УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянув в судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12.03.2024 року, стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255-1, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України,

якою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 10.05.2024 року включно.

Учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції )

захисник: ОСОБА_7

обвинувачений: ОСОБА_5

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати ухвалу суду, постановити нову, якою обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Короткий зміст ухвали.

Ухвалою суду обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 10.05.2024 року включно.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

Апелянт вважає, що оскаржувана ухвала суду є незаконною та необґрунтованою .

Зазначає, що прокурором подано клопотання про продовження строку тримання під вартою, яке не відповідає вимогам КПК України.

Вважає, що в судовому засіданні не було доведено існування жодного з ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Зазначає, що наявна можливість застосування до нього іншого, більш м`якого запобіжного заходу, з огляду на наявність у нього постійного місця проживання, а також на те, що він має батьків похилого віку, одружений, позитивно характеризується.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

В провадженні Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження № 0000034 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255-1, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України, ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України та ОСОБА_9 , у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України.

Судом встановлено, що під час досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_5 ухвалою слідчого судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 26.07.2023 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 24.09.2023 включно.

В подальшому ухвалами Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області обвинуваченому ОСОБА_5 було неодноразово продовжено строк тримання під вартою, який спливає 17 березня 2024 року.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку дії обвинуваченому ОСОБА_5 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Обґрунтовуючи клопотання, прокурор посилається на існування ризиків, передбачених п. п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у вказаному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд дійшов висновку, що продовжують існувати всі ризики, визначені ч. 1 ст. 177 КПК України, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 тому наразі запобігти вказаним ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою не видається за можливе, оскільки судовий розгляд продовжується.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до матеріалів судового провадження в провадженні Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження № 0000034 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255-1, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України, ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України та ОСОБА_9 , у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 . Обґрунтовуючи клопотання, прокурор посилається на існування ризиків, передбачених п.п. 1,5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 суд, пославшись на відомості, що характеризують особу обвинуваченого, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних тяжких злочинів, прийшов до висновку, що заявлені раніше ризики не зменшилися, а тому запобігти вказаним ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою, наразі не видається за можливе.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України, відносяться до категорії особливо тяжкого злочину, та в разі визнання винуватим йому загрожує покарання від 5 до 12 років із конфіскацією майна, а отже з огляду на тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання його винуватим у інкримінованих злочинах, обвинувачений може переховуватись від суду.

Слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Окрім того, продовжує існувати ризик вчинення інших кримінальних правопорушень, враховуючі, що ОСОБА_5 у період відбування покарання за вчинення корисливого злочину, інкримінується вчинення нових злочинів проти власності, також обвинувачений раніше неодноразово засуджувався за скоєння умисних тяжких злочинів, що дає підстави вважати, що він може продовжити свою злочинну діяльність.

Вищенаведене вказує на існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме наявність ризиків переховування обвинуваченим від суду та ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.

За такого, не є слушними доводи апелянта відносно того, що стороною обвинувачення в судовому засіданні не було доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Беручи до уваги доведеність ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 статті 177 КПК України, а також серйозність висунутого ОСОБА_5 обвинувачення та тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованих злочинів, апеляційний суд не знаходить підстав для зміни обраного запобіжного заходу на більш м`який запобіжний захід, як того просить апелянт.

Доводи обвинуваченого про наявність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не є слушними, оскільки те, що у нього є постійне місце проживання, батьки похилого віку та він одружений, не є тими визначальними обставинами, які б давали можливість обрати останньому запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою і суттєво не впливають на існуючі ризики.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418, 419, 422-1, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12.03.2024 року, якою обвинуваченому ОСОБА_5 , продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: