єдиний унікальний номер справи 546/361/24
номер провадження 1-кп/546/75/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2024 року м. Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Решетилівка кримінальне провадження № 0000164, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 лютого 2024 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Котельва Полтавської області, громадянина України, з повною середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні 7 неповнолітніх дітей АДРЕСА_1 , доньок ОСОБА_6 2010 р.н., Лори 2021 р.н., не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , наразі утримується в Державній установі «Полтавська установа виконання покарань (№ 23)», не інваліда, не депутата, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

в с т а н о в и в :

В провадженні Решетилівського районного суду Полтавської області перебувають матеріали вищезазначеного кримінального провадження, яке надійшло до суду 02.05.2024.

03.05.2024 на електронну адресу суду від прокурора надійшло відскановане клопотання про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

У підготовчому судовому засіданні прокурором надано суду оригінал клопотання про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб без визначення застави, оскільки злочин вчинено із застосуванням насильства. При цьому прокурор просив вважати зазначене клопотання про обрання запобіжного заходу, так як зазначення у ньому щодо продовження запобіжного заходу є механічною опискою.

У клопотанні прокурор зазначає, що досудовим розслідуванням встановлено, що 05.02.2024 у вечірній час доби ОСОБА_4 разом із раніше знайомим йому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебували за місцем мешкання останнього в буд. АДРЕСА_4 , де розпивали спиртні напої.

Під час відпочинку, в проміжок часу між 22.00 та 00.00 год. 05.02.2024, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 виник конфлікт, під час якого ОСОБА_7 взяв зі столу побутовий ніж і завдав ОСОБА_4 один удар в область тулуба, спричинивши непроникаюче ножове поранення грудної клітини зліва. Намагаючись забрати ніж у ОСОБА_7 , ОСОБА_4 схопився долонею руки за лезо, внаслідок чого отримав різану рану лівої кісті. В цей час у ОСОБА_4 виник прямий умисел на заподіяння смерті ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій протиправний намір, спрямований на вбивство ОСОБА_7 , ОСОБА_4 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, відібрав у ОСОБА_7 ніж і наніс не менше 10 ударів ножом у ділянку тулуба, від яких останній помер на місці події.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 потерпілий ОСОБА_7 , згідно висновку експерта № 128 від 07.03.2024, отримав тілесні ушкодження у вигляді: ран шкіри, які переходять в раньові канали, що пошкоджують на своєму шляху м`які тканини, проникають у грудну порожнину з ушкодженням лівої легені. Чисельні наскрізні поранення обох долей лівої легені, місцями проникаючі до кореня легень, з ушкодженням магістральних судин, з утворенням більше 10-ти ран по всіх поверхням.

Вищевказані тілесні ушкодження носять прижиттєвий характер, утворилися від дії колюче-ріжучого предмету, клинок якого мав обушок і гостре лезо, стосовно живої особи носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень, а в даному випадку потягли за собою смерть.

Причиною смерті ОСОБА_7 стала гостра крововтрата, яка розвинулась при сліпих проникаючих колото-різаних пораненнях тулубу з ушкодженнями внутрішніх органів. Смерть ОСОБА_7 настала в проміжок часу між 22.00 і 00.00 годин 05.02.2024.

Таким чином, за вчинення умисних дій, які виразилися у вбивстві ОСОБА_7 , ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

06.02.2024 о 16:40, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до ст. 208 КПК України, затриманий за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

07.02.2024 о 14:30, відповідно до ст.ст. 276-278 КПК України, ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, тобто умисному вбивстві, тобто протиправному заподіянні смерті іншій людині.

08.02.2024 відносно підозрюваного ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, до 05.04.2024, який ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 04.04.2024 продовжено до 16 год. 40 хв. 07.05.2024.

Також прокурор у клопотанні вказує на перелік доказів, які підтверджують вину обвинуваченого.

Прокурор у поданому клопотанні зазначає, що строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 закінчується 07 травня 2024 року та судове провадження до сплину вказаного терміну завершити не можливо.

Прокурор вважає, що наявні підстави для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 та існування ризиків, визначених п. 1, п. 2, п. 3, п. 4, п.5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачений може переховуватися від органу досудового розслідування з метою уникнення відповідальності за скоєний ним злочин, на що вказує його обізнаність про покарання, яке йому загрожує, ставлення до загальноприйнятих правил в суспільстві та установлених законів України, що вказує на те, що він може свідомо з цього приводу уникати відповідальності за скоєним ним злочин; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин злочину; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, шляхом здійснення психологічного та фізичного тиску на останніх, з метою зміни їх показів на його користь, що унеможливить якісне судове слідство. На даний час частина свідків, які є у кримінальному провадженні є знайомими підозрюваного; вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Водночас прокурор зазначає, що інші більш м`які заходи не можливо застосувати до ОСОБА_4 , їх застосування не буде достатнім для запобігання вказаним ризикам.

У підготовчому судовому засіданні прокурор в цілому підтримав клопотання, надав обґрунтування аналогічне викладеному у клопотанні. При цьому прокурор підтримав клопотання в частині існування ризиків, визначених п. 1 та п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Що стосується зазначених у клопотанні ризиків, визначених п. 2, п. 4 та п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України прокурор зазначив, що ці ризики на даний час перестали існувати. Також прокурор зазначив, що під час оголошеної перерви у підготовчому судовому засіданні ним в телефонному режимі з`ясовано, що обвинувачений перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 , може користуватися правом на відстрочку від призову за мобілізацію з огляду на наявність у нього семи неповнолітніх дітей. Зазначені докази будуть подані у подальшому.

Потерпіла у підготовче судове засідання не з`явилася, подавши до суду заяву про розгляд кримінального провадження у її відсутності, зазначила, що претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, при призначенні покарання покладається на розсуд суду.

Обвинувачений просив не застосовувати до нього запобіжний захід у виді тримання під вартою. Просив обрати йому запобіжний захід у виді домашнього арешту, оскільки йому потрібно засаджувати город.

Захисник обвинуваченого просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора та обрати щодо ОСОБА_4 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту. Захисник зауважив, що вказані прокурором ризики не доведені належними і допустимими доказами. Зазначив, що обвинувачений послідовно та правдиво надавав покази на досудовому розслідування та такі ж надасть суду, не має наміру ухилятися від суду, а свідки події взагалі відсутні, раніше не судимий, постійно проживає за однією адресою, має семеро неповнолітніх дітей, здійснює постійний догляд за матір`ю інвалідом 2 групи, дружина наразі перебуває у декретній відпусці. Також звернув увагу на те, що обвинувачений не отримував закордонного паспорту (докази цьому будуть подані у подальшому).

Розглянувши клопотання та надані прокурором і захисником документи, заслухавши учасників судового провадження, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Таким чином, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, вказані в статті 178 КПК України.

Зокрема, при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно провести оцінку в сукупності таких обставин, як вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Обвинувачений користується презумпцією невинуватості й обставини, викладені прокурором щодо його провини й правильність кваліфікації дій підлягають доведенню в установленому законом порядку під час судового розгляду кримінального провадження по суті, тобто, не у підготовчому судовому засіданні.

Окрім того, суд зауважує, що саме наявність достатніх, на думку сторони обвинувачення, доказів вини особи є обов`язковою передумовою для складання обвинувального акту, а тому факт звернення прокурора до суду з таким обвинувальним актом також є свідченням існування обґрунтованої підозри у вчиненні особою інкримінованого їй кримінального правопорушення.

При цьому слід наголосити, що «існування обґрунтованої підозри» є не визнанням вини особи у вчиненні протиправного діяння, а лише обставиною, яка свідчить про наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ця особа могла вчинити зазначений злочин.

Таким чином, суд вважає, що прокурором зазначено докази, на підставі яких можуть бути зроблені обґрунтовані припущення про можливість причетності обвинуваченого ОСОБА_4 до кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, а вказане, в сукупності з надходженням до суду обвинувального акту, свідчить про достатність доказів наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів та карається позбавленням волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

Разом з цим, суд на стадії підготовчого судового засідання не вправі надавати оцінку зазначеним прокурором у клопотанні доказам, на підставі яких доводиться вина обвинуваченого, внаслідок чого перелічені прокурором у клопотанні докази судом не оцінюються.

Що стосується заявлених прокурором у клопотанні ризиків, суд зазначає наступне.

Як уже згадувалося, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Під час підготовчого судовому засідання прокурор підтримав клопотання в частині існування ризиків, визначених п. 1 та п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Що стосується зазначених у клопотанні ризиків, визначених п. 2, п. 4 та п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України прокурор зазначив, що ці ризики на даний час перестали існувати.

Що стосується існування ризику переховування від суду, який визначений у п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, суд звертає увагу на наступне.

Вказаний ризик суд оцінює з огляду на обставини кримінального провадження та обставини, що стосуються безпосередньо обвинуваченого.

Ризик переховування обумовлюється можливістю притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для обвинуваченого наслідками, а також передбаченим покаранням у виді позбавлення волі, оскільки кримінальне правопорушення, у якому обвинувачуються ОСОБА_4 передбачає покарання у виді позбавлення волі строком до п`ятнадцяти років.

Зазначена вище обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду, оскільки суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування. Співставлення обвинуваченим можливих негативних наслідків для нього у вигляді його можливого ув`язнення у невизначеному майбутньому з можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі можуть спонукати його до відповідних висновків, а тому цей ризик є достатньо високим безвідносно стадії кримінального провадження.

Окрім того суд враховує те, що обвинувачений перебуває на військовому обліку та з огляду на те, що має семеро неповнолітніх дітей відповідно до закону має право на відстрочку від призову за мобілізацією на період воєнного стану в Україні, який триває з 24.02.2022, а відтак у нього відсутні перешкоди для вчинення дій щодо виїзду за межі України.

Твердження захисника, що обвинувачений не має закордонного паспорту не спростовує можливості отримання обвинуваченим такого документу задля виїзду за межі України.

Суд вважає, що перебуваючи на волі обвинувачений, усвідомлюючи тяжкість інкримінованого йому злочину, за вчинення якого передбачене покарання у вигляді реального позбавлення волі на строк до 15 років позбавлення волі, може здійснити спробу ухилятися від суду.

Таким чином, на цей час слід вважати доведеним існування ризику, визначеного п. 1 ч.1 ст. 177 КПК України.

Що стосується існування ризику визначеного у п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд зазначає наступне.

Оцінюючи можливість впливу на свідків суд виходить із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1 та 2 ст. 23 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від свідків та дослідження їх судом.

Прокурором у клопотанні не зазначено матеріальних доказів існування такого ризику, однак його існування у підготовчому судовому засіданні ним обґрунтовувалися тим, що свідки є знайомими обвинуваченого, а одна зі свідків є дружиною обвинуваченого.

Зваживши на вказане суд звертає увагу, що обвинувачений обізнаний як щодо свідків та місця їхнього проживання, так і у змісті наданих ними свідчень. Вказане дає підстави обґрунтовано припускати існування ймовірності незаконного впливу зі сторони обвинуваченого на свідків з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань чи залучення ним сторонніх осіб з цією метою.

А тому існування ризику, визначеного п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України є ймовірним і його слід вважати доведеним.

Оцінюючи можливість застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, аніж тримання під вартою без визначення розміру застави, суд зауважує таке.

Особисте зобов`язання дійсно неможливо застосувати у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину із застосуванням насильства, а об`єктивних підстав вважати, що ним зобов`язання буде дотримано, суд не має.

Щодо особистої поруки чи застави то відповідні клопотання до суду не надходили. Водночас, суд зауважує, що відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, який вчинено із застосуванням насильства, суд не вбачає можливості застосування до обвинуваченого застави, підстави для визначення йому розміру застави в цьому випадку відсутні.

Окрім того, у клопотанні прокурор обґрунтовує неможливість застосування до обвинуваченого домашнього арешту, оскільки ОСОБА_4 підлягає постійному візуальному контролю з метою запобігання вчиненню зазначених прокурором ризиків, а його перебування на свободі дасть йому усі можливості переховуватися від суду з метою уникнення відповідальності, здійснювати тиск на свідків та продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Суд вважає, що існування вказаних ризиків дійсно свідчить про те, що існує потреба у постійному контролі обвинуваченого з метою запобігання вчиненню ризиків, визначених п. 1 та п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також суд враховує, що дієвість такого запобіжного заходу, як домашній арешт із можливістю застосування електронних засобів контролю, може призвести до втрати ефективності з огляду на те, що в умовах воєнного стану існують обґрунтовані проблеми з електропостачанням і зв`язком на всій території України.

Суд бере до уваги відомості, надані прокурором та захисником щодо особи обвинуваченого, які підтверджені відомостями з обвинувального акту та наданими захисником доказами, що обвинувачений одружений, має 10 дітей, 7 з яких неповнолітні, наявність у нього постійного місця проживання. Що стосується наданих захисником копій документів про те, що мати обвинуваченого є інвалідом 2 групи, суд не надає їм оцінки, оскільки суду не надано доказів, що мати обвинуваченого потребує стороннього догляду внаслідок інвалідності та саме на обвинуваченого покладено такий обов`язок.

Разом з тим, суд зазначає, що вказані обставини не свідчать про неможливість тримання обвинуваченого під вартою та не спростовують вказаних прокурором ризиків, які визнані судом доведеними.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого виправдано наявністю конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п.79 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011), а альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого.

Суд вважає, що у справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, що не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, якою передбачено, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, суд прийшов до переконаненя, що у цьому випадку прокурором доведено існування ризиків, передбачених законом, доведено існування підстав вважати, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, щодо ОСОБА_4 є неможливим, а альтернативні запобіжні заходи не можуть з достатньо високою ймовірністю запобігти доведеним ризика, а тому обрання запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою буде пропорційним конкретно у цьому випадку.

Також під час проведення підготовчого судового засідання судом встановлено, що обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, підстав для закриття провадження або повернення обвинувального акту прокурору не встановлено.

Обвинувачений та його захисник отримали обвинувальний акт, реєстр матеріалів досудового розслідування, що підтверджується розписками. Провадження за вказаним обвинувальним актом підсудне Решетилівському районному суду Полтавської області.

Судове засідання з урахуванням принципу гласності та відкритості судового провадження слід проводити відкрито. Обмеження щодо цього, передбачені ч. 2 ст. 27 КПК України, відсутні. З огляду на відсутність клопотань обвинуваченого та його захисника щодо розгляду даного провадження колегіальним складом суду, розгляд справи слід здійснювати одноособово.

Порушень вимог кримінального процесуального закону України, які б унеможливлювали призначення судового розгляду, не встановлено. Клопотань, які перешкоджають призначенню судового розгляду, не заявлено.

Враховуючи думку прокурора щодо свідків, виклик яких вважав передчасним, оскільки на даний час не встановлено порядок дослідження доказів, а також позицію обвинуваченого та його захисника з цього приводу, думку учасників провадження щодо можливості признання судового засідання, суд вважаєє всі достатні підстави для призначення судового розгляду кримінального провадження, врахувавши думку учасників щодо кола учасників судового провадження, яких необхідно викликати у перше судове засідання.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст. ст. 176-178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 205, 206, 314, 315, 372, 395 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

У задоволенні клопотання захисника про обрання альтернативного запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту відмовити.

Обрати щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід тримання під вартоюстроком на 60 (шістдесят) днів, тобто з 06 травня 2024 року по 04 липня 2024 року включно.

Підготовче провадження у кримінальному провадженні № 0000164 від 06.02.2024 закінчити.

Призначити судовий розгляд справи у відкритому судовому засіданні у залі суду Решетилівського районного суду Полтавської області на 10:30 год 16 травня 2024 року.

Розгляд кримінального провадження проводити суддею одноособово.

У судове засідання викликати учасників провадження, а саме: прокурора, потерпілу, обвинуваченого та його захисника.

Ухвала може бути оскаржена в частині обрання запобіжного заходу до Полтавського апеляційного суду через Решетилівський районний суд Полтавської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Копію цієї ухвали для виконання негайно направити до ДУ «Полтавська установа виконання покарань № 23».

Копію цієї ухвали негайно вручити учасникам кримінального провадження.

Повний текст ухвали складено та проголошено 06 травня 2024 року.

Суддя ОСОБА_1