В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2024 року смт Магдалинівка

Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000120 від 13.05.2024 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей 2009 та 2010 року народження, з повною середньою освітою, не працюючого, проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 4 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» з 24.02.2022 року на всій території України введено воєнний стан (строк дії воєнного стану в Україні продовжено відповідно до Указу Президента України №271/2024 від 06.05.2024 року).

12 травня 2024 року близько 16 год. 30 хв., ОСОБА_4 перебував поряд із монументом загиблим у Другій світовій війні, розташованим по АДРЕСА_2 , де, разом із раніше йому знайомим ОСОБА_5 вживали алкогольні напої та спілкувались.

Під час вживання алкогольних напоїв ОСОБА_5 заснув, в свою чергу у ОСОБА_4 , який достовірно знав, що в кишені одягу потерпілого ОСОБА_5 знаходиться мобільний телефон та за ним ніхто не спостерігає, виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене в умовах воєнного стану, а саме: мобільного телефону марки «HUAWEI» моделі «YAL-L21», синього кольору, що належить ОСОБА_5 .

Реалізуючи зазначений умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 , користуючись безпорадним станом потерпілого ОСОБА_5 , діючи таємно, умисно, з корисливих мотивів та з метою незаконного збагачення, в умовах воєнного стану, переконавшись, що його дії залишаються таємними для оточуючих, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, шляхом вільного доступу з кишені куртки ОСОБА_5 викрав мобільний телефон марки «HUAWEI» моделі «YAL-L21», після чого з викраденим майном місце вчинення кримінального правопорушення залишив, та викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Своїми неправомірними діями ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_5 матеріальний збиток на загальну суму 3800 грн.

Крім того, 12 травня 2024 року близько 18 год. 15 хв. (більш точного часу досудовим розслідуванням не надалось можливим встановити) ОСОБА_4 , прийшов для розмови до раніше знайомої йому потерпілої ОСОБА_6 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Шляхом вільного доступу, через не зачинену хвіртку паркана, ОСОБА_4 пройшов на територію подвір`я ОСОБА_6 , де під навісом помітив бензокосу, що належить ОСОБА_6 .

В цей час та у цьому місці у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, а саме: бензокоси, марки «WERK» моделі «WB-4500», синього кольору, що належить ОСОБА_6 .

Реалізуючи зазначений умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 , діючи таємно, умисно, з корисливих мотивів та з метою незаконного збагачення, в умовах воєнного стану, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, шляхом вільного доступу викрав бензокосу марки «WERK», моделі «WB-4500», синього кольору, після чого з викраденим майном місце вчинення кримінального правопорушення залишив, та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Своїми неправомірними діями ОСОБА_4 спричинив потерпілій ОСОБА_6 матеріальний збиток на загальну суму 2531 грн. 38 коп.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину в обсязі пред`явленого обвинувачення за ст. 185 ч. 4 КК України визнав повністю та суду пояснив, що він дійсно 12 травня 2024 року близько 16 год. 30 хв., перебував поряд із монументом загиблим у Другій світовій війні, розташованим по АДРЕСА_2 , де, разом із ОСОБА_5 вживали алкогольні напої та спілкувались. Під час вживання алкогольних напоїв ОСОБА_5 заснув. Він знав, що в кишені одягу ОСОБА_5 знаходиться мобільний телефон. Він викрав з кишені куртки ОСОБА_5 мобільний телефон марки «HUAWEI» моделі «YAL-L21».

Потім він в той же день, близько 18 год. 15 хв. прийшов для розмови до ОСОБА_6 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Через не зачинену хвіртку паркана він пройшов на територію подвір`я ОСОБА_6 , де під навісом помітив бензокосу, яку він викрав. Викрадений телефон та бензокосу від продав за 500 грн., викрадене майно повернуто потерпілим. У скоєному розкаюється.

Потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі, претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не мають.

Прокурор та обвинувачений не заперечували проти розгляду кримінального провадження за відсутності потерпілих. Тому, суд на підставі ст.325 КПК України, враховуючи думку учасників судового провадження, можливість за відсутності потерпілих з`ясувати всі обставини під час судового розгляду для прийняття рішення, ухвалив про проведення судового розгляду без потерпілих.

Враховуючи свідчення обвинуваченого ОСОБА_4 , його повне визнання своєї винуватості, а також те, що він не оспорює фактичні обставини справи, зазначені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, і не наполягає на дослідженні інших доказів по справі, то у відповідності до положень ч. 3 ст. 349 КПК України суд визнає недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження події кримінального правопорушення та винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 у його вчинені.

Згідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

У судовому засіданні суд з`ясував, що обвинувачений ОСОБА_4 правильно розуміє зміст вказаних обставин, добровільно визнає себе винним в таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно в умовах воєнного стану, і роз`яснив йому, що погодившись на визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, він і прокурор будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Оскільки сторони вважають, що фактичні обставини кримінального провадження доведені зібраними доказами, які не вимагають дослідження в ході судового розгляду, суд також визнає їх доведеними.

До таких фактичних обставин відносяться обставини, щодо дати, часу, місця, способу здійснення кримінального правопорушення, форми вини, заподіяної шкоди.

Досліджена у судовому засіданні правова кваліфікація кримінального правопорушення відповідає дійсним обставинам скоєного діяння.

На підставі викладеного, суд визнає доведеним винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєні інкримінованого йому кримінального правопорушення і кваліфікує його дії за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно в умовах воєнного стану.

Призначаючи покарання, суд керується положеннями ст. 65 КК України, відповідно до якої особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні покарання, суд враховує, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке у відповідності до ст.12 КК України кваліфікується як тяжкий злочин, а також те, що обвинувачений ОСОБА_4 не судимий, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, офіційно не працює, за місцем проживання не перебуває на обліку у лікаря психіатра та лікаря - нарколога, групи інвалідності не має, з місця проживання характеризується задовільно, сам в судовому засіданні негативно оцінив власну протиправну поведінку.

Відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України при призначенні покарання суд може визнати пом`якшуючими і інші обставини, які не зазначені в частині першій ст. 66 КК України.

Як пом`якшуючі покарання обставини суд взяв до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 дав своїм діям належну оцінку і дійсно готовий понести передбачену законом відповідальність, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, які обтяжують покарання, - вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням ступені тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого та враховуючи обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає, що необхідним і достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого і запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання у вигляді позбавлення волі.

Призначення покарання в такому необхідному та достатньому розмірі, на думку суду, разом з метою кари одночасно об`єктивно забезпечить досягнення виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Разом з цим, враховуючи думку прокурора, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та зазначені вище дані про особу ОСОБА_4 , його відношення до скоєного правопорушення, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, звільнивши його від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, що відповідатиме меті покарання, буде справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти, згідно з частиною першою статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України.

Так, згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Таким чином, вирішення судом питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання ґрунтується на наведених вище вимогах.

Повною мірою врахувавши вказані обставини, а також зваживши на другорядну роль кари як мети покарання, суд приходе до висновку про те, що виправлення обвинуваченого є можливим без відбування покарання у виді позбавлення волі з встановленням іспитового строку, який буде достатнім для того, щоб засуджений в умовах здійснення контролю за його поведінкою довів своє виправлення.

На думку суду, такий захід примусу відповідає меті покарання, є співрозмірним характеру вчиненого діяння, його наслідкам та особі винного.

Відповідно до ст. 91 ч. 1 п. 3 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в ході досудового розслідування з метою встановлення обставин кримінального правопорушення призначалась та проводилась судово товарознавча експертиза № 1783 від 16.05.2024 рокувартістю250 гривень.

Таким чином, відповідно до ч. 2 ст. 122 КПК України слід стягнути з ОСОБА_4 на відшкодування процесуальних витрат за проведення експертизи, залученою стороною обвинувачення експертом спеціалізованих державних установ, у розмірі 250 грн. на користь держави.

Цивільний позов не заявлено.

Питання про речові докази підлягають вирішенню в порядку, встановленому ст. 100 КПК України.

Речові докази: мобільний телефон марки «HUAWEI» моделі «YAL-L21», синього кольору,який переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_5 , - вважати повернутим потерпілому ОСОБА_5 ; бензокосу марки «WERK», моделі «WB-4500», синього кольору, яка передана на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_6 , - вважати повернутою потерпілій ОСОБА_6 ; DVD-R диск, на якому знаходяться відеоматеріали, зафіксовані в ході слідчого експерименту за участю ОСОБА_4 , який зберігається в матеріалах кримінального провадження № 0000120, - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Під час досудового розслідування по кримінальному провадженні ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді від 23.05.2024 року обирався запобіжний захід у вигляді домашнього арешту без застосування електронного засобу контролю, із забороною йому залишати у нічний час з 22 год. 00 хв. до 06. год. 00 хв. наступного дня житло за місцем проживання, строкомз 23.05.2024 року по 22.07.2024 року.Прокурор у судовому засіданні не заявляла клопотання про продовження запобіжного заходу. Зважаючи на те, що підстави, які були враховані при обранні ОСОБА_4 запобіжного заходу на час ухвалення вироку відпали, обвинувачений засуджується до покарання із застосуванням ст. 75 КК України, тому враховуючи, що ОСОБА_4 не засуджується до реального відбуття покарання і досі сумлінно виконував свої процесуальні обов`язки, суд вважає недоцільним обирати йому запобіжний захід до набрання вироком законної сили, а тому обраний раніше щодо нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту слід скасувати.

Керуючись ст. ст. 349, 368, 370, 474, 475 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання за даною статтею кримінального закону у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбуття покарання з випробуванням, якщо протягом зазначеного строку - 1 року він не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_4 покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання засудженого.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судові витрати за проведення судово товарознавчої експертизи № 1783 від 16.05.2024 рокуу розмірі 250 (двісті п`ятдесят) гривень.

Цивільний позов не заявлений.

Речові докази: мобільний телефон марки «HUAWEI» моделі «YAL-L21», синього кольору,який переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_5 , - вважати повернутим потерпілому ОСОБА_5 ; бензокосу марки «WERK», моделі «WB-4500», синього кольору, яка передана на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_6 , - вважати повернутою потерпілій ОСОБА_6 ; DVD-R диск, на якому знаходяться відеоматеріали, зафіксовані в ході слідчого експерименту за участю ОСОБА_4 , який зберігається в матеріалах кримінального провадження № 0000120, - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту застосований відносно ОСОБА_4 - скасувати.

На вирок може бути подана апеляція, з підстав передбачених ст. ст. 394, 395 КПК України до Дніпровського апеляційного суду через Магдалинівській районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, засудженим в той же термін, з дня вручення його копії судового рішення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Суддя ОСОБА_1