В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2024 року Солом`янський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

потерпілого ОСОБА_13 ,

представника потерпілого ОСОБА_14 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у м.Києві кримінальне провадження №0001906 від 10.07.2021 року щодо ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Донецьк, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , адреса проживання, зазначена в обвинувальному акті: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, -

в с т а н о в и в :

На розгляд Солом`янського районного суду м.Києва надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001906 від 10.07.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Згідно з вищевказаним обвинувальним актом 10.07.2021 року, приблизно о 12:01 год., водій ОСОБА_9 , керуючи засобом підвищеної небезпеки, а саме технічно справним, незавантаженим автомобілем марки «Peugeut 308», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався прямо в крайній лівій смузі руху, при наявності чотирьох смуг руху, у світлу пору доби, сухого, чистого, асфальтобетонного покриття проїзної частини вул. В.Липківського, зі сторони вул. Л. Толстого, в напрямку вул. Кудряшова в м. Києві. Наблизившись до автоматично регульованого світлофорним об?єктом перехрестя вул. В.Липківського з вул. Кудряшова в м. Києві, водій ОСОБА_9 , не зупиняючись, на зелений сигнал світлофора, почав здійснювати маневр повороту ліворуч в напрямку вул. Кудряшова в м. Києві. Під час виїзду на зустрічні смуги руху водій ОСОБА_9 , будучи неуважним, неправильно відреагував на зміну дорожньої обстановки, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, продовжив рух, здійснюючи маневр повороту ліворуч, чим грубо порушив вимоги пунктів 10.1; 16.6 Правил дорожнього руху (далі - ПДР), не надавши перевагу в русі велосипедисту ОСОБА_13 , який рухався прямо також на дозволяючий зелений сигнал світлофора, де відбулося зіткнення. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_13 отримав середнього ступеню тяжкості тілесне ушкодженняу вигляді закритої травми лівої ключиці: уламковий перелом ключиці зі зміщенням уламків (згідно з судово-медичним експертним дослідженням КМКБ СМЕ №042-1032-2021 від 15.09.2021 року).

Відповідно до автотехнічного експертного дослідження КНДЕКЦ МВС України №СЕ-19/111-21/33257-ІТ від 16.08.2021 року з технічної точки зору причиною виникнення досліджуваної дорожньо-транспортної пригоди є невідповідності дій водія автомобіля «Peugeot 308», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_9 вимогам пунктів 10.1; 16.6 ПДР.

Так, згідно з вимогами п. 10.1 ПДР перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Відповідно до п. 16.6 ПДР повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч.

На думку прокурора, винуватість ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, є повністю доведеною сукупністю зібраних у кримінальному провадженні доказів.

Суд виходить з того, що згідно з ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Як передбачено ч.ч.1, 2 ст.86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Під час судового провадження судом були досліджені наступні письмові докази (документи) сторони обвинувачення:

- протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 10.07.2021 року на перехресті вул. В.Липківського з вул.Кудряшова, під час якого встановлена деформація заднього правого крила автомобіля «Peugeot 308», д.н.з. НОМЕР_1 , потертості бруду на його передній та задній дверях з правої сторони, крім того, встановлені подряпини сидіння велосипеда «Cannondale» з лівої сторони, пошкодження механізму перемикання передач та порушення кріплення цього велосипеда;

- схему дорожньо-транспортної пригоди від 10.07.2021 року, в якій зазначено розташування вищевказаних транспортних засобів внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди;

- фотознімки, якими підтверджується локалізація пошкоджень та слідів на автомобілі «Peugeot 308», д.н.з. НОМЕР_1 , та велосипеді «Cannondale»;

- відеозапис з дорожньо-транспортною пригодою на перехресті вул. В.Липківського з вул. Кудряшова в м. Києві за 10.07.2021 року, з якого встановлено що 10.07.2021 року, з 12 год. 01 хв. 03 сек. легковий автомобіль «Peugeut 308», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по вул. В.Липківського, виїхав на автоматично регульоване перехрестя з вул.Кудряшова, на зелений сигнал світлофора, та при повороті ліворуч здійснив зіткнення з велосипедистом о 12 год. 01 хв. 10 сек.;

- копії медичної карти стаціонарного хворого №3029 та епікризу виписного 3029 із КНП «Київська міська клінічна лікарня №4» відносно ОСОБА_13 , згідно з якими останній був госпіталізований 10.07.2021 року у травматологічне відділення КНП «Київська міська клінічна лікарня №4» з діагнозом S42.00 - Перелом ключиці закритий. Закритий уламковий перелом лівої ключиці;

- CD диск з рентгенівськими знімками ОСОБА_13 із КНП «Київська міська клінічна лікарня №4»;

- висновок експерта КМКБ СМЕ МОЗ України №042-1032-2021, з якого, зокрема, встановлено, що тілесне ушкодження ОСОБА_13 відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу. Виявлене ушкодження не має ознак небезпеки для життя. Характер та морфологія виявленого ушкодження свідчать про те, що воно утворилось внаслідок травматичної дії тупого предмету, що могло бути при транспортній травмі (травма внаслідок зіткнення транспортного засобу, що рухався, з велосипедистом), за давністю може відповідати вказаному терміну;

- висновок експерта КНДЕКЦ МВС України №СЕ-19/111-21/33257-ІТ від 16.08.2021 року, яким встановлено, що: в ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед даною ДТП, водій автомобіля «Peugeut 308», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_9 повинен був керуватися вимогами пп.10.1, 16.6 ПДР, а велосипедист ОСОБА_13 - п.12.3 ПДР; в даній дорожній ситуації водій автомобіля «Peugeut 308», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_9 мав технічну можливість уникнути зіткнення із велосипедистом ОСОБА_13 шляхом виконання вимог пп.10.1, 16.6 ПДР, а велосипедист ОСОБА_13 не мав технічної можливості уникнути зіткнення із автомобілем «Peugeut 308», д.н.з. НОМЕР_1 , шляхом застосування екстреного гальмування, тобто не мав технічної можливості уникнути зіткнення транспортних засобів шляхом виконання вимог п.12.3 ПДР; експертом з технічної точки зору в діях водія автомобіля «Peugeut 308», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_9 вбачаються невідповідності вимогам пп.10.1, 16.6 ПДР, в діях велосипедиста ОСОБА_13 невідповідності вимогам п.12.3 ПДР не вбачається; з технічної точки зору причиною виникнення досліджуваної дорожньо-транспортної пригоди є невідповідності дій водія автомобіля «Peugeot 308», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_9 вимогам пп.10.1, 16.6 ПДР.

Передбачених законодавством України підстав для визнання доказів сторони обвинувачення неналежними та недопустимими у судовому засіданні не встановлено.

У сторони захисту у даному кримінальному провадженні докази (документи і речові докази) відсутні, надані копії медичних документів щодо стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_9 станом на 2022-2023 роки.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_13 пояснив, що 10.07.2021 року він рухався на велосипеді, на перехресті вул. В.Липківського з вул. Кудряшова, в порушення ПДР, повертаючи ліворуч, його не пропустив автомобіль «Peugeot 308» під керуванням водія ОСОБА_9 , відбулося зіткнення, внаслідок чого він отримав перелом ключиці, а його велосипед зазнав механічних пошкоджень.

Обвинувачений ОСОБА_9 свою вину протягом судового розгляду не визнавав, зокрема, у своїх показаннях заперечував зіткнення транспортних засобів, вказував на винуватість потерпілого ОСОБА_13 у ДТП. Вину визнав лише після дослідження доказів сторони обвинувачення та зазначив про своє щире каяття, але, враховуючи поведінку обвинуваченого, що виявлялася в затягуванні судового розгляду, постійній зневазі до потерпілого та його представника, грубих суперечках з ними, неналежним реагуванням на зауваження та попередження суду щодо неприпустимості такої поведінки та порушення порядку у залі судового засідання, суд доходить висновку про те, що твердження обвинуваченого ОСОБА_9 , а в подальшому і його захисника ОСОБА_12 , про визнання вини обвинуваченим та його щире каяття мають виключно формальний характер, а тому суд їх не враховує та відхиляє.

Суд виходить з ч.1 ст.62 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Як передбачено ч.2 ст.17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Зміст доведеності винуватості особи у вчиненні злочину поза розумним сумнівом закріплено, зокрема, в практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якою цей Суд підтверджує, що критерієм, який застосовується при оцінюванні доказів, є доведення «поза розумним сумнівом», що може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій факту, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справі «Авшар проти Туреччини», «Рудяк проти України»).

Згідно з п.22 постанови Верховного Суду від 04.07.2018 року в справі № 688/788/15-к стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Таким чином, аналізуючи зібрані у кримінальному провадженні та досліджені під час судового розгляду докази, оцінюючи їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд, розглядаючи кримінальне провадження відповідно до вимог ст.337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення, кваліфікує дії ОСОБА_9 за ч. 1 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, а також вважає винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, за вищевстановлених фактичних обставин, доведеною поза розумним сумнівом.

Відповідно до чч.1-3 ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно з ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як передбачено ч.2. ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Обставин, які згідно з ст.66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_9 , судом не встановлено.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_9 відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Суд також враховує, що ОСОБА_9 на обліку у лікаря-психіатра та під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває, раніше не судимий, неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за порушення ПДР, у т.ч. щодо правил проїзду перехресть, документів щодо сімейного стану та утриманців суду не надано.

На підставі вищевикладеного суд доходить висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_9 покарання у виді обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами в межах санкції ч.1 ст.286 КК України, визначена вироком вид та міра покарання є необхідними та достатніми для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Разом з тим, суд, ураховуючи, що у 2022 році ОСОБА_9 було поставлено діагноз бранхіогенний Са шиї (проходив комбіноване лікування), цукровий діабет 2 типу з неуточненими ускладненнями, ускладнений остеохондроз поперекового відділу хребта, вертеброгенний радикулоневрит, антеролістез тіла хребця, в судових дебатах на ознайомлення суду було надано пенсійне посвідчення, згідно з яким ОСОБА_9 станом на 05.07.2024 року є інвалідом ІІІ групи, та на підставі ст.75 КК України доходить висновку про можливість виправлення ОСОБА_9 без відбування покарання та про його звільнення від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Питання щодо речових доказів вирішити у порядку, передбаченому ст.100 КПК України.

Під час досудового розслідування проводилися експертизи:

- висновок експерта КМКБ СМЕ МОЗ України №042-1032-2021 від 15.09.2021 року, вартість проведеної судової експертизи становить 1796,90 грн., що у відповідності до вимог ст.122 КПК України є процесуальними витратами;

- висновок експерта КНДЕКЦ МВС України №СЕ-19/111-21/33257-ІТ від 16.08.2021 року, вартість проведеної судової експертизи становить 1716,20 грн., що у відповідності до вимог ст.122 КПК України є процесуальними витратами.

Згідно з ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Оскільки судом ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, то суд вважає за необхідне стягнути з нього на користь держави вартість проведених експертиз у розмірі 1796,90 грн. та 1716,20 грн.

Щодо цивільного позову потерпілого ОСОБА_13 (далі - позивач) до обвинуваченого ОСОБА_9 (далі - відповідач), поданого представником ОСОБА_13 - адвокатом ОСОБА_14 , суд зазначає наступне.

Згідно з вищевказаним позовом позивач просить суд стягнути на свою користь з відповідача суму матеріального збитку, яка складає 36 221 грн., та суму моральної шкоди, яка складає 30 000 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_13 , його представник ОСОБА_14 , прокурор ОСОБА_8 вищезазначений позов підтримали, просили повністю задовольнити, відповідач ОСОБА_9 , захисник ОСОБА_12 проти задоволення позову заперечували, зазначивши про його необґрунтованість, а також те, що відшкодовувати шкоду має страховик - ПрАТ «СК «Уніка».

За змістом ч.ч. 1, 5 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Суд виходить з наступних приписів ЦК України:

- особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч.1 ст.22);

- особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч.1 ст.23);

- моральна шкода полягає:

- у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (п.1 ч.2 ст.23);

- у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна (п.3 ч.2 ст.23);

- якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб . Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст.23);

- моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч.4 ст.23);

- моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.5 ст.23);

- шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2. ст.1187);

- особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням) (ст.1194).

Суд також ураховує такі приписи Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»:

- у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (ст.22.1);

- шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (ст.23.1);

- у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів (ст.24.1);

- страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю (ст.26-1).

Суд також керується постановою Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року в справі № 147/66/17, провадження №14-95цс20, виходячи з якої відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Вищенаведене також підтверджується ухвалою Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04 вересня 2023 року в справі № 362/5844/19, провадження № 51-1396кмо23.

Так, судом встановлено, що на момент ДТП за участі ОСОБА_9 та ОСОБА_13 , тобто 10.07.2021 року, діяв договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №204162565), згідно з яким страховиком є ПрАТ «СК «Уніка», страхувальником - ОСОБА_15 , забезпечений транспортний засіб - автомобіль «Peugeot 308», д.н.з. НОМЕР_1 , страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, становить 260 000 грн., за шкоду, заподіяну майну - 130 000 грн., франшиза - 1 500 грн.

При цьому, суд ураховує, що за вищевказаним полісом страховиком ПрАТ «СК «Уніка» прийнято рішення про виплати потерпілому ОСОБА_13 страхового відшкодування: 17 063, 37 грн., з них 16 250, 83 грн. - у зв`язку із тимчасовою втратою працездатності, 812, 54 грн. - відшкодування моральної шкоди; 2 580 грн. - витрати на лікування за виключенням вартості банківської комісії, 129 грн. - відшкодування моральної шкоди.

Суд також виходить з наступних приписів ЦПК України, згідно з якими:

- суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача (ч.1 ст. 51);

- якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (ч.2 ст.51).

Всупереч вищенаведеним нормам ні позивач, ні його представник клопотання про залучення співвідповідача ПрАТ «СК «Уніка», про заміну первісного відповідача належним відповідачем не подавали.

На підставі вищенаведеного, досліджених судом матеріалів кримінального провадження, зокрема протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 10.07.2021 року, висновку експерта КМКБ СМЕ МОЗ України №042-1032-2021, копії медичної карти стаціонарного хворого №3029 із КНП «Київська міська клінічна лікарня №4» відносно ОСОБА_13 , наданих суду позивачем документів, у т.ч. видаткової накладної №МЛ-0000729 від 12.07.2021 року, товарного чеку № 1124 від 13.07.2021 року, товарного чеку №V від 19.01.2021 року, суд доходить висновку про обґрунтованість цивільного позову в частині спричинення кримінальним правопорушенням, вчиненим ОСОБА_9 , моральної шкоди потерпілому ОСОБА_13 , що полягала в порушенні його нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного приватного та громадського життя, в порушенні стосунків з оточуючими, необхідності докладати зусилля для відновлення нормальних життєвих відносин, та про часткове задоволення цивільного позову та стягнення з ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_13 20 000 (двадцяти тисяч) грн. моральної шкоди.

З урахуванням досліджених судом матеріалів кримінального провадження, зокрема протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 10.07.2021 року, висновку експерта КМКБ СМЕ МОЗ України №042-1032-2021, копії медичної карти стаціонарного хворого №3029 із КНП «Київська міська клінічна лікарня №4» відносно ОСОБА_13 , наданих суду позивачем документів, у т.ч. видаткової накладної №МЛ-0000729 від 12.07.2021 року, товарного чеку № 1124 від 13.07.2021 року, товарного чеку №V від 19.01.2021 року, суд також вважає обґрунтованим твердження в цивільному позові щодо матеріальної шкоди, спричиненої потерпілому ОСОБА_13 кримінальним правопорушенням, вчиненим ОСОБА_9 , що полягала у витратах на проведення операції, лікування, медичні обстеження, перебування на лікарняному, пошкодженні велосипеду ОСОБА_13 , разом з тим, відшкодування цієї шкоди, зокрема щодо пошкодженого велосипеда, має бути здійснено страховиком ПрАТ «СК «Уніка» відповідно до чинного законодавства у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі №204162565, отже, в цій частині цивільний позов задоволенню не підлягає.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст.2, 61, 65-67, 286 КК України, ст.ст.2, 4, 5, 100, 122, 124, 128, 368 - 370, 373, 374, 395, 532 КПК України, ст.ст.22, 23, 1187, 1194 ЦК України, ст.51 ЦПК України, стст.22.1, 23.1, 24.1, 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців та покласти на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов, поданий представником ОСОБА_13 - адвокатом ОСОБА_14 , - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , моральну шкоду в сумі 20 000 (двадцяти тисяч) грн.

В решті цивільного позову - відмовити.

Речові докази:

- транспортний засіб автомобіль марки «Пежо 308», р.н. НОМЕР_1 , - залишити у розпорядженні обвинуваченого ОСОБА_9 ;

- транспортний засіб велосипед марки «Cannondale» - залишити у розпорядженні потерпілого ОСОБА_13 ;

- DVD-R диск з відеозаписом ДТП - залишити у матеріалах кримінального провадження протягом всього часу їх зберігання;

- оригінал історії хвороби №3029 на ім`я ОСОБА_13 , CD диск з рентгенівськими знімками на ім`я ОСОБА_13 - повернути у розпорядження КНП «КМКЛ 4».

Стягнути з ОСОБА_9 на користь держави вартість документально підтверджених витрат на залучення експертів в розмірі 1796,90 грн. та 1716,20 грн.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Солом`янський районний суд міста Києва протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1