні просив призначити обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 357 КК України - у вигляді двох років обмеження волі , за ч. 4 ст. 185 КК України у вигляді п`яти років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 190 КК України у вигляді двох років позбавлення волі та шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим просив суд призначити йому покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за цим вироком у вигляді 5 років позбавлення волі. Крім того, прокурор просив суд врахувати вирок Полтавського апеляційного суду від 22.02.2024 року за яким вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 22 вересня 2022 року стосовно ОСОБА_4 в частині призначення покарання та звільнення від призначеного покарання з випробуванням скасовано та призначено йому покарання у вигляді 5 років 1 дня позбавлення волі та просив суд призначити йому остаточне покарання за правилами ч. 4 ст. 70 КК України у вигляді 5 років 3 місяців позбавлення волі.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно із ст. 66 КК України, суд визнає активне сприяння розкриттю злочину.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, згідно ст. 67 КК України, в обвинувальному акті зазначено - рецидив злочинів, але під час судового розгляду ця обставина не знайшла свого підтвердження, позаяк наявність у обвинуваченого судимості є кваліфікуючою ознакою складів злочинів, передбачених статтями 185, 190 КК України - вчинення злочинів повторно, а тому суд виключає з обсягу обвинувачення зазначений органом досудового розслідування в якості обставини, що обтяжує покарання за вчинення злочинів, передбачених ч. 4 ст.185 КК, ч. 2 ст. 190 КК України, рецидив злочинів, оскільки дана обставина вже врахована при кваліфікації даних кримінальних правопорушень як повторність.

При призначенні покарання ОСОБА_4 у відповідності до вимог ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та проступку; особу винного, який раніше неодноразово судимий; а також вимоги ст. 50 КК України, згідно з якою метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, суд призначає покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 357 КК України у вигляді одного року обмеження волі та за ч. 2 ст. 190 КК України у вигляді двох років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим суд призначає ОСОБА_4 остаточне покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

Вирішуючи питання про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, із застосуванням положень ст. ст. 75 та 76 КК України, суд не находить підстав оскільки обвинувачений раніше судимий, покарання за останнім вироком не відбув, вчинив крадіжку в умовах воєнного стану, систематичне вчиняє корисливі злочини, що свідчить про його високу суспільну небезпечність та відсутність переконань, направлених на дотримання законів України, про кримінальну спрямованість поведінки обвинуваченого та стійке небажання стати на шлях виправлення.

Таке покарання, на переконання суду, відповідає положенням ст. 65-68 КК України та буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, відповідатиме особистості обвинуваченого та є достатнім, для досягнення, відповідно до ст. 50 КК України меті покарання.

Крім того, вироком Полтавського апеляційного суду від 22 лютого 2024 року вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 22 вересня 2022 року стосовно ОСОБА_4 в частині призначення покарання та звільнення від призначеного покарання з випробуванням скасовано. Постановлено в цій частині новий вирок. ОСОБА_4 призначено за ч. 4 ст.185 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового складання покарання за даним вироком та вироком Московського районного суду м. Харкова від 21.08.2021 року остаточно ОСОБА_4 призначено покарання у виді 5 років 1 дня позбавлення волі. Початок строку покарання рахувати з 22.02.2024 року. В іншій частині вирок суду залишено без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно із ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

ОСОБА_4 покарання за попереднім вироком суду у вигляді 5 років 1 дня позбавлення волі не відбув.

Таким чином суд за сукупністю вироків на підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком Полтавського апеляційного суду від 22.02.2024 року, яким було скасовано вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 22.09.2022 року в частині призначення покарання за ч. 4 ст. 185 КК України та призначає остаточне покарання ОСОБА_4 у вигляді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці.

Суд не погоджується з думкою прокурора, що у даному випадку, при призначенні остаточного покарання треба керуватися ч. 4 ст. 70 КК України, позаяк скасування судом апеляційної інстанції попереднього вироку в частині покарання з підстав неправильного звільнення від відбування покарання або у зв`язку з необхідністю призначити більш суворе покарання не перешкоджає застосуванню ст. 71 КК, оскільки в такому разі апеляційний суд не спростовує висновків суду першої інстанції щодо винуватості особи у вчиненні злочину і не скасовує вироку в цій частині, а навпаки посилює покарання чи вказує на необхідність його відбування реально.

Така правова позиція викладена у Постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01 червня 2020 року у справі № справа № 766/39/17.

Цивільні позови не заявлені.

Строк покарання рахувати з моменту фактичного затримання, тобто з 29.09.2023 року, відповідно до ухвали слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 29.09.2023 року.

Зарахувати ОСОБА_4 у строк відбуття покарання час перебування під вартою, з моменту взяття його під варту в залі суду, тобто з 29.09.2023 року по день набрання цим вироком законної сили, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, з розрахунку, що один день перебування під вартою дорівнює одному дню позбавлення волі.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначаються, зокрема рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили, що суд вважає окремою підставою для залишення без змін запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили у разі засудження обвинуваченого до реального покарання у вигляді позбавлення волі з метою забезпечення виконання вироку.

За таких обставин, суд відповідно до ст. 374 КПК України вирішив, що запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили слід залишити без змін.

Долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати за проведену судову товарознавчу експертизу № СЕ-19/121-23/16939-ТВ від 09.08.2023 року у розмірі 956 грн. стягнути з ОСОБА_4 на користь Держави.

Відповідно до ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання:

за ч. 2 ст. 190 КК України - у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі;

за ч. 1 ст. 357 КК України - у вигляді 1 (одного) року обмеження волі;

за ч. 4 ст. 185 КК України - у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі;

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання у вигляді 5 років 1 дня позбавлення волі за попереднім вироком Полтавського апеляційного суду від 22.02.2024 року, яким було скасовано вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 22.09.2022 року в частині призначення покарання за ч. 4 ст. 185 КК України та призначити остаточне покарання ОСОБА_4 у вигляді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту його взяття під варту в залі суду - з 29 вересня 2023 року.

Зарахувати ОСОБА_4 у строк відбуття покарання час перебування під вартою, з моменту взяття його під варту в залі суду, тобто з 29.09.2023 року по день набрання цим вироком законної сили, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, з розрахунку, що один день перебування під вартою дорівнює одному дню позбавлення волі.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили - залишити без змін.

Цивільні позови не заявлені.

Процесуальні витрати за проведену судову товарознавчу експертизу № СЕ-19/121-23/16939-ТВ від 09.08.2023 року у розмірі 956 грн. стягнути з ОСОБА_4 на користь Держави.

Речовий доказ - Диск CD-R Axent 700mb на якому записано відеозапис під назвою "ch02_1923 ", який зберігається в матеріалах кримінального провадження - залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Речовий доказ - Диск CD-R Axent 700mb на якому записано відеозапис під назвою "ch03_3500", який зберігається в матеріалах кримінального провадження - залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Речовий доказ - Диск CD-R Axent 700mb на якому записано відеозапис під назвою "04.52.49-06.00.01[R][ @4648c ][0]", який зберігається в матеріалах кримінального провадження - залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Речовий доказ - DVD-R диск "L-Pro" з написом «Допит ОСОБА_7 ЄРДР 0000514», який зберігається в матеріалах кримінального провадження - залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Речовий доказ - DVD-R диск "L-Pro" з написом "Допит ОСОБА_6 ЄРДР 0000514", який зберігається в матеріалах кримінального провадження - залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя - ОСОБА_1