Справа № 153/321/24
Провадження №11-кп/801/615/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2024 року м. Вінниця

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження № 0000001, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.01.2024 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Могилів-Подільської окружної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Ямпільського районного суду Вінницької області від 12 березня 2024 року по обвинуваченню

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Клембівка, Ямпільського району, Вінницької області, українця, громадянина України, проживаючого по АДРЕСА_1 , із середньо-спеціальною освітою, не працюючого, розлученого, раніше судимого:

-29 січня 2024 року Ямпільським районним судом Вінницької області за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання із встановленням іспитового строку тривалістю два роки,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, -

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Ямпільського районного суду Вінницької області від 12 березня 2024 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді громадських робіт на строк 200 (двісті) годин.

На підставі ч. 3 ст. 72 КК України вирок Ямпільського районного суду Вінницької області від 29 січня 2024 року у справі № 153/1531/23 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України ухвалено виконувати самостійно.

Вирішено питання долю речових доказів.

Судом установлено, що ОСОБА_8 29 грудня 2023 року близько 16 години 30 хвилин перебуваючи на проїжджій частині дороги поряд з домоволодінням АДРЕСА_2 , зустрів ОСОБА_9 , з якою раніше перебував у неприязних відносинах, через неодноразові словесні суперечки на побутовому ґрунті. При цьому, між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 знову виникла словесна суперечка, під час якої у ОСОБА_8 виник умисел на заподіяння ОСОБА_9 тілесних ушкоджень. У ході вказаної суперечки ОСОБА_8 перебуваючи на проїжджій частині дороги, неподалік домоволодіння АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, з метою спричинення тілесних ушкоджень, 29 грудня 2023 року близько 16 години 40 хвилин кулаками рук наніс ОСОБА_9 п`ять ударів в ділянку голови та шиї ззаду. Вказаними протиправними діями ОСОБА_8 спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді синців по задній поверхні шиї у верхній третині, які відповідно до висновку експерта №4 від 02 січня 2024 року по ступеню тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.

В апеляційній скарзі прокурора у кримінальному провадженні прокурора Могилів-Подільської окружної прокуратури ОСОБА_7 ставиться питання про зміну вироку Ямпільського районного суду Вінницької області від 12 березня 2024 року в частині визначення остаточного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Просить винести своє рішення, яким виключити з мотивувальної та резолютивної частини вироку посилання про визначення остаточного покарання на застосування ч. 3 ст. 72 КК України, вказавши про самостійне виконання вироку Ямпільського районного суду Вінницької області від 29.01.2024 у справі №153/1531/23 на підставі ч. 4 ст. 70 КК України.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом при визначенні ОСОБА_8 остаточного покарання застосовано ч. 3 ст. 72 КК України, яка з огляду на призначене у даній справі покарання у виді громадських робіт, застосуванню не підлягала.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги прокурора з підстав, викладених в ній та просив задовольнити в повному об`ємі.

Обвинувачений ОСОБА_8 та потерпіла ОСОБА_9 в судове засідання не з`явились, судом повідомлялись належним чином про час та місце судового засідання, про що свідчать повернуті до суду рекомендовані повідомлення про вручення повістки. Неявка зазначених осіб не перешкоджає апеляційному розгляду.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідача, виступ прокурора, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задовольнити з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Як убачається з вироку, суд правильно встановив фактичні обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого проступку. Даний висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та належним чином перевірених судом доказах, які в апеляційній скарзі не заперечуються і перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

Доводи ж апеляційної скарги прокурора в частині неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність є слушними.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Ямпільського районного суду Вінницької області від 12 березня 2024 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді 200 (двохсот) годин громадських робіт.

На підставі ч. 3 ст. 72 КК України вирок Ямпільського районного суду Вінницької області від 29 січня 2024 року відносно ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 185 КК України, яким йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років та звільнено від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 (два) роки ухвалено виконувати самостійно.

Так, судом при визначенні ОСОБА_8 остаточного покарання застосовано ч. 3 ст. 72 КК України, яка з огляду на призначене у даній справі покарання у видi громадських робіт, застосуванню не підлягала.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, оскаржуваним вироком ОСОБА_8 засуджено за кримінальне правопорушення (проступок), який ним вчинено 29.12.2023, тобто до постановлення Ямпільським районним судом Вінницької області стосовно нього вироку від 29.01.2024 у іншій справі, через що остаточне покарання ОСОБА_8 у даній справі повинно бути визначено відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, згідно якої покарання призначається за правилами, передбаченими в частинах першій-третій цієї статті якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.

Також, при визначенні остаточного покарання слід виходити з того, що призначене ОСОБА_8 у даній справі покарання у виді громадських робіт належить відбувати реально.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» вiд 24.10.2003 коли особа, щодо якої було застосоване звільнення з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі, злочин, за який вона засуджується до покарання що належить відбувати реально, застосування принципів поглинання, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Також, у 11. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України вiд 29.06.1990 №5 «Про виконання судами України законодавства i постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ i постановлення вироку» та п. 29 постанови Пленуму Верховного Суду України вiд 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» акцентовано увагу судів на необхідності точного виконання вимог закону про зміст резолютивної частини обвинувального вироку, яка повинна бути викладена чітко та ясно, щоб при виконанні вироку не виникало сумнівів щодо виду та розміру покарання, призначеного судом та зміст інших рішень, викладених у цій частині вироку.

Таким чином, після постановлення вироку у даній справі та призначення покарання у виді громадських робіт, що належить відбувати реально, остаточне покарання повинно бути призначено на підставі ч.4 ст. 70 КК України шляхом самостійного виконання вироку Ямпільського районного суду Вінницької області від 29.01.2024 у справі №153/1531/23, яким ОСОБА_8 звільнено від покарання з випробуванням.

Таке неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 407, п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 2 ст. 413 КПК України є підставою для зміни судового рішення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 413, 419 КПК України апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Могилів-Подільської окружної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Ямпільського районного суду Вінницької області від 12 березня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000001, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.01.2024 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України змінити через неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність.

Виключити з мотивувальної та резолютивної частини вироку вказівку про визначення остаточного покарання із застосуванням ч. 3 ст. 72 КК України, вказавши про самостійне виконання вироку Ямпільського районного суду Вінницької області від 29.01.2024 у справі №153/1531/23 на підставі ч. 4 ст. 70 КК України.

В решті вирок залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, в той самий строк з моменту вручення копії ухвали.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді: