Кропивницький апеляційний суд
Провадження № 11-кп/4809/277/24 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 286-1КК України Доповідач у ІІ інстанції: ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2024 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8

захисника - адвоката: ОСОБА_9

потерпілої: ОСОБА_10

представника служби у справах дітей ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому кримінальне провадження № 000373 за апеляційними скаргами неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 , законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_10 та керівника Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_12 на вирок Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 27.02.2024, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Українець, громадянин України, уродженець с. Синюха Новоархангельського району Кіровоградської області, освіта базова загальна середня, учня 3 курсу ПТУ №30, неодружений, утриманців та пільг немає, військовозобов`язаний, стан здоров`я задовільний, раніше не судимий, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджений за ч.1 ст. 286-1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

До набрання вироком законної сили обрано ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою та взято його під варту в залі судового засідання, суду першої інстанції.

Початок відбуття основного покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_7 обчислюється з моменту взяття під варту.

Стягнуто із ОСОБА_8 в дохід держави процесуальні витрати за проведення судових інженерно-транспортних експертиз в даному кримінальному провадженні в сумі 3106/ три тисячі сто шість/ гривень 82 коп.

Цим же вироком вирішено питання про речові докази у кримінальному провадженні,

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду ОСОБА_7 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, яка керує транспортним засобом, у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило середньої тяжкості тілесні ушкодження потерпілому за таких обставин:

Неповнолітній ОСОБА_7 , 06.07.2023 року перед початком керування мотоциклом «Мustang MT200-8» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_8 , не перевірив належним чином і не забезпечив технічно справний стан транспортного засобу, чим допустив порушення вимог п.п. 31.4.5 (а), 31.6 (а) Правил дорожнього руху України та розпочав експлуатацію вищезазначеного мотоцикла з несправною робочою гальмівною системою. Вказана технічна несправність, водієм ОСОБА_7 могла бути вчасно усунена, оскільки вона об`єктивно була відома водієві, як за результатами зовнішнього огляду, так і по неможливості гальмування основним (заднім) гальмом мотоцикла.

Крім того, ОСОБА_7 , порушуючи вимоги п. 2.9.(а) Правил Дорожнього руху України, затверджених Постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 року, згідно яких водієві забороняється керувати транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та п. 2.1. (а) ПДР України, згідно яких водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (вміст алкоголю в крові 1,78 г/дм.куб), не маючи посвідчення водія на право керування транспортними засобами будь-якої категорії, керував мотоциклом «Musstang MT200-8» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , та рухаючись у світлу пору доби по вул. Садова зі сторони дитячого оздоровчого закладу «Бригантина» в напрямку АДРЕСА_2 , разом із неповнолітнім пасажиром ОСОБА_10 допустив порушення вимог п.п. 1.5., 2.3 (б) ПДР України. Під час руху по зазначеній ділянці дороги неповнолітній ОСОБА_7 , нехтуючи Правилами безпеки дорожнього руху, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, з метою зменшення швидкості руху, керованого ним транспортного засобу, застосував на мокрій поверхні проїзної частини допоміжну гальмівну систему (ручне гальмо з приводом на переднє колесо) внаслідок чого втратив керування мотоциклом «Musstang MT200-8» та допустив його падіння на праву сторону, чим грубо порушив вимоги п.2.3 (б). В результаті дорожно-транспортної пригоди неповнолітній пасажир мотоцикла ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження, згідно Висновку судового експерта у вигляді: частково-консолідованого перелому тіла правої лопатки, яке згідно з п. 2.2.2 Правил визначення ступені тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 р. мають ознаки середнього ступеня тяжкості та утворились внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В апеляційній скарзі неповнолітній обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий, яким йому призначити покарання на підставі ст. 69 КК України, більш м`яке, ніж передбачено законом, не пов`язане з позбавленням волі, у виді штрафу.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не врахував обставину, яка пом`якшує покарання, а саме надання медичної та іншої допомоги потерпілому, та вчинення злочину вперше.

Також, судом не враховано позицію більшості учасників кримінального провадження про призначення йому покарання не пов`язаного з позбавленням волі.

Більш того, судом не враховано думку органу пробації та служби у справах дітей.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 , який діє в інтересах неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий, яким призначити його підзахисному покарання на підставі ст. 69 КК України, більш м`яке , ніж передбачено законом, не пов`язане з позбавленням волі, у виді штрафу.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тими ж підставами, що викладені в апеляційній скарзі неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме суд першої інстанції не врахував обставину, яка пом`якшує покарання, а саме надання медичної та іншої допомоги потерпілому, та вчинення злочину вперше.

Також, судом не враховано позицію більшості учасників кримінального провадження про призначення йому покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Більш того, судом не враховано думку органу пробації та служби у справах дітей.

В апеляційній скарзі законний представник неповнолітнього обвинуваченого

ОСОБА_7 - ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 призначити покарання на підставі ст. 69 КК України, більш м`яке , ніж передбачено законом, не пов`язане з позбавленням волі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує з тих же підставами, що викладені в апеляційній скарзі неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 , підставами, що викладені в апеляційній скарзі неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме суд першої інстанції не врахував обставину, яка пом`якшує покарання, а саме надання медичної та іншої допомоги потерпілому, та вчинення злочину вперше.

Вказує, що судом не враховано позицію більшості учасників кримінального провадження про призначення йому покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Більш того, судом не враховано думку органу пробації та служби у справах дітей.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_10 просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 призначити покарання на підставі ст. 69 КК України, більш м`яке , ніж передбачено законом, не пов`язане з позбавленням волі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при призначення покарання не врахував його думку, відсутність претензій матеріального та морального характеру.

Також, суд першої інстанції не врахував обставину, яка пом`якшує покарання, а саме надання медичної допомоги потерпілому.

Більш того, судом не враховано думку органу пробації та служби у справах дітей.

В апеляційній скарзі керівник Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_12 просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Ухвалити новий вирок, яким неповнолітньому ОСОБА_13 призначити покарання за ч. 1 ст. 286-1 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді 90 годин громадських робі,т з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Засудженого ОСОБА_7 звільнити з під варти в залі суду негайно.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України під час апеляційного розгляду провести судове слідство в обсязі дослідження письмових матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що під час досудового розслідування та в ході судового розгляду встановлено обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 , передбачені ст. 66 КК України: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 66 КК України, при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

У зв`язку з цим, необхідно звернути увагу, що неповнолітній ОСОБА_7 навчається у Професійно-технічному училищі № 30 с. Торговиця на денній формі навчання; за місцем навчання та проживання характеризується позитивно; вперше вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії нетяжких злочинів, скоєних з необережності. Потерпілий ОСОБА_10 під час судового розгляду висловив думку щодо можливості призначення ОСОБА_7 покарання, не пов`язаного з позбавленням волі; обвинувачений на обліках у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; під час досудового та судового розгляду проявляв зацікавленість у швидкому та всебічному розгляді кримінального провадження, до скоєного відноситься самокритично.

Відповідно до висновку, викладеного в досудовій доповіді Новоархангельського районного сектору Філії Державної установи «Центр пробації» в Кіровоградській області, ОСОБА_7 має низький рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та його виправлення можливе без ізоляції від суспільства.

Обставин, які обтяжують покарання, передбачені ст. 67 КК України, не встановлено.

Таким чином, при наявності трьох обставин, які пом`якшують покарання, самокритичного відношення обвинуваченого до вчиненого кримінального правопорушення, суд першої інстанції, ігноруючи положення ст. 103 КК України та ст. 485 КПК України щодо дослідження умов життя й виховання неповнолітнього, його рівня розвитку, безпідставно не застосував відносно нього положення ч. 1 ст. 69 КК України, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Крім того, відповідно до Порядку реалізації Пілотного проекту щодо імплементації міжнародних стандартів правосуддя, дружнього до дитини, у практичну діяльність, затвердженого спільним наказом Офісу Генерального прокурора, Міністерства внутрішніх справ, Міністерства юстиції України та Міністерства соціальної політики України від 01.06.2023 № 150/445/2077/5/187, на території Кіровоградської області запроваджено імплементацію міжнародних стандартів правосуддя, дружнього до дитини (далі Пілотний проект).

Метою цього Проекту є максимальне забезпечення при здійсненні досудового розслідування, судового розгляду у кримінальних провадженнях за участі дітей, а також при виконанні покарань щодо неповнолітніх, ефективної реалізації існуючих обов`язкових універсальних міжнародних стандартів захисту прав неповнолітніх.

Реалізація Проекту ґрунтується на забезпеченні найкращих інтересів дитини, координації та взаємодії суб`єктів реалізації пілотного проекту з метою напрацювання та впровадження в практичну діяльність уніфікованих підходів до реалізації принципів правосуддя, дружнього до дитини, відповідно до стандартів діяльності фахівців у сфері правосуддя щодо дітей у кримінальному провадженні та при виконанні покарань щодо неповнолітніх.

Згідно з пунктом 78 розділу X Пілотного проекту встановлено, що під час вирішення питання про відповідальність неповнолітнього, необхідно керуватися найкращими інтересами дитини, при цьому обирати заходи впливу, передусім ті, які мінімізують ризики для фізичного, розумового, соціального розвитку дитини та труднощів щодо її реінтеграції в суспільство, зокрема призначення покарання із застосуванням положень статті 69 КК України, за наявності підстав, у тому числі щодо призначення більш м`якого покарання, не зазначеного у санкції статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КК України громадські роботи можуть бути призначені неповнолітньому у віці від 16 до 18 років на строк від тридцяти до ста двадцяти годин і полягають у виконанні неповнолітнім робіт у вільний від навчання чи основної роботи час. Тривалість виконання даного виду покарання не може перевищувати двох годин на день.

На виконання вимог Пілотного проекту органами місцевого самоврядування розширено перелік об`єктів, на яких засуджені неповнолітні відбувають покарання у виді громадських робіт з урахування потреб та інтересів дітей з метою сприяння їх соціальній адаптації та реабілітації у громаді, зокрема це бібліотечні заклади, музеї, освітні заклади, у тому числі позашкільні, дошкільні, заклади культури та дозвілля, медичні заклади, заклади охорони здоров`я, притулки для тварин, заклади соціальних послуг, у тому числі геріатричні пансіонати, домоволодіння одиноких людей.

Крім того, при призначенні покарання суд безпідставно не застосував обов`язкове додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, мотивуючи рішення тим, що ОСОБА_7 на момент дорожньо-транспортної пригоди не мав посвідчення водія на право керування мотоциклами та будь-яким іншим видом транспортного засобу.

Однак, відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду (справа № 702/301/20 від 04.09.2023) особі, яку визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого відповідною частиною статей 286, 286-1 КК України, правова природа додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не зводиться виключно до вилучення посвідчення водія та не вичерпується такою дією, а застосовується на певний період, тривалість якого визначається судом відповідно до санкції відповідної частини статей 286, 286-1 КК України, і полягає у забороні керувати транспортними засобами.

Так, внаслідок порушення особою, незалежно від наявності чи відсутності у неї посвідчення водія, правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту створюється реальна небезпека для життя і здоров`я інших осіб та спричиняється відповідна шкода, а тому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в окремих випадках є необхідним з метою попередження спричинення такою особою шкоди здоров`ю чи навіть смерті іншим особам через порушення нею правил дорожнього руху в майбутньому, а також для дієвого впливу на сприйняття суспільством, у тому числі іншими водіями.

Отже, згідно з правовим висновком Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду щодо правозастосування положень статей 55, 286, 286-1 КК України, суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_7 , законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_10 , представника служби у справах дітей ОСОБА_11 , та думку прокурора, які просили обвинуваченому ОСОБА_7 призначити покарання не возяне з позбавленням волі, перевіривши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга керівника Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_12 підлягає задоволенню, а апеляційні скарги неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 , законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_10 необхідно задовольнити частково, з таких підстав.

Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які у повному обсязі, відповідно до вимог параграфу 3 глави 28 КПК України, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

При цьому обвинувачений ОСОБА_7 , в суді першої інстанції вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, при обставинах викладених в обвинувальному акті, визнав повністю. По суті повідомив, що керував мотоциклом, в якому він знаходився разом з другом, в стані алкогольного сп`яніння, так як вони з друзями перед цим відпочивали на річці та він випив пива. Пізніше вони з другом, який є потерпілим поїхали в магазин. У зв`язку з поганими погодними умовами, а саме дорога була слизькою, через що не впорався з керуванням та перекинувся разом з другом. Розкаявся у вчиненому, зазначив, що подібного більше не станеться, він зробив відповідні висновки.

Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст. 286-1 КК України, у колегії суддів сумнівів не викликає. Тому, колегія суддів відповідно до вимог ст. 404 КПК України, переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Оцінивши дослідженні у кримінальному провадженні докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 та правильно кваліфікував його дії за ч.1 ст. 286-1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху, яка керує транспортним засобом, у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило середньої тяжкості тілесні ушкодження потерпілому.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів прийшла до висновку, що вирок слід скасувати в частині призначеного покарання .

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Пунктом 2 частини 1 статті 420 КПК України, визначено, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Так, доводи апеляційної скарги керівника Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_12 щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність - колегія суддів вважає обґрунтованими та погоджується з ними, виходячи з наступного.

Відповідно до змісту положень ст. 50 КК України, покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так й іншими особами.

Згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Проте, суд першої інстанції при призначенні покарання повною мірою не врахував всіх обставин справи, тяжкість вчиненого злочину та особу обвинуваченого, внаслідок чого призначив обвинуваченому покарання, яке не відповідає особі обвинуваченого.

Так, призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є нетяжким злочином, особу обвинуваченого, який за місцем проживання та служби характеризується позитивно, який не є суспільно небезпечною особою, вперше притягується до кримінальної відповідальності, усвідомив суспільну небезпечність своїх дій, розкаявся, на обліку у лікарів - нарколога та психіатра не перебуває, встановив обставини, які пом`якшують покарання щире каяття (розкаяння), яке виразилось у тому, що обвинувачений визнав свою провину, а також вчинення правопорушення неповнолітнім, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Разом з тим, суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що про неможливість призначення покарання ОСОБА_7 із застосуванням положень

ст. 69 КК України.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України у «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 № 7 (дал і- постанова Пленуму) звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Пунктом 2 постанови Пленуму передбачено, що суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

При призначенні покарання неповнолітньому відповідно до ст. 103 КК крім обставин, передбачених у статтях 65 67 КК, необхідно брати до уваги умови життя й виховання неповнолітнього, вплив на нього дорослих, рівень розвитку та інші особливості його особи.

Відповідно до Порядку реалізації Пілотного проекту щодо імплементації міжнародних стандартів правосуддя, дружнього до дитини, у практичну діяльність, затвердженого спільним наказом Офісу Генерального прокурора, Міністерства внутрішніх справ, Міністерства юстиції України та Міністерства соціальної політики України від 01.06.2023 № 150/445/2077/5/187, на території Кіровоградської області запроваджено імплементацію міжнародних стандартів правосуддя, дружнього до дитини (далі Пілотний проект).

Згідно з пунктом 78 розділу X Пілотного проекту встановлено, що під час вирішення питання про відповідальність неповнолітнього, необхідно керуватися найкращими інтересами дитини, при цьому обирати заходи впливу, передусім ті, які мінімізують ризики для фізичного, розумового, соціального розвитку дитини та труднощів щодо її реінтеграції в суспільство, зокрема призначення покарання із застосуванням положень статті 69 КК України, за наявності підстав, у тому числі щодо призначення більш м`якого покарання, не зазначеного у санкції статті.

Під час досудового розслідування та в ході судового розгляду встановлено обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 , передбачені ст. 66 КК України: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім.

Також під час досудового розслідування та в ході судового розгляду не встановлено обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_7 .

Разом з тим, судом першої інстанції не в повній мірі враховано те, що неповнолітній ОСОБА_7 навчається у Професійно-технічному училищі № 30 с. Торговиця на денній формі навчання; за місцем навчання та проживання характеризується позитивно; вперше вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії нетяжких злочинів, скоєних з необережності. Потерпілий ОСОБА_10 під час судового розгляду висловив думку щодо можливості призначення ОСОБА_7 покарання, не пов`язаного з позбавленням волі; обвинувачений на обліках у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; під час досудового та судового розгляду проявляв зацікавленість у швидкому та всебічному розгляді кримінального провадження, до скоєного відноситься самокритично.

Відповідно до висновку, викладеного в досудовій доповіді Новоархангельського районного сектору Філії Державної установи «Центр пробації» в Кіровоградській області, ОСОБА_7 має низький рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та його виправлення можливе без ізоляції від суспільства.

Разом з тим, колегія суддів враховує наявність додаткових обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого:

- надання першої невідкладної медичної або іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, оскільки в ході розгляду справи у суді першої інстанції потерпілий пояснив, що ОСОБА_7 після вчинення ДТП викликав швидку та допомагав йому;

- повне відшкодування заподіяної матеріальної та моральної шкоди, що підтвердив потерпілий;

- щире вибачення у потерпілого та учасників процесу за неправомірну поведінку та заподіяні наслідки;

- позиція потерпілого, який просив призначати обвинуваченому покарання не пов`язане з позбавлення волі та в суді апеляційної інстанції підтримав апеляцію прокурора.

А тому колегія суддів враховує, наявність вищезазначених обставин, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, а також особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який:

- є неповнолітнім, навчається на денній формі навчання, позитивно характеризується за місцем навчання та проживання, вперше вчинив кримінальне правопорушення, повністю відшкодував заподіяну шкоду потерпілому, перебуває з потерпілим у дружніх стосунках, позицію потерпілого, який просив призначати обвинуваченому покарання не пов`язане з позбавлення волі.

Крім того, колегія суддів бере до уваги висновок досудової доповіді Новоархангельського районного сектору Філії Державної установи «Центр пробації» в Кіровоградській області, а також пояснення представник служби у справах дітей, колегія суддів погоджується з доводами керівника Кіровоградської обласної прокуратури, а також інших учасників про наявність обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, дають всі підстави для застосування ч. 1 ст. 69 КК України та призначення більш м`якого основного покарання, ніж передбачено санкцією ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Також колегія суддів погоджується з апеляційними доводами прокурора про те, що при призначенні покарання суд безпідставно не застосував обов`язкове додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Так санкція ч.1 ст. 286-1 КК України передбачає обов`язкове додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк від трьох до п`яти років.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду (справа № 702/301/20 від 04.09.2023) особі, яку визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого відповідною частиною статей 286, 286-1 КК України, правова природа додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не зводиться виключно до вилучення посвідчення водія та не вичерпується такою дією, а застосовується на певний період, тривалість якого визначається судом відповідно до санкції відповідної частини статей 286, 286-1 КК України, і полягає у забороні керувати транспортними засобами.

Враховуючи те, що санкція ч.1 ст. 286-1 КК України передбачає обов`язкове додаткове покарання, а також висновок Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду щодо правозастосування положень статей 55, 286, 286-1 КК України, колегія суддів вважає помилковою позицію суду першої інстанції про неможливість призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами через неотримання особою посвідчення водія.

Таким чином, у порушення вимог ст. 55, п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суд першої інстанції не призначив обвинуваченому обов`язкове додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, тобто не застосував закон України про кримінальну відповідальність, який підлягає застосуванню, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Беручи до уваги вищевикладене в сукупності, думку усіх учасників кримінального провадження про можливість призначення основного покарання у виді громадських робіт, колегія суддів вважає, що ОСОБА_13 необхідно призначити покарання за ч.1 ст. 286-1 КК України та із застосуванням положень. 1 ст. 69 КК України у виді 90 годин громадських робіт та додаткове покарання позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки, зарахувавши строк попереднього ув`язнення, а саме період перебування під вартою у період 27.02.2024 по 04.04.2024 року на підстав ч. 1 п.1 г) ст. 72 КК України з розрахунку: одному дню позбавлення волі відповідає 8 годин громадських робіт.

Таке покарання буде відповідати тяжкості вчиненого, обставинам кримінального провадження та особі обвинуваченого ОСОБА_7 та буде обґрунтованим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як ним самим, так і іншими особами, та відповідати меті покарання, визначеній ст. 50 КК України.

Тому, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу керівника Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_12 необхідно задовольнити, а апеляційні скарги неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 , законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_10 необхідно задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 376, 404-405, 407, 419-420 ч. 15 ст.615 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги керівника Кіровоградської обласної прокуратури

ОСОБА_12 , - задовольнити, апеляційні скарги неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 , законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_10 - задовольнити частково.

Вирок Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 27.02.2024 стосовно ОСОБА_7 за ч.1 ст. 286-1 КК України, скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України та із застосуванням положень ч.1 ст. 69 КК України призначити покарання у виді 90 годин громадських робіт з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

Зарахувати строк попереднього ув`язнення, а саме період перебування під вартою у період 27.02.2024 по 04.04.2024 року у строк основного покарання, на підстав ч. 1 п.1 г) ст. 72 КК України, з розрахунку одному дню позбавлення волі відповідає 8 годин громадських робіт.

Обвинуваченого ОСОБА_7 негайно звільнити з під варти в залі апеляційного суду, у зв`язку з повним відбуттям основного покарання.

В решті вирок Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 27.02.2024, - залишити без змін.

Вирок може бути оскаржено в касаційному порядку, безпосередньо до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня його проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_7 - в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4