Справа № 638/3921/24
Провадження №1-кп/638/1317/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2024 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Дзержинського районного суду м.Харкова кримінальне провадження №0000317 від 02.02.2024 року стосовно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Миколаїв, Миколаївської області, українця, громадянина України, одруженого, не працевлаштованого, із середньою освітою, на утриманні осіб не має, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає у ГО «Благодар» за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

17.11.1999 року Первомайським міськрайонним судом Харківської області за ст.121, ч.2 ст.206, ч.2 ст.142, 42 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнений за відбуттям строку покарання 17.11.2004 року;

22.12.2008 року Первомайським міськрайонним судом Харківської області за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186,ч.2 ст.15 ч.1 ст.115, ст.70 КК України до 7 років позбавлення волі; ухвалою апеляційного суду Харківської області від 21.01.2010 року вирок скасовано вчастині засудження за ч.2 ст.186, ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України та справу направлено прокурору для проведення додаткового розслідування, вважати засудженим за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі; 03.12.2010 року вироком апеляційного суду Харківської області за ч.2 ст.186, ч.2 ст.15 п.9 ч.2 ст.115, ч.4 ст.70 КК України до 14 років позбавлення волі; 19.07.2011 року перегляд вироку Верховним судом України - дії перекваліфіковані за ч.2 ст.15 п.9 ч.2 ст.115 КК України на ст.15 ч 2 ч.1 ст.115 КК України до 7 років позбавлення волі, в силу ч.1 ст.70 КК України по ч.2 ст.186, ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, в силу ч.4 ст.70 КК України остаточно до відбуття покарання 7 років позбавлення волі. 06.04.2013 року звільнений по відбуттю строку покарання;

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, -

встановив:

05 січня 2024 року у невстановлений судовим розглядом час ОСОБА_5 перебував у квартирі АДРЕСА_3 , в якій він з листопада 2021 року тимчасово з дозволу власника проживав. Знаючи, що на кухні квартири у вільному доступі знаходиться належна ОСОБА_6 кавомолка марки «BOSH» моделі «МКМ6003» у ОСОБА_5. Виник умисел на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел 05.01.2024 року у невстановлений час ОСОБА_5 , переслідуючи корисливий мотив та мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, діючи умисно, таємно, у період воєнного стану, поширеного на території України, будучи обізнаним про Указ Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», продовженого Указом Президента України від 06.11.2023 року №734/2023 та Закон України №2101-ІХ від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», викрав належну ОСОБА_6 кавомолку марки «BOSH» моделі «МКМ6003» вартістю згідно висновку експерта за результатом проведення судової товарознавчої експертизи №1426 від 22.02.2024 року 816 гривень 24 копійки.

Після чого ОСОБА_5 доводячи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, до кінця, разом з викраденим майном з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись вказаним майном на свій розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 816 гривень 24 копійки.

Крім того, 28 січня 2024 року у невстановлений в ході судового розгляду час ОСОБА_5 перебував у квартирі АДРЕСА_3 , в якій він тимчасово проживав з дозволу власника з листопада 2023 року. Знаючи, що у вказаній квартирі у вільному доступі знаходиться належна ОСОБА_6 . техніка, а саме: мультиварка марки «PHILIPS» моделі «НР 3039/40» та обігрівач марки «ZENET» моделі «ZET 472» у ОСОБА_5 виник умисел на таємне викрадення чужого майна.

Так, 28.01.2024 року у невстановлений судовим розглядом час ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел, переслідуючи корисливий мотив та мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, діючи умисно, таємно, повторно, у період воєнного стану, поширеного на території України, будучи обізнаним про Указ Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», продовженого Указом Президента України від 06.11.2023 року №734/2023 та Закон України №2101-ІХ від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», викрав належну ОСОБА_6 техніку, а саме: мультиварку марки «PHILIPS» моделі «НР 3039/40», вартість якої відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи №1426 від 22.02.2024 року становить 1113 гривень 60 копійок, та обігрівач марки «ZENET» моделі «ZET 472», вартість якої відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи №1426 від 22.02.2024 року становить 2524 гривень 50 копійок.

Після чого ОСОБА_5 доводячи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, до кінця, разом з викраденим майном з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись вказаним майном на свій розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 3638 гривень 10 копійки.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, щиро покаявся у скоєному злочині та щодо обставин вчинення кримінального правопорушення пояснив як зазначено вище, що викрав у січні 2024 року з квартири, де тимчасово проживав, зазначене у обвинувальному акті майно. Про введення в Україні воєнного стану йому було відомо. Просив суворо його не карати. Також зазначив, що відшкодував потерпілій завдану ним шкоду.

Винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину ніким не оспорюється. Інші докази згідно ч.3 ст.349 КПК України було визнано недоцільним досліджувати в судовому засіданні щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, крім матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає доведеною винність ОСОБА_5 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненої в умовах воєнного стану, та у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненої повторно, в умовах воєнного стану, й кваліфікує його дії за ч.4 ст.185 КК України.

Вирішуючи питання про вид та розмір покарання суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України - є тяжким злочином, відомості про особу винного, наявність обставини, яка пом`якшує та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 , є щире каяття.

При цьому, суд вважає, що щире каяття обвинуваченого в даній ситуації ґрунтується на належній критичній оцінці ним своєї протиправної поведінки і характеризується щирим осудом цієї поведінки, визнанням своєї провини, бажанням виправити ситуацію, а також готовністю нести кримінальну відповідальність.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , судом не встановлено.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий, одружений, не працевлаштований, осіб на утриманні не має, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає у ГО «Благодар» за адресою: АДРЕСА_2 , на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога КНП Первомайська центральна районна лікарня не перебуває, згідно досудової доповіді Основ`янського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Харківській області ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюються як високий.

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Обвинуваченому суд призначає покарання необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

З урахуванням вказаних обставин, відомостей про особу обвинуваченого, даних досудової доповіді, того, що ОСОБА_5 щиро розкаявся у вчиненому кримінальному правопорушенні, відсутність обставин, що обтяжують його покарання, з урахуванням високих ризиків вчинення ним повторного кримінального правопорушення, того, що він, маючи непогашені судимості за вчинення умисних тяжких та особливо тяжкого злочинів, засуджувався до реальної міри покарання, проте такі заходи не призвели до бажаних результатів, оскільки останній знову вдався до протиправної поведінки та вчинив тяжкий умисний злочин, суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_5 та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень можливе лише з призначенням покарання за ч.4 ст.185 КК у виді позбавлення волі, але в нижніх межах санкції. Водночас, суд з урахуванням встановлених обставин не вбачає підстав для застосування положень статті 75 КК України. Суд дійшов висновку, що призначення такого покарання буде необхідним, достатнім та дієвим заходом для виправлення обвинуваченого та запобігання нових кримінальних правопорушень, таке покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися, як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Дане ж покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 року, «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 року, «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 року).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається, як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його, як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають, як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

При цьому також суд враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання ОСОБА_5 суд керується також положенням п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23.10.2003 року, згідно якого суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні не затримувався та під вартою не тримався, відносно нього також не застосовано інший запобіжний захід.

Оскільки суд дійшов висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, яке він має відбувати реально, з метою виконання вироку, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам обвинуваченого ухилитися від суду, ризик чого значно підвищується в умовах введеного в Україні воєнного стану, обвинуваченому слід застосувати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Процесуальні витрати, які пов`язані із залученням експерта під час здійснення досудового розслідування - підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,-

ухвалив:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Строк покарання обчислювати з моменту його фактичного затримання та взяття під варту.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили обрати у вигляді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків прибувати до суду за першою вимогою; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або перебування, місця навчання, роботи.

Визначити двомісячний термін дії обов`язків.

Стягнути із ОСОБА_5 на користь держави 6058 гривень 24 копійки на відшкодування процесуальних витрат за проведення судових товарознавчих експертиз.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 09.02.2024 року.

Речовий доказ - кавомолку марки «BOSH» моделі «МКМ6003» - повернути ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1