Справа № 344/7850/24
Провадження № 1-кс/344/3405/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 року м.Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваної ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 розглянувши в судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000019 від 09.02.2024,-

В С Т А Н О В И В:

Слідчий звернувся з вказаним клопотанням, яке погоджене з прокурором, в обґрунтування якого зазначив, що слідчим відділом Управління СБ України в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000019 від 09.02.2024 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

У ході досудового розслідування встановлено, що 05 вересня 2022 року головою так званої військово-цивільної адміністрації Бериславського району від окупаційної влади ОСОБА_6 на службовій нараді, яка проходила за участі керівників селищних рад від окупаційної влади в приміщенні Бериславської військово-цивільної адміністрації ( АДРЕСА_1 ), було оголошено рішення про проведення 11 вересня 2022 року на території Бериславського району незаконного референдуму за приєднання Херсонської області до складу рф. Крім того, на нараді було доведено до присутніх, що головою територіальної виборчої комісії Бериславського району призначено громадянку України ОСОБА_7 , досудове розслідування стосовно якої здійснюється в іншому кримінальному провадженні. При цьому, на посаду голови т.зв. дільничної виборчої комісії № 826 із організації та проведення вищевказаного незаконного референдуму в АДРЕСА_2 , що входять у підпорядкування Новомиколаївської сільської ради Бериславського району Херсонської області, призначено жительку с. Новомиколаївка ОСОБА_8 .

В подальшому, ОСОБА_4 , проживаючи на тимчасово окупованій території с. Новомиколаївка Бериславського району Херсонської області, з метою підтримання тимчасової окупації Херсонської області військовими рф та незаконної діяльності створених ними незаконних органів влади, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з корисливих мотивів, не пізніше 11 вересня 2022 року, прийняла пропозицію голови т.зв. голови дільничної виборчої комісії АДРЕСА_2 ОСОБА_8 та надала добровільну згоду щодо своєї участі в організації і проведенні незаконного референдуму в якості члена виборчої комісії на території вказаних населених пунктів Херсонської області за приєднання Херсонської області до складу російської федерації.

У середині вересня 2022 року голова так званої Бериславської військово-цивільної адміністрації окупаційної влади ОСОБА_6 повторно зібрав в Бериславській районній адміністрації (Херсонська область, м. Берислав, вул. Перемоги, буд. 2) нараду з числа місцевих керівників -колаборантів, де повідомив ОСОБА_8 , що дата початку проведення референдуму переноситься на 23 вересня 2022 року.

Також встановлено, що не пізніше 20.09.2022, голова окупаційної адміністрації Херсонської області ОСОБА_9 підписав указ про проведення референдуму щодо входження Херсонської області до складу російської федерації та звернення до президента російської федерації в. путіна із проханням підтримати результати вищевказаного незаконного референдуму про входження до складу російської федерації.

При цьому, реалізовуючи злочинний умисел, спрямований на організацію та проведення незаконного референдуму на території Херсонської області, 24 вересня 2022 року, близько 9 год 00 хв., член виборчої комісії № 826 ОСОБА_4 прибула на подвір`я домоволодіння ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_2 , де отримала від голови вказаної виборчої комісії ОСОБА_8 списки місцевих жителів та бюлетені для голосування і, разом із членом вказаної ДВК ОСОБА_11 , котра отримала від ОСОБА_8 скриньку (урну) для голосування, виконуючи покладені на них ОСОБА_8 повноваження, добровільно, у супроводі 2 озброєних військових рф, які прибули до подвір`я ОСОБА_10 автомобілем білого кольору і забезпечували їх охорону як членів виборчої комісії, попрямували, автомобілем марки ВАЗ 2109, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_12 , до АДРЕСА_2 , для організації проведення вищевказаного незаконного референдуму за перехід Херсонської області зі складу України до російської федерації.

Знаючи, що відповідно до статті 73 Конституції України виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України, умисно, тобто усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи на виконання узгодженого заздалегідь злочинного плану, за попередньою змовою із ОСОБА_8 та іншими не встановленими на цей час досудовим розслідуванням особами, члени незаконної виборчої комісії ОСОБА_4 та ОСОБА_11 24.09.2022 вчинили дії щодо проведення на тимчасово окупованій території Херсонської області незаконного референдуму з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, та забезпечили проведення голосування шляхом проведення подвірного обходу серед місцевих жителів по АДРЕСА_2 , закликаючи їх прийняти участь в голосуванні та надаючи для цього отримані у ОСОБА_8 бюлетені.

По завершенню проведення 24.09.2022 подвірних обходів АДРЕСА_2 ОСОБА_4 та ОСОБА_11 , у супроводі військовослужбовців збройних сил рф, автомобілем марки ВАЗ 2109, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_12 , повернулись до подвір`я домоволодіння ОСОБА_10 , де надали ОСОБА_8 скриньку для голосування з використаними бюлетенями, яка у свою чергу передала їх військовослужбовцям збройних сил рф, що забезпечували охорону членів виборчої комісії, для подальшого їх доставлення до територіальної виборчої комісії в АДРЕСА_1 .

Далі, ОСОБА_4 , продовжуючи реалізацію злочинного умислу, спрямованого на організацію та проведення незаконного референдуму на території Херсонської області, 25 вересня 2022 року, близько 9 год 30 хв., прибула на подвір`я домоволодіння ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_2 , де отримала від голови вказаної виборчої комісії ОСОБА_8 списки місцевих жителів та бюлетені для голосування і, разом із членом вказаної ДВК ОСОБА_13 , котра отримала від ОСОБА_8 скриньку (урну) для голосування, в супроводі 2 військовослужбовців рф, котрі забезпечували їх охорону як членів виборчої комісії, автомобілем ОСОБА_12 марки ВАЗ 2109, д.н.з. НОМЕР_1 , попрямували на АДРЕСА_2 , для організації проведення вищевказаного незаконного референдуму за перехід Херсонської області зі складу України до російської федерації, шляхом здійснення подвірного обходу місцевих жителів.

При цьому, знаючи, що відповідно до статті 73 Конституції України виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України, умисно, тобто усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи на виконання узгодженого заздалегідь злочинного плану, за попередньою змовою із ОСОБА_8 та іншими не встановленими на цей час досудовим розслідуванням особами, члени незаконної виборчої комісії ОСОБА_4 та ОСОБА_13 25.09.2022 вчинили дії щодо проведення на тимчасово окупованій території Херсонської області незаконного референдуму з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, та забезпечили проведення голосування шляхом проведення подвірного обходу серед місцевих жителів по АДРЕСА_2 , закликаючи їх прийняти участь в голосуванні та надаючи для цього отримані у ОСОБА_8 бюлетені.

По завершенню проведення 25.09.2022 подвірних обходів АДРЕСА_2 ОСОБА_4 та ОСОБА_13 , у супроводі військовослужбовців збройних сил рф, автомобілем марки ВАЗ 2109, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_12 , повернулись до подвір`я домоволодіння ОСОБА_10 , де надали ОСОБА_8 скриньку для голосування з використаними бюлетенями, яка у свою чергу передала їх військовослужбовцям збройних сил рф, що забезпечували охорону членів виборчої комісії, для подальшого їх доставлення до територіальної виборчої комісії в АДРЕСА_1 .

Після виконання вищевказаних дій, спрямованих на організацію підготовки до участі в проведенні незаконного референдуму, у період з 23 по 27 вересня 2022 року на тимчасово окупованій частині території Херсонської області пройшла незаконна, тобто з порушенням всіх положень Закону України «Про всеукраїнський референдум» від 26 січня 2021року № 1135-IX процедура проведення голосування серед жителів Херсонської області, у якому за участі озброєних військових та правоохоронців РФ, незаконно сформованої поліції сумісно з членами незаконної ДВК, ОСОБА_4 як учасник незаконного органу народного волевиявлення, взяла активну участь в якості члена дільничної виборчої комісії № 826, шляхом здійснення подвірних обходів мешканців АДРЕСА_2 , забезпечення видачі їм бюлетенів, форму яких затвердила незаконна ЦВК, та без дотримання основних принципів вільної участі та добровільного таємного голосування, публічності та відкритості референдуму.

27 вересня 2022 року так звана ЦВК Херсонської області за результатами підрахунку ста процентів бюлетенів визнала незаконний референдум таким, що відбувся. Відповідно до його результатів 87.05 відсотків виборців виявили бажання за входження Херсонської області у склад РФ.

За таких обставин, ОСОБА_4 підозрюється у добровільній участі в організації та проведенні незаконного референдуму на тимчасово окупованій території, тобто в учиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

22 квітня 2024 року ОСОБА_4 в порядку п. 3 ч. 1 ст. 276, ч. 1 ст. 278 КПК України повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Обґрунтованість підозри підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: показами свідків, а також іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

У відповідності до ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 5 ст. 111-1 КК України, цього Кодексу відносяться до категорії тяжкого злочину, санкція статті передбачає максимальне покарання за його вчинення десять років позбавлення волі з конфіскацією майна або без такої.

Згідно з вимогами п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених у п. п. 1, 4, 5, ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

- п.1 - переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки вищевказана особа усвідомлює про можливість покарання за вчинення таких злочинів. Окрім цього, ОСОБА_4 усвідомлює, що санкція насамперед ч. 5 ст. 111-1 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з конфіскацією майна або без такої, у зв`язку із чим, враховуючи режим воєнного стану на території України, може покинути територію України та виїхати на ТОТ України чи інших країн, тим же самим переховуватись від органів досудового розслідування та суду за скоєння нею кримінального правопорушення;

- п. 4 - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки ОСОБА_4 підозрюється у скоєнні злочину проти основ національної безпеки України та злочину проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, вчиненого у воєнний час. У свою чергу, ОСОБА_4 , знаючи інших осіб, які приймали участь в організації та проведенні незаконного референдуму на території Херсонської області та які також можуть вчиняти дії, направлені на виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії рф проти України, перебуваючи на волі, може розголошувати останнім інформацію про хід досудового розслідування та приховувати докази їхніх злочинних дій;

- п. 5 - вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, а також злочинів проти основ національної безпеки України та зможе вчинити інші кримінальні правопорушення проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, а також національної безпеки України або продовжити здійснювати вищевказані кримінальні правопорушення.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, вчиненого проти основ національної безпеки України, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, обрання більш м`якого запобіжного заходу не являється за можливе, оскільки застосування до неї іншого більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання спробам переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, в т.ч. шляхом розголошення іншим, не встановленим на даний час слідством співучасникам, інформації про хід досудового розслідування та приховування доказів їх злочинних дій.

На підставі вищевикладеного а також неможливість запобігання цих ризиків шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, просить клопотання задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, посилаючись на викладені в ньому обставини, просив клопотання задовольнити.

Захисник в судовому засіданні вважав ризики не доведеними та просив обрати щодо підозрюваної запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Підозрювана в судовому засіданні підтримала думку захисника.

Заслухавши прокурора, підозрювану та її захисника, дослідивши матеріали клопотання, вважаю наступне.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Ч. 2 ст. 183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад пять років.

Відповідно до ч.6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, який в свою чергу відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Ч. 5 ст. 182 КПК України визначено, що розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину, визначається у межах від 20 до 80 розмірів мінімальної заробітної плати.

У відповідності до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

З матеріалів клопотання вбачається, що 22 квітня 2024 року ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

22 квітня 2024 року ОСОБА_4 в порядку п. 3 ч. 1 ст. 276, ч. 1 ст. 278 КПК України повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

У відповідності до ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 5 ст. 111-1 КК України, відносяться до категорії тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено максимальне покарання у вигляді десять років позбавлення волі з конфіскацією майна або без такої.

В той же час наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 до вчинення інкримінованого їй кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколами допиту свідків, протоколами пред`явлення особи до впізнання, а також іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Обставини здійснення підозрюваною конкретних дій та доведеність її винуватості, дослідження та оцінка зібраних у справі доказів з точки зору їх належності та допустимості, потребують перевірки та оцінки у кримінальному провадженні під час судового розгляду по суті.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення. При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, та за якою нормою кримінального кодексу ця особа підлягає відповідальності.

Більш того, у п.48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, слідчий суддя враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Враховуючи те, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю матеріалів кримінального провадження, а слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на ті дані, які були надані стороною обвинувачення, наявні всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Враховуючи наведене вважаю, що сукупність досліджених в судовому засіданні доказів свідчить про обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Крім цього, прокурором доведено наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрювана може вчинити дії, передбачені п. 1,4 ч.1 ст. 177 КПК України.

Однак, прокурором жодним чином не доведено наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрювана може вчинити дії, передбачені п. 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

В той же час обставини, які зазначені підозрюваною та її захисником, не можуть бути підставою для відмови в задоволенні даного клопотання, оскільки такі не виключають обгрунтованості підозри та наявність встановлених в судовому засіданні ризиків.

Вирішуючи дане клопотання враховую також вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_4 зазначеного вище злочину, характеризуючі особу підозрюваної дані, її вік, стан здоров`я, одружена, раніше не судима.

При вирішенні клопотання, слідчим суддею також враховується тяжкість злочину, який інкримінуються підозрюваній та міра покарання, яка їй загрожує у разі доведення вини, а також те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину проти основ національної безпеки України, і саме наведені вище обставини у їх сукупності, а також дані про особу підозрюваної підтверджують існування ризиків передбачених ст.177 КПК України та дають можливість зробити висновок, що виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою може забезпечити уникненню цих ризиків та забезпечити процесуальну поведінку підозрюваної.

З точки зору ч. 2 ст. 177 КПК України, в якій визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, визначальними пунктами ст. 184 КПК України будуть п. 3,5,6,7 ч. 1 ст. 184 КПК України. Тобто, саме виклад обставин, які дають змогу обґрунтовано підозрювати особу у скоєнні злочину, та зробити висновок про наявність ризиків, обґрунтування неможливості запобігти ризикам при застосуванні більш м`яких запобіжних заходів та обґрунтування обов`язків.

Вважається, що застосування запобіжних заходів вже можливо при наявності ризиків. Ризик же в свою чергу це не визначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Отже, враховуючи вищенаведене, вважаю, що в судовому засіданні поза розумним сумнівом доведено відсутність можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, тому клопотання слід задовольнити та застосувати щодо ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

В той же час, у відповідності до абзацу 8 ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Враховуючи, що на території України введено воєнний стан, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину проти основ національної безпеки України, слідчий суддя приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити належне виконання підозрюваною процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні, а тому клопотання слід задовольнити та застосувати щодо підозрюваної запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів без визначення розміру застави.

На підставі ст.ст. 29, 55, 62, 63, 129 Конституції України, керуючись ст.ст. 176-178, 182-183, 193, 194, 196, 197, 202, 205, 309, 376, 395 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити.

Застосувати щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів - до 20 червня 2024 року включно.

Тримання під вартою підозрюваної ОСОБА_4 здійснювати в Державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)».

Про прийняте рішення повідомити заінтересованих осіб.

Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора відділу Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського Апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1