ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 948/848/23 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1045/24 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Умисне вбивство
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15 березня 2024 року, якою продовжено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000194 від 03.04.2022, -

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» на 60 днів, тобто до 13 травня 2024 року включно.

В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просив скасувати ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15 березня 2024 року та постановити нову ухвалу, якою обрати стосовно нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог захисник посилався на те, що ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України не доведені стороною обвинувачення та відсутні докази їх існування. Вказував на необґрунтованість клопотання про продовження строку Запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Також посилався на недоведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину. Вважав, що стосовно ОСОБА_7 можливо застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, а також пояснення прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги та вважав ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу, у відповідності з нормами ст.404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

З матеріалів провадження вбачається, що в провадженні Червонозаводського районного суду м. Харкова перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням, в тому числі, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст. 185, ч.3 ст. 28 - п.п. 1,9,12 ч.2 ст. 115, ч.3 ст. 28 - ч.2 ст. 194, ч.3 ст. 28 - ч.1 ст. 263 КК України.

Прокурор звернувся до суду із клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 з метою забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватись від суду, впливати на потерпілих та свідків, а також вчинити інші кримінальні правопорушення, враховуючи обґрунтовану підозру у вчиненні ним особливо тяжких злочинів та реальність зазначених ризиків, які на цей час не зменшились та продовжують існувати.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції зазначив, що оцінюючи в сукупності обставини, які визначені ст. 178 КПК України, суд врахував: наявність доказів вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 185, ч.3 ст. 28 - п.п. 1,9,12 ч.2 ст. 115, ч.3 ст. 28 - ч.2 ст. 194, ч.3 ст. 28 - ч.1 ст. 263 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до особливо тяжких злочинів відповідно; тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винним у вчиненні злочину, оскільки, зокрема, санкція ч.2 ст. 115 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі строком до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі; вік та стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 , який не має тяжких хронічних захворювань або інвалідності; відомості про особу обвинуваченого, який не одружений, раніше не судимий, офіційно не працевлаштований, з метою забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для продовження щодо нього обраного запобіжного заходу.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість обвинуваченої переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності; незаконно впливати на свідків та потерпілих; може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що остання з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого їй злочину може вдатися до відповідних дій.

Згідно відомостей, що є наявними в матеріалах судового провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст. 185, ч.3 ст. 28 - п.п. 1,9,12 ч.2 ст. 115, ч.3 ст. 28 - ч.2 ст. 194, ч.3 ст. 28 - ч.1 ст. 263 КК України, деякі з яких, є особливо тяжкими злочином, відповідно до ст. 12 КК України, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Відповідно до фактичних обставин справи вбачається, що ОСОБА_7 раніше не судимий, офіційно не працевлаштований, не одружений.

Наявність всієї сукупності вищенаведених відомостей об`єктивно свідчить про існування ризиків, що встановлені судом першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів погоджується зі слушністю висновків суду першої інстанції щодо існування встановлених ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме того, що ОСОБА_7 може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності; незаконно впливати на свідків та потерпілих; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 не зменшилися та не перестали існувати на час продовження запобіжного заходу, а також на час розгляду апеляційної скарги захисника обвинуваченого.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення злочинів, які інкримінуються обвинуваченому, в тому числі, вчинення особливо тяжкого злочину, колегія суддів вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, зокрема права на життя та здоров`я населення, яке, відповідно до ст.3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю в Україні.

Враховуючи вищенаведені відомості, у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності продовження існування ризиків, якими прокурор обґрунтовував в суді першої інстанції необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання обвинуваченого під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження, які прокурор вважав доведеними, направивши обвинувальний акт до суду першої інстанції, якому за наслідками судового розгляду, суд надасть відповідну процесуальну оцінку, ухваливши виправдувальний чи обвинувальний вирок.

Колегія суддів ставиться критично до тверджень сторони захисту щодо не доведеності ризиків та не зазначення обставин, що враховуються при обранні запобіжного заходу, оскільки відомості, що є наявними в матеріалах судового провадження свідчать про протилежне, а їх наявність об`єктивно спростовує апеляційні доводи про недоведеність ризиків щодо переховування від суду та можливості вчинення іншого кримінального правопорушення.

Захисник в апеляційній скарзі посилається на наявність у обвинуваченого стійких соціальних зв`язків. Однак такі соціальні зв`язки, на які посилається обвинувачений, також існували у останнього до вчинення ним дій, згідно обвинувачення, що не зупинило його від вчинення таких дій, а тому колегія суддів розцінює такі твердження апелянта як обраний стороною захисту спосіб захисту, який будь-яким чином не спростовує існування ризиків, встановлених судом першої інстанції.

З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , та відсутності на цей час жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15 березня 2024 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -

Судді :