Романівський районний суд Житомирської області
В И Р О К

Іменем України

19 червня 2024 року смт. Романів

Романівський районний суд Житомирської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні на підготовчому провадженні в залі суду в смт. Романів кримінальне провадження відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Житомир, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , який є особою з інвалідністю ІІІ групи, неодруженого, маючого на трьох неповнолітніх дітей, не судимого,

по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України (далі КК України),-

В С Т А Н О В И В :

21 лютого 2024 року між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором ОСОБА_3 укладено угоду про визнання винуватості, в якій сформульовано обвинувачення та зазначено кримінальне правопорушення у вчинені якого обвинувачується особа, зокрема зазначено, що 17.11.2023 близько 23 години 00 хвилин ОСОБА_4 проходячи по коридору у відділенні терапії КНП «Романівська лікарня» Романівської селищної ради, що вулиці Медичній 2 в смт. Романів Житомирського району Житомирської області, помітив на підлозі поблизу палати №8 мобільний телефон, який втратив ОСОБА_6 та який належить його сину ОСОБА_7 і у нього виник раптовий злочинний умисел направлений на викрадення майна.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, у вказаний день, час та місці, керуючись корисливим мотивом, в період дії на території України воєнного стану, будучи впевненим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає та вони залишаються непоміченими для оточуючих, переконавшись у відсутності власника майна та інших осіб, які б могли перешкодити вчиненню злочину, умисно, таємно, в умовах воєнного стану викрав мобільний телефон марки «Хіаоmі» модель «Redmi 8» 3/32 Gb, вартістю 1900,00 грн., що належить ОСОБА_6 .

З викраденим майном ОСОБА_4 залишив місце вчинення злочину, розпорядившись ним на власний розсуд, заподіявши ОСОБА_6 майнову шкоду на суму 1900,00 грн.

Згідно з даною угодою сторони дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій ОСОБА_4 за частиною 4 статті 185 КК України. Обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі сформульованої підозри беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення. Також, сторонами угоди визначене узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_4 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення, а саме у виді 5 років позбавлення волі. При цьому, з урахуванням наявності обставин, що пом`якшують покарання (щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування завданого збитку), та відсутності обтяжуючих покарання обставин сторони угоди вважають за можливе звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання на підставі положень статей 75,76 КК України.

В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому.

Розглядаючи в порядку, визначеному пунктом 1 частини 3 статті 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про винуватість суд виходить з наступного.

Відповідно до правил статей 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості.

Частиною 2 статті 75 КК України визначено, що суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання вини, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просив угоду затвердити та призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання. Потерпілий у своїй заяві не заперечував щодо затвердження угоди та призначення іспитового строку обвинуваченому.

Обвинувачений та його захисник в судовому засіданні також просили вказану угоду затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому обвинувачений беззастережно визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України в обсязі підозри, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, а також інших заходів у разі затвердження угоди, заявивши, що здатний реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_5 беззастережно визнав себе винуватим, згідно із статтею 12 КК України є тяжким злочином.

Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений повністю усвідомлює зміст укладеної угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє права, визначені статтею 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені статтею 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені статтею 476 КПК України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.

За таких обставин суд вважає доведеним в судовому засіданні те, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною 4 статті 185 КК України, за якою належить призначити йому узгоджену сторонами угоди визнання винуватості міру покарання.

При цьому, враховуючи дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд приходить до переконання про можливість виправлення та перевиховання останнього без відбування покарання, і вважає за можливе звільнити його від відбування покарання з випробуванням, відповідно до статті 75 КК України, визначивши іспитовий строк в 1 рік та поклавши на нього обов`язки, передбачені частиною 1 статті 76 КК України.

Відповідно до вимог частини 2 статті 124 КПК України з обвинуваченого слід стягнути на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта кошти в сумі 1514,56 грн.

Долю речових доказів після набрання вироком законної сили слід вирішити відповідно до вимог статті 100 КПК України.

З урахуванням положень статті 174 КПК України, арешт на майно, що накладений відповідно до ухвали слідчого судді Житомирського районного суду Житомирської області від 26 січня 2024 року, слід скасувати.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 100, 124, 174, 314, 373, 374, 475 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Затвердити угоду про визнання винуватості від 21 лютого 2024 року, укладену між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Відповідно до положень статті 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі статті 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи (служби) або навчання.

Стягнути із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта, в сумі 1514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) грн. 56 коп.

Після набрання вироком законної сили визнаний речовим доказом мобільний телефон марки «Хіаоmі» модель «Redmi 8», який передано на зберігання потерпілому залишити ОСОБА_7 .

Арешт, що згідно ухвали слідчого судді Житомирського районного суду Житомирської області від 26 січня 2024 року накладений на зазначений телефон скасувати.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених частиною 4 статті 394 КПК України, до Житомирського апеляційного суду через Романівський районний суд Житомирської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_1