ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року

м. Київ

справа № 758/11538/23

провадження № 51-1558 км 24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

в режимі відеоконференції

засудженої ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженої ОСОБА_6 на ухвалу Київського апеляційного суду від 24 січня 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000452,за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки РФ, уродженки м. Махачкали Дагестанської Республіки РФ, раніше не судимої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1, 4 статті 358 КК України.

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Подільського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2023 року ОСОБА_6 засуджено до покарання:

- за ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень. На підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнено від покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності;

- за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів, зокрема, окремі речові докази, а саме ноутбук марки Asus сірого кольору, телефон марки Iphone синього кольору, мобільний телефон марки «Samsung Galaxy s9» IMEI: НОМЕР_1 , які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Печерського УП ГУНП у м. Києві, що за адресою: м. Київ, вул. Князів

Острозьких, 30, - зберігати при матеріалах провадження.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 січня 2024 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 залишено без змін.

За обставин, викладених у вироку, ОСОБА_6 визнано винуватою у тому, що вона у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, але не пізніше 24.10.2017, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, отримала у користування паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 21.11.1997 Феодосійським МВ УМВС України в Криму на ім`я ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після чого ОСОБА_6 , реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на підроблення паспорту НОМЕР_2, який є офіційним документом, шляхом вклеювання фотокарток зі своїм зображенням, з метою його подальшого використання. Реалізуючи вказаний протиправний умисел, ОСОБА_6 здійснила заміну фотокарток на сторінці АДРЕСА_2 із подальшим проставленням конгревної печатки, тим самим здійснила підроблення офіційного документа, який видається установою, яка має право видавати такі документи.

У подальшому ОСОБА_6 на виконання свого протиправного умислу, направленого на використанні завідомо підробленого офіційного документа, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 24.10.2017, з метою отримання паспорта громадянина України для виїзду за кордон, подала до Подільського районного відділу Головного управління ДМС у місті Києві, що за адресою: АДРЕСА_3 , необхідні документи, серед яких був заздалегідь підроблений паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 21.11.1997 Феодосійським МВ УМВС України в Криму на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Так, виконавши всі необхідні дії, які вважала за потрібне, шляхом використання заздалегідь підробленого паспорта НОМЕР_2 , ОСОБА_6 отримала в Головному управлінні ДМС у місті Києві паспорт громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виданий 24.10.2017, орган, що видав 8031.

Після цього, ОСОБА_6 на виконання свого протиправного умислу, направленого на використанні завідомо підробленого офіційного документа, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 04.02.2022, з метою отримання паспорту громадянина України для виїзду за кордон, подала до Подільського районного відділу Головного управління ДМС у місті Києві необхідні документи, серед яких був заздалегідь підроблений паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 21.11.1997 Феодосійським МВ УМВС України в Криму на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Так, виконавши всі необхідні дії, які вважала за потрібне, ОСОБА_6 , шляхом використання заздалегідь підробленого паспорту НОМЕР_2 , отримала в Головному управлінні ДМС у місті Києві паспорт громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виданий 04.02.2022, орган, що видав 8031.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджена ОСОБА_6 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить ухвалу суду апеляційної інстанції скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи свої доводи зазначає, що місцевий суд під час вирішення питання про долю окремих речових доказів істотно порушив кримінальний процесуальний закон, оскільки речові докази, а саме ноутбук марки Asus сірого кольору, телефон марки Iphone синього кольору та мобільний телефон марки «Samsung Galaxy s9» IMEI: НОМЕР_1 належать їй на праві власності, не містять будь-яких слідів кримінального правопорушення та інших ознак речових доказів, тому вказаний суд повинен був їх повернути власнику, тобто засудженій. На вказані порушення не звернув належної уваги суд апеляційної інстанції, який їх не усунув, формально підійшов до розгляду апеляційної скарги захисника, оскільки не навів відповідного мотивування для спростування доводів скарги. З огляду на викладене вважає, що оскаржувана ухвала не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні засуджена ОСОБА_6 підтримала касаційну скаргу.

Прокурор, посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги, просила оскаржуване судове рішення залишити без зміни.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції вправі вийти за межі касаційних вимог, якщо цим не погіршується становище засудженого, виправданого чи особи, стосовно якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень та правильність кваліфікації її дій за частинами 1, 4 статті 358 КК України, у касаційній скарзі не заперечуються, судовий розгляд кримінального провадження проведено у порядку ч. 2 ст. 381 та ч. 2 ст. 382 КПК України.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. При цьому істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (ч. 1 ст. 412 КПК України).

Статтею 370 КПК Українивизначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, а саме ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Надаючи оцінку доводам касаційної скарги засудженої щодо необґрунтованого рішення суду про зберіганняречових доказів, а саме ноутбука марки Asus сірого кольору, телефонів марки Iphone синього кольору та марки «Samsung Galaxy s9» при матеріалах провадження, Верховний Суд зазначає наступне.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Як визначено ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Протокол до Конвенції), ратифікованого Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово та послідовно зазначав, що «перша і найважливіша вимога ст. 1 Протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання державного органу у мирне володіння майном має бути правомірним: друге речення абзацу першого дозволяє позбавляти майна лише «за умов, визначених законом», а другий абзац визнає, що держави мають право контролювати процес користування майном шляхом застосування «законів». Верховенство права (правовладдя) одна із засад демократичного суспільства, притаманна всім статтям Конвенції. Отже питання про те, чи було досягнуто справедливого балансу між вимогами загального інтересу суспільства та потребою захисту фундаментальних прав особи набуває значення лише після того, як буде встановлено, що втручання, про яке йдеться, відповідало вимозі правомірності і не було свавільним [рішення у справі Iatridis v. Greece від 25 березня 1999 року (заява № 31107/96), § 58; рішення у справі Frizen v. Russia від 24 березня 2005 року (заява № 58254/00), § 33].

За приписами ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не слідує із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Гарантії захисту та порядок відновлення порушеного права на власність мають своє відображення у кримінальному процесуальному законодавстві України.

Так, згідно з ч. 1 ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У цьому кримінальному провадженні вироком Подільського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2023 року ухвалено окремі речові докази, а саме ноутбук марки Asus сірого кольору, телефон марки Iphone синього кольору, мобільний телефон марки «Samsung Galaxy s9» IMEI: НОМЕР_1 , які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Печерського УП ГУНП у м. Києві, що за адресою: м. Київ, вул. Князів Острозьких, 30, - зберігати при матеріалах провадження.

Апеляційний суд, відмовляючизахиснику у зміні вироку в частині вирішення питання щодо речових доказів у даному кримінальному провадженні, зазначив, що вирок Подільського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_6 було ухвалено у спрощеному порядку, докази в даному кримінальному провадженні не досліджувались, тому неможливо встановити, чи були знаряддям вчинення кримінальних правопорушень речі, на які вказує захисник, а саме ноутбук та два мобільних телефона, які вилучені під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 , чи зберегли вони на собі сліди кримінального правопорушення або чи містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто чи мають вони доказове значення у даному кримінальному провадженні і чи можливе їх повернення обвинуваченій без шкоди для кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Отже, вирок суду першої інстанції в частині вирішення питання про долю окремих речових доказів у кримінальному провадженні було ухвалено без урахування вищенаведених положень, на вказані порушення суд апеляційної інстанції належної уваги не звернув, не усунув їх, що призвело до порушення прав власності особи на майно.

Допущені порушення є істотними, оскільки перешкодили судам попередніх інстанцій ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення у кримінальному провадженні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що ухвалу суду апеляційної інстанції та в порядку ч. 2 ст. 433 КПК України вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 в частині вирішення питання про долю окремих речових доказів необхідно змінити, речові докази у кримінальному провадженні, а саме ноутбук марки Asus сірого кольору, телефон марки Iphone синього кольору та мобільний телефон марки «Samsung Galaxy s9» IMEI: НОМЕР_1 необхідно повернути за приналежністю володільцю, а саме засудженій ОСОБА_6 .

Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу засудженої ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 24 січня 2024 року та в порядку ч. 2 ст. 433 КПК Українивирок Подільського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_6 змінити.

Речові докази у кримінальному провадженні: ноутбук марки Asus сірого кольору, телефон марки Iphone синього кольору та мобільний телефон марки «Samsung Galaxy s9» IMEI: НОМЕР_1 повернути за приналежністю засудженій

ОСОБА_6 .

В іншій частині судові рішення залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3