"24" квітня 2024 р.
Справа №153/980/23
Провадження по справі №1-кп/150/13/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 року с. Мазурівка

Чернівецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючої: судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали кримінального провадження, зареєстрованого у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000057 від 10.05.2023 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Атаки Окницького району Республіки Молдова, мешканки АДРЕСА_1 , із повною загальною середньою освітою, непрацюючої, неодруженої, раніше не судимої

за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Статтею 12 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» передбачено, що обіг наркотичних засобів, включених до таблиці І «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 №770 тобто і канабісу та рослин конопель, включених до таблиці І вказаного Переліку допускається лише в цілях, передбачених статтями 15, 19 та 20 цього Закону.

Таким чином, Закон допускає наступні випадки законного обігу наркотичних речовин, включених до таблиці І Переліку:

- діяльність з культивування рослин, включених до таблиці І Переліку, яка дозволяється лише юридичним особам за наявності відповідної ліцензії (ст.15 Закону);

- використання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у експертній і оперативно розшуковій діяльності (ст.19 Закону»);

- діяльність з використання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у наукових та навальних цілях, яка дозволяється лише юридичним особам за наявності відповідної ліцензії (ст. 20 Закону).

Всупереч зазначеним вимогам Закону ОСОБА_4 восени 2022 року (точної дати досудовим розслідуванням не встановлено) на околиці с. Мервинці Могилів - Подільського району Вінницької області виявила рослини коноплі, де у неї раптово виник умисел, спрямований на незаконне придбання, виготовлення та зберігання наркотичних засобів без мети збуту.

З метою реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_4 зірвала із зазначених вище рослин верхівки та листя коноплі, чим незаконно придбала наркотичні засоби та в подальшому перенесла їх за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , де їх висушила та подрібнила, чим незаконно виготовила наркотичні засоби та зберігала їх в господарському приміщенні.

10.05.2023 ОСОБА_4 з належного їй господарського приміщення взяла частину коноплі, які помістила до сумки у прозорому поліетиленовому пакеті та попутним транспортом поїхала до м. Ямпіль Могилів Подільського району Вінницької тим самим незаконно зберігала та перевозила наркотичні засоби.

Перебуваючи в м. Ямпіль Могилів Подільського району Вінницької області близько 14 год. 40 хв. по вул. Замостянській ОСОБА_4 було зупинено працівниками ВП №1 Могилів Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.178 КУпАП, під час чого у неї було виявлено та вилучено подрібнену речовину рослинного походження зеленого кольору, яку ОСОБА_4 зберігала для власного вживання шляхом куріння без мети збуту.

Відповідно до висновку експерта СЕ-19/102-23/9000-НЗПРАП від 19.05.2023 встановлено, що надана на дослідження речовина рослинного походження, є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено, - канабісом масою (у перерахунку на висушену речовину) 11,67 г.

17.06.2023 на підставі ухвали слідчого судді Ямпільського районного суду Вінницької області за місцем проживання ОСОБА_4 було проведено обшук, під час якого в господарському приміщенні, належному ОСОБА_5 було виявлено та вилучено подрібнену речовину рослинного походження зеленого кольору, яку ОСОБА_4 зберігала для власних потреб без мети збуту.

Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/102-23/11207-НЗПРАП від 23.06.2023 встановлено, що надана на дослідження речовина рослинного походження, є наркотичним засобом канабісом, який відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг якого заборонено, масою (у перерахунку на висушену речовину) 18,30 г.

Відповідно до Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 №770 канабіс відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено.

Відповідно до Таблиці невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, що знаходяться у незаконному обігу, затвердженої наказом МОХ України №188 від 01.08.2000 невеликим розміром канабісу вважається його розмір до 0,5 г., а великим від 500 до 2500 г.

Таким чином, ОСОБА_4 , посягаючи на встановлений законом порядок обігу наркотичних засобів, психотропних речовин та охорону здоров`я населення, всупереч положенням Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», незаконно придбала, виготовила, зберігала та перевозила за вище вказаних обставин наркотичний засіб, а саме: канабіс загальною массою 29,97 г. для власного вживання без мети збуту.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.1 ст.309 КК України незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту.

Виходячи з аналізу норм ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Згідно із ст.8 Конституції України, в Україні діє принцип верховенства права.

Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.8 КПК України).

Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Виходячи з аналізу частини 2 статті 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).

Суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Так, допитана в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнала та зазначила, що наркотичний засіб (канабіс) придбала для власного вживання, не маючи на меті його збут. В скоєному щиро кається, просить суворо не карати.

Прокурор Могилів - Подільської окружної прокуратури ОСОБА_3 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

Оскільки обставини справи ніким не оспорюються, а обвинувачена правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності її позицій немає, то суд відповідно до ст.349 КПК України за відсутності заперечень з боку учасників судового провадження визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, а обмежився допитом обвинуваченої, обов`язковість якого встановлено частиною 4 статті 349 КПК України, а також дослідженням характеризуючих даних обвинуваченої.

При цьому суд з`ясував, чи правильно обвинувачена ОСОБА_4 розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності його позиції у суду немає.

Суд також роз`яснив обвинуваченій ОСОБА_4 , що при таких обставинах вона позбавляється права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.

Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної провадження за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

За таких обставин, виходячи з аналізу обвинувального акту, допитавши обвинувачену, вивчивши матеріали справи, що характеризують його особу, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчинені інкримінованого їй злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Своїми діями обвинувачена ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.309 КК України незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд виходить із того, що відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Суд при призначенні покарання виходить із встановленої ст.50 КК України його мети кари, виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, заснованих на вимогах виваженості та справедливості, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягара для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.211.2007 р.).

Згідно з п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання, воно повинно ґрунтуватися, зокрема на принципах індивідуалізації та справедливості.

Відповідно до правової позиції щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Значення покарання визначається не його жорстокістю, а справедливістю, невідворотністю, своєчасністю і неминучістю його застосування за злочин, вчинений ОСОБА_4 .

Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_4 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, особу винної посередньо характеризується по місцю проживання, раніше не судимої, наявність у відповідності до ст.66 КК України обставин, які пом`якшують покарання - щире каяття; у відповідності до положень ст.67 КК України обставин, що обтяжують покарання, згідно обвинувального акту не встановлено, а згідно ст.337 КПК України, суд розглядає справу лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, і не має права вийти за вказані межі, якщо це погіршує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує визначені ст.65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи, передбачені ст.66 КК України обставини, що пом`якшують покарання та відсутність передбачених ст.67 КК України обставин, що обтяжують покарання.

Згідно роз`яснень, що містить Постанова Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Суд також враховує позицію Верховного Суду, викладену в постановах в кримінальних провадженнях №155/1064/18, №759/13520/18, №753/13972/17, щодо судової дискреції в кримінальних провадженнях при призначенні покарання.

З врахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді пробаційного нагляду з покладенням на нього відповідно до п.1), п.2) п.3) ч.2 ст. 59-1 КК України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, оскільки на думку суду ОСОБА_4 не є суспільно небезпечною особою, виправлення можливе без ізоляції від суспільства і відбування покарання за умови здійснення інтенсивного нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.

Пунктами 12, 13, 14 частини 1 статті 368 КПК України встановлено, що ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання: що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами; на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Запобіжний захід відносно обвинуваченої ОСОБА_4 не обирався.

Цивільний позов в межах даного кримінального провадження не заявлявся.

Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Відповідно до ухвали слідчого судді Ямпільського районного суду Вінницької області від 11.05.2023 (справа №153/707/23 (провадження по справі №1-кс/153/149/23) накладено арешт на тимчасово вилучене майно по кримінальному провадженню №0000057 від 10.05.2023, яке має значення речових доказів, а саме на подрібнену речовину рослинного походження зеленого кольору у сухому стані, поліетиленовий пакет в якому знаходилась речовина рослинного походження, вилучена у ОСОБА_4 , які було вилучено 10.05.2023 під час проведення огляду поряд з територією АЗС «Манго», що розташована по АДРЕСА_2 , - без права на користування, розпорядження та відчуження.

Крім того, згідно ухвали слідчого судді Ямпільського районного суду Вінницької області від 19.06.2023 (справа №153/707/23 (провадження по справі №1-кс/153/194/23) накладено арешт на тимчасово вилучене майно по кримінальному провадженню №0000057 від 10.05.2023, яке має значення речових доказів, а саме на речовину рослинного походження зеленого кольору у висушеному та подрібненому стані, яку вилучено у ОСОБА_4 та поміщено до спецпакету Національна поліція України №7370229.

З врахуванням положень статті 174 КПК України, суд приходить до висновку про необхідність та доцільність скасування ухвал слідчого судді Ямпільського районного суду Вінницької області від 11.05.2023 та від 19.06.2023 про накладення арешту на вище зазначене майно яке має значення речових доказів.

Питання про долю речових доказів вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Відповідно до положень статті 118 КПК України витрати, пов`язані із залученням експертів являються процесуальними витратами.

Частиною 2 статті 124 КПК України встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Процесуальні витрати по справі, пов`язані із проведенням дослідження наркотичних та психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів в розмірі 3824 гривні 00 копійок підлягають стягненню із обвинуваченої на користь держави відповідно до ст.118, 124 КПК України, оскільки їх розмір та підстава підтверджуються матеріалами кримінального провадження.

Керуючись ст., ст.373, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, та призначити їй покарання виді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ст.59-1 КК України встановити обвинуваченій ОСОБА_4 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

З набранням вироком законної сили з метою його виконання арешт, накладений згідно ухвал слідчого судді Ямпільського районного суду Вінницької області від 11.05.2023 та 19.06.2023 на тимчасово вилучене майно по кримінальному провадженню №0000057 від 10.05.2023, яке має значення речових доказів, а саме на: подрібнену речовину рослинного походження зеленого кольору у сухому стані, поліетиленовий пакет в якому знаходилась речовина рослинного походження, вилучена у ОСОБА_4 , які було вилучено 10.05.2023 під час проведення огляду поряд з територією АЗС «Манго», що розташована по АДРЕСА_2 , - без права на користування, розпорядження та відчуження, а також на речовину рослинного походження зеленого кольору у висушеному та подрібненому стані, яку вилучено у ОСОБА_4 та поміщено до спецпакету Національна поліція України №7370229, - скасувати.

Речові докази по справі:

- подрібнену речовину рослинного походження зеленого кольору у сухому стані, вилучену 10.05.2023 під час проведення огляду поряд з територією АЗС «Манго», що розташована по вул. Замостянській в м. Ямпіль Могилів -Подільського району Вінницької області, яку поміщено до спец пакету НПУ №INZ 2011676, яка знаходиться в кімнаті зберігання речових доказів ВП №1 Могилів Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області, - знищити;

- поліетиленовий пакет в якому знаходилась речовина рослинного походження, вилучена у ОСОБА_4 , який було вилучено 10.05.2023 під час проведення огляду поряд з територією АЗС «Манго», що розташована по вул. Замостянській в м. Ямпіль Могилів -Подільського району Вінницької області, який знаходиться в кімнаті зберігання речових доказів ВП №1 Могилів Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області, - знищити;

- речовину рослинного походження зеленого кольору у висушеному та подрібненому стані схожу на коноплі, які вилучені 17.06.2023 у ОСОБА_4 та поміщено до спец пакету Національна поліція України №7370229, яка знаходиться в кімнаті зберігання речових доказів ВП №1 Могилів Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області, - знищити.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави судові витрати по справі пов`язані із проведенням дослідження наркотичних та психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів в розмірі 3824 (трьох тисяч вісімсот двадцяти чотирьох) гривень 00 копійок.

На вирок суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення в суді, а особою, яка перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення їй копії вироку.

Відповідно до ч.2 ст.302 КПК України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

СУДДЯ: ОСОБА_6