Провадження № 1-кс/686/1416/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2024 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора відділу Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна, у кримінальному провадженні №0000486,

встановив:

Прокурор відділу Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_3 , після усунення недоліків, визначених в ухвалі Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02.02.2024р., звернувся до слідчого судді з новим клопотанням про накладення арешту на майно, яке 31.01.2024 р. в ході проведення, в період часу з 06 год. 59 хв. до 08 год. 41 хв., обшуку у будинку АДРЕСА_1 , було тимчасово вилучене у ОСОБА_4 , а саме, на п`ять банківських карток: 2 «Ideabank» № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 ; 3 «Приватбанк» №513088, № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 , поміщені до сейф-пакету №FPS 5014161.

В обґрунтування клопотання прокурором зазначено, що «у провадженні слідчого управління ГУНП в Хмельницькій області перебувають матеріали кримінального провадження №0000486 від 17 листопада 2022 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.190 (в редакції до 11.08.2023), ч.4 ст.190 КК України.

Під час досудового розслідування кримінального провадження встановлено, що група осіб, із числа мешканців Хмельницької області та інших населених пунктів на території України, використовуючи фіктивні оголошення щодо продажу запасних запчастин до автомобілів різних марок та моделей, сільськогосподарської техніки та комплектуючих до неї, генераторів електричного струму, розміщених на торгівельній платформі « НОМЕР_5 » в Глобальній мережі Інтернет, незаконно, протиправно, з корисливих мотивів, умисно, за попередньою змовою між собою, виконуючи незаконні операції за допомогою електронно-обчислювальної техніки, вводячи в оману потерпілих у даному кримінальному провадженні, заволоділи грошовими коштами, чим спричинили кожному із них матеріального збитку.

31.01.2024 проведено санкціонований обшук в будинку АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час проведення обшуку у зазначеному будинку була присутня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Під час проведення обшуку у зазначеному будинку виявлено та вилучено 5 банківських карток: 2 банку «Ideabank» № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 та 3 банку «Приватбанк» №513088, № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 , які поміщено до сейф-пакету №FPS 5014161.

Вилучені банківські картки мають істотне значення для досудового розслідування, оскільки потерпілі у даному кримінальному провадженні перераховували грошові кошти на банківські картки банків України, а тому, вилучені банківські картки містять відомості щодо обставин вчинення кримінального правопорушення. Окрім того, вилучені банківські картки є неіменними, а тому, потребують більш глибокого вивчення, з метою встановлення власників, оскільки відомо, що фігуранти кримінального провадження використовували анкетні дані сторонніх осіб для відкриття банківських рахунків та використовували ці банківські картки для обготівковування грошових коштів, які перераховували потерпілі. Саме з цією метою, вищевказані речі необхідно детально оглянути, зафіксувати належним чином, склавши відповідний процесуальний документ, та, у подальшому, отримати інформацію, яка становить банківську таємницю.

Постановою слідчого від 01 лютого 2024 року, вказані речі визнано речовим доказом по матеріалах даного кримінального провадження №0000486.

Вищевказані речі можуть містити відомості про ознаки вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди його вчинення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

З метою збереження зазначених речей, які мають доказове значення, недопущення і запобігання приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, неправомірного використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження з боку фізичних та юридичних осіб, а також для всебічного, повного та неупередженого дослідження усіх обставин справи, які мають суттєве значення для розслідування даного кримінального провадження, необхідно накласти на вказане майно арешт.».

Прокурор в судове засідання не з`явився, однак, клопотав про розгляд справи у його відсутності, з підтриманням викладених у клопотанні вимог.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась, що, відповідно до ч.1 ст.172 КПК України, не є перешкодою для розгляду даного клопотання.

Дослідивши надані матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово зазначав, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року вказувалося на порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Також, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що має існувати розумна пропорційність між заходами і метою, заради якої їх застосовано (рішення у справі «Літґоу та інші проти Сполученого Королівства»).

Справедливий баланс має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини.

Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе індивідуальний і надмірний тягар (рішення у справі «Брумареску, Трегубенко проти України»). Судам належить з`ясувати, чи дотримано справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу і вимогами захисту основних прав громадян (рішення у справах «Спорронг і Льонрот проти Швеції», «Іатрідіс проти Греції»).

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра що до вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Арешт майна, відповідно до ч.2 ст. 131 КПК України, є одним із заходів кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправних шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається з наданих матеріалів, 31.01.2024 року, в ході проведення, в період часу з 06 год. 59 хв. до 08 год. 41 хв., обушку за місцем проживання ОСОБА_5 - у будинку АДРЕСА_1 , у ОСОБА_4 було тимчасово вилучено та поміщено до сейф-пакету №FPS 5014161 п`ять банківських карток, з яких 2 «Ideabank» № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 та 3 «Приватбанк» № НОМЕР_6 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 . Вказані банківські картки, на які просить накласти арешт прокурор, відповідають критеріям речових доказів, відповідно до ст.98 КПК України, оскільки існує сукупність підстав і підозр вважати, що вони є знаряддям кримінального правопорушення та містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тому ці картки 31.01.2024 р., постановою слідчого, було визнано речовими доказами у зазначеному кримінальному провадженні.

Відповідно п.5 ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. Окрім того, ч.1 ст.173 КПК України визначено, що слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що в даному випадку відсутні правові підстави для накладення арешту на вилучені у ОСОБА_4 банківські картки «Ideabank» № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 та «Приватбанк» № НОМЕР_6 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , оскільки прокурором у поданому клопотанні не доведено необхідність такого арешту. Так, вказані банківські платіжні картки лише пов`язані з рахунками, що належать держателям карток, проте власниками таких карток є банки-емітенти, що випустили картки, в даній ситуації - АТ КБ «Приват Банк» і АТ «Ідея Банк». Вказані платіжні засоби (банківські картки) є особливим видом банківських розрахункових документів і призначені для оплати покупок товарів чи послуг, оплати інших зобов`язань та отримання готівки з банківських рахунків. При цьому, слідчим суддею враховується, що вилучення вищевказаних банківських платіжних карток може позбавити осіб, які цими картками користувались, можливості пролонгувати картки, а також отримувати та використовувати, зокрема, й легальні доходи (заробітну плату, соціальні виплати тощо). Слідчий суддя вважає, що докази заволодіння чужим майном, шляхом обману, та факти проведення певних банківських операцій, можливо отримати без накладення арешту на платіжні банківські картки АТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_6 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 і АТ «Ідея Банк» № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 . Інформацію про рух коштів по відповідних рахунках, що належать держателям банківських платіжних карток, орган досудового розслідування може отримати з дотриманням вимог Закону України «Про банки і банківську діяльність», шляхом здійснення тимчасового доступу до документів, які знаходяться у володінні вказаних юридичних осіб. Тому, накладення арешту на вказані банківські картки не є виправданим та буде надмірним втручанням в права та інтереси осіб, які цими картками користувались. Отже, на даному етапі досудового розслідування, відсутні підстави вважати, що в даному випадку може бути досягнута мета арешту, як заходу забезпечення кримінального провадження, а також може бути виконане завдання арешту. До того ж, об`єктивна істина у кримінальному провадженні не може бути встановлена за допомогою накладення арешту на описані, вилучені у ОСОБА_4 картки. В даному випадку, обставини вчинення кримінального правопорушення можливо встановити без застосування арешту вказаного майна. Зокрема, факт відшукання цих банківських карток саме за місцем проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , вже зафіксовано у відповідному протоколі обшуку. Слідчий суддя вважає, що додаткові відомості (зокрема, про проведені банківські операції за рахунками, осіб, які ці рахунки відкривала), які, ймовірно, планує здобути сторона обвинувачення, можливо отримати без накладення арешту на зазначені банківські картки. Тому, в даному випадку такий захід забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами володільців майна і завданнями цього кримінального провадження. Отже, потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи осіб, про який ідеться у поданому прокурором клопотанні, яке задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.172, 173 КПК України, слідчий суддя

постановив:

У задоволенні клопотання прокурора відділу Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000486, відмовити.

Ухвала слідчого судді про відмову в арешті майна може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення.

Слідчий суддя