провадження №1-кс/947/7975/24
У Х В А Л А

18 червня 2024 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , у присутності секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу адвоката ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого, яка полягала у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

за участю: адвоката ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

1. Cкарга та позиція заявника.

Адвокат ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді Київського районного суду міста Одеси зі скаргою на бездіяльність слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) ТУ ДБР у м.Миколаєві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань. В обґрунтування скарги зокрема зазначив, що 21.05.2024 року в 19:02 год., ним, в інтересах ОСОБА_4 подано на електронну пошту ТУ ДБР у.Миколаєві заяву про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.367 КК України з боку слідчого відділення поліції №1 Одеського РУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 , яке полягає в службові недбалості з боку посадових осіб органу досудового розслідування.

Вказував, що в порушення приписів ст.214 КПК України, уповноваженими особами ТУ ДБР у м.Миколаєві дану заяву у встановлений законом строк та спосіб не прийнято. Зокрема не було внесено відомостей про кримінальне правопорушення відповідно до заяви від 21.05.2024 року в інтересах ОСОБА_4 .

Відповідно до інформації отриманої за телефоном гарячої лінії ДБР, заяву зареєстровано як звернення №35983КП/МК від 22.05.2024 року. Однак жодних документів на адресу заявника не надсилалось.

07.06.2024 року на адресу клієнта надійшов лист від старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР у м.Миколаєві про те, що за заявою, поданою в інтересах ОСОБА_4 не вбачається ознак вчинення злочину та відсутні підстави для відкриття кримінального провадження.

Стверджував, що дані твердження не відповідають дійсності, та вважав, що органом досудового розслідування не здійснено повної перевірки фактів та обставин, викладених в заяві про кримінальне правопорушення та не вжито усіх відповідних заходів, передбачених чинним КПК України.

Посилаючись на викладене, керуючись зокрема ст.ст.214, 303, 307 КПК України, просив слідчого суддю: зобов`язати уповноважених службових осіб другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) ТУ ДБР у м.Миколаєві внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про кримінальне правопорушення, за ознаками ч.2 ст.367 КК України відповідно до поданої заяви про вчинення кримінального правопорушення з боку слідчого відділення поліції №1 Одеського РУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 , яка 21.05.2024 року подана в інтересах ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судовому засіданні, заявника підтримав подану скаргу та просив її задовольнити. При цьому додатково пояснив, що матеріальна ознака у заяві про вчинення кримінального правопорушення не зазначалася, оскільки тяжкі наслідки полягають у зволіканні службових осіб органу досудового розслідування із збиранням доказів, а матеріальна шкода відсутня.

2. Заперечення на скаргу та позиція слідчого.

Слідчий в судове засідання не з`явися, про причини своєї неявки слідчого суддю не повідомив, хоча про день, час та місце розгляду скаргу був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України, відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

3. Висновки слідчого судді.

Заслухавши заявника, ознайомившись зі скаргою та дослідивши додані до скарги документи, слідчий суддя виходить з наступного.

Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 КПК України передбачено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим Кодексом та іншими законами України.

Застосування належної правової процедури у кримінальному провадженні це встановлені кримінальним процесуальним законодавством способи реалізації норм кримінального процесуального права, що забезпечують досягнення цілей правового регулювання кримінальних процесуальних відносин у сфері порядку досудового розслідування та судового розгляду. Воно означає не лише те, що всі дії процесуальних суб`єктів мають відповідати вимогам закону, адже в такому випадку це завдання розчиняється в приписах засади законності. Крім того, такі дії мають виникати із наявних повноважень і перебувати в адекватному співвідношенні з конкретним процесуальним завданням, яке виникає в певний момент досудового розслідування і судового розгляду кримінального провадження. Таке адекватне співвідношення приводить до принципу пропорційності.

Належна правова процедура має застосування як під час судового розгляду, так і на стадії досудового розслідування.

Згідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Зі ст.26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Главою 26 КПК України передбачений інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності на стадії досудового розслідування, який служить вихідною гарантією захисту прав учасників кримінального провадження і є однією із засад кримінального провадження.

Положення п.1 ч.1 ст.303 КПК України передбачають можливість оскарження на досудовому провадженні бездіяльності слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

Відповідно до ч.1 ст.214 КПК України слідчий невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Згідно ч.5 п.4 ст.214 КПК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела. До ЄРДР також вносяться відомості про попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Пунктом 1.2 розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань встановлено, що відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам п.4 ч.5 ст.214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення. До Реєстру підлягають внесенню відомості, які характеризують кримінальне правопорушення (п. 2.2 розділу ІІ положення).

Системний аналіз положень кримінального процесуального закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять відомості про кримінальне правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. До того ж законодавцем розмежовано поняття внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР у відповідності до положень ч.1 ст.214 КПК України та прийняття і реєстрації відповідних заяв, про що йдеться у ч.4 ст.214 КПК України.

Отже, предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність слідчого щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто така заява, як передумова для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні має містити достатні дані про наявність в описаній заявником події ознак кримінально-караного діяння.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі №818/1526/18, у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Слідчим суддею встановлено, що 21.05.2024 року адвокат ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 , звернувся до ТУ ДБР у м.Миколаєві із заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбачених ч.2 ст.367 КК України. При цьому, заявником зазначено, що вчинені кримінальні правопорушення потягли за собою порушення прав потерпілого ОСОБА_4 в кримінальних провадженнях та систематичне затягування досудового розслідування, втрату можливості вчасно та повно встановити всі обставини справи, зібрати необхідні докази та повно і об`єктивно провести досудове розслідування по кримінальних провадженнях №0000959 від 20.04.2019 р. і №0000108 від 17.02.2022 р.

Листом від 05.06.2024 року Другий слідчий відділ (з дислокацією у місті Одесі) ТУ ДБР у м.Миколаєві повідомив заявнику, що вивченням змісту заяви встановлено, що на теперішній час вона не містить об`єктивних обставин, які можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, досудове розслідування яких здійснюється слідчими органів Державного бюро розслідувань. Ураховуючи вищевикладене, підстави для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на теперішній час відсутні.

Слідчий суддя наголошує, що до ЄРДР вносяться не будь-які заяви, які надходять до органів досудового розслідування, а лише відомості про кримінальне правопорушення, коли такі відомості викладені особою в заяві чи повідомленні про кримінальне правопорушення.

Відмінністю заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення від будь-якого іншого звернення є викладення в такій заяві об`єктивних даних, які дійсно свідчать про наявність ознак відповідного кримінального правопорушення. Якщо таких даних немає, то такі відомості не можуть вважатися такими, що мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Так, відповідно до п.3 примітки ст.364 КК України передбачено, що істотною шкодою у статтях 364, 364-1, 365, 365-2, 367 вважається така шкода, яка в сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, а згідно з п.4 цієї примітки, тяжкими наслідками у статтях 364-367 вважаються такі наслідки, які у двісті п`ятдесят і більше разів перевищують неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Проте, у заяві про вчинення кримінального правопорушення, поданого на адресу ТУ ДБР у м.Миколаєві, матеріальний вимір тяжких наслідків відсутній. Вказану обставину, під час судового засідання також підтвердив й заявник.

Тобто, подана адвокатом ОСОБА_3 заява про вчинення кримінального правопорушення від 21.05.2024 року, до ТУ ДБР у м.Миколаєві за своїм змістом та суттю не є повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, оскільки зазначена у заяві нематеріальна форма тяжких наслідків, не відповідає обов`язковій ознаці - суспільній небезпеці саме у матеріальній формі, при наявності якої саме й настає кримінальна відповідальність за вищевказаною статтею КК України.

Отже, заява адвоката ОСОБА_3 не містить об`єктивних відомостей, які підтверджували би реальність конкретної події кримінального правопорушення, зокрема, що шкода була істотною або настали тяжкі наслідки.

Так, відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 13.12.2018 року по справі №569/6812/15-к (матеріальний вимір істотної шкоди), виходячи з буквального розуміння змісту пункту 3 примітки до ст.364 КК України (в редакції, що діяла на час розгляду кримінального провадження), істотна шкода може мати виключно матеріальний вимір і перераховуватися в матеріальний еквівалент. Суди зробили помилковий висновок про те, що істотна шкода, у розумінні п.3 примітки до ст.364 КК України, може мати і нематеріальний вимір і є оціночною категорією.

А згідно з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постановах від 23.01.2020 року по справі №466/7075/14 та від 17.08.2021 року по справі №484/1376/18, службова недбалість належить до злочинів з матеріальним складом, який визнається закінченим з моменту заподіяння істотної шкоди, яка у 100 і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян (ч.1 ст.367 КК), чи тяжких наслідків, які у 250 і більше разів перевищують неоподаткований мінімум доходів громадян (ч.2 ст.367 КК).

При цьому, слідчий суддя вважає, що для перевірки відомостей, зазначених в заяві відсутня необхідність у провеженні певних слідчих дій для здобуття та дослідження вже наданих доказів, які можуть свідчити про наявність чи відсутність в діях осіб ознак кримінального правопорушення, оскільки такий занадто формальний підхід свідчить про неадекватне застосування належної правої процедури коли для розсудливої людини вже на стадії прийняття заяви очевидно відомо, що діяння не містить обов`язкових ознак кримінального правопорушення, а саме: суспільної небезпеки, яка передбачена нормами КК України.

В противному випадку, кримінальна відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення кримінального правопорушення (ст.383 КК України), втратила би сенс.

Вказані висновки слідчого судді абсолютно точно узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 30.09.2021 по справі №556/450/18, відповідно до якої підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім`ям, по-батькові (найменуванням) потерпілого або заявника, серед іншого, вноситься до ЄРДР.

Вирішальним чинником для внесення відомостей до ЄРДР за повідомленням є саме наявність у цьому повідомленні обставин, які свідчать про кримінальне правопорушення, а не вказана автором назва поданого документа. Ініціювати процедуру кримінального переслідування доцільно лише у випадку, коли наявні підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення. Безпідставне відкриття кримінального провадження є недопустимим і може порушувати права конкретних осіб, відносно яких таке провадження ініційоване, а також є неефективним з точки зору використання державних ресурсів.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що скарга заявника є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.2 ст.307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303, 307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

1. У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) ТУ ДБР у м.Миколаєві, яка полягала у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відмовити.

2. Роз`яснити, що відповідно до п.4 ч.5 ст.214 КПК України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань зокрема вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

3. Ця ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення шляхом подачі на неї апеляційної скарги.

Слідчий суддя ОСОБА_1