Справа № 203/1620/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2024 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю адвоката - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого щодо неповернення тимчасово вилученого майна,-

ВСТАНОВИВ:

До Кіровського районного суду м.Дніпропетровська надійшла вищезазначена скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , подана в порядку п.1 ч.1 ст.303 КПК України, в якій скаржник посилався на те, що Третім слідчим відділом (з дислокацією у м.Дніпрі) ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000130, відомості за яким внесено до ЄРДР 14.01.2024 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, за фактом дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 13.01.2024 року. 13.01.2024 року слідчим під час проведення слідчих дій у смт.Василівка Синельниківського району Дніпропетровської області у ОСОБА_4 був вилучений транспортний засіб MITSUBISHI PAJERO SPORT, р/н НОМЕР_1 , який зареєстрований та належить на праві власності ОСОБА_4 . При вилучені транспортного засобу ОСОБА_4 не було надано будь-яких процесуальних документів, складених стосовно вилучення автомобіля. До теперішнього часу підстави вилучення та неповернення автомобіля не відомі. Про наявність кримінального провадження №0000130 ОСОБА_4 та його адвокату стало відомо після отримання відповіді від ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, від 16.02.2024 року на адвокатський запит від 12.02.2024 року. На теперішній час автомобіль знаходиться на території ВП №1 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області в неопечатаному стані. В автомобілі знаходяться особисті речі ОСОБА_4 , доступ до яких обмежено. Вказаний автомобіль є єдиним транспортним засобом ОСОБА_4 , який йому необхідний для здійснення поїздок на роботу. Тому, безпідставне вилучення автомобіля порушує права ОСОБА_4 на вільне володіння, користування та розпорядження власним транспортним засобом. 27.03.2024 року до слідчого було подано клопотання про повернення вилучення автомобіля, будь-якої відповіді на яке не надано. Посилаючись на вказані обставини, а також, що автомобіль не було арештовано, скаржник просив зобов`язати слідчого повернути ОСОБА_4 вилучений транспортний засіб MITSUBISHI PAJERO SPORT, р/н НОМЕР_1 .

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 підтримав подану скаргу та посилаючись на викладені в ній підстави, просив задовольнити останню.

Слідчий в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив, що в силу ч.3 ст.306 КПК України не перешкоджає розгляду скарги.

Перевіривши викладені в скарзі доводи, заслухавши пояснення скаржника та дослідивши матеріали справи, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Пунктом 1 ч.1 ст.303 КПК України передбачено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст.169 цього Кодексу.

Така скарга може бути подана заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Згідно ч.ч.1,2 ст.167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Частиною 2 ст.168 КПК України передбачено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Відповідно до ч.1 ст.169 КПК України визначено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених ч.5 ст.171, ч.6 ст.173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту.

Частиною 5 ст.171 КПК України встановлено, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 2 ст.100 КПК України визначено, що речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Під час розгляду скарги встановлено та вбачається з наявного витягу з ЄРДР, що Третім слідчим відділом (з дислокацією у м.Дніпрі) ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000130, відомості за яким внесено до ЄРДР 14.01.2024 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, за фактом дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 13.01.2024 року в с.Васильківка Синельниківського району Дніпропетровської області, за участю автомобіля MITSUBISHI PAJERO SPORT, р/н НОМЕР_1 , під керуванням працівника поліції ОСОБА_4 , який допустив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , яка перетинала проїзну частину у невстановленому для переходу місці. Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження різного ступеню тяжкості.

Відповідно до ст.ст.4,6 Закону України «Про доступ до судових рішень» судді мають право на повний доступ до усіх інформаційних ресурсів Єдиного реєстру судових рішень та використовувати внесені до Реєстру судові рішення під час здійснення судочинства.

З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що до останнього внесена ухвала слідчого судді Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 17.01.2024 року у справі №203/234/24, провадження №1-кс/0203/379/2024.

Відповідно до змісту вказаної ухвали, 15.01.2024 року слідчий Третього слідчого відділу (з дислокацією у м.Дніпрі) ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, в рамках зазначеного вище кримінального провадження №0000130 звертався до суду з клопотанням про арешт вилученого 13.01.2024 року під час огляду місця пригоди транспортного засобу MITSUBISHI PAJERO SPORT, р/н НОМЕР_1 , з метою його збереження як речового доказу.

Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 17.01.2024 року клопотання слідчого було задоволено та накладено арешт на автомобіль MITSUBISHI PAJERO SPORT, р/н НОМЕР_1 , з визначенням місця його зберігання на території майданчика зберігання тимчасово вилучених транспортних засобів ВП №1 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області.

Таким чином, в ході розгляду скарги встановлено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000130 проводиться за фактом дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 13.01.2024 року за участю транспортного засобу MITSUBISHI PAJERO SPORT, р/н НОМЕР_1 , під керуванням працівника поліції ОСОБА_4 .

Вказаний транспортний засіб було тимчасово вилучено в ході огляду місця події, як це передбачено ч.2 ст.168 КПК України.

З урахуванням обставин та характеру вчиненого кримінального правопорушення, зазначений вище транспортний засіб може містити на собі його сліди та інші відомості, які можуть бути використані як доказ фактів та обставин, що підлягають встановлюються під час кримінального провадження, а тому відповідає критеріям речових доказів, визначеним ст.98 КПК України.

Крім того, з урахуванням характеру вчиненого кримінального правопорушення та обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, транспортний засіб необхідний для забезпечення проведення відповідних судових експертиз.

Також слідчий суддя приймає до уваги, що транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, а тому його подальша експлуатація, відчуження на користь третіх осіб, може призвести до його знищення, пошкодження, перетворення або зникнення та, відповідно, призведе до втрати речового доказу та слідів злочину.

15.01.2024 року, тобто у встановлені ч.5 ст.171 КПК України строки (з огляду на те, що 13 та 14.01.2024 року були вихідними днями) слідчим до суду було подано клопотання про арешт транспортного засобу, яке було задоволено ухвалою слідчого судді від 17.01.2024 року.

Таким чином, передбачені ч.1 ст.169 КПК України підстави для повернення тимчасового вилученого транспортного засобу відсутні, а відповідні доводи скарги щодо його безпідставного вилучення та утримання є необгрунтованими.

Крім того, слідчий суддя вважає безпідставними доводи скарги щодо позбавлення ОСОБА_4 , як власника транспортного засобу, права володіння, розпорядження та користування останнім, оскільки доказів належності йому на праві власності транспортного засобу скаржником не надано, а згідно ухвали слідчого судді від 17.01.2024 року вбачається, що власником арештованого транспортного засобу є інша особа.

З огляду на це, є необгрунтованими і посилання представника ОСОБА_4 на недотримання прав останнього, визначених ст.64-2 КПК України, оскільки останній не є власником транспортного засобу, а є фігурантом кримінального правопорушення.

Враховуючи вищезазначене, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні скарги.

Керуючись ст.ст.3,26,98,100,167-169,303,306,307,369-372 КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого щодо неповернення тимчасово вилученого майна - відмовити.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає. Заперечення на неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1