ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2100/24 Справа № 208/9055/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000578 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 08 квітні 2024 року, ухвалений стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, офіційно не працевлаштований, освіта середньотехнічна, одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскаржуваного рішення.

Вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 08 квітні 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді 8 років позбавлення волі.

Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 2 ст. 121 КК України, як заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

За встановлених судом обставин та детально викладених у вироку суду приблизно о 08.30 годині 22.09.2021 року, ОСОБА_7 разом з раніше незнайомим ОСОБА_9 , перебував неподалік магазинів, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 , де на ґрунті особистої неприязні між ними виник словесний конфлікт.

В ході зазначеного конфлікту у ОСОБА_10 раптово виник протиправний умисел спрямований на заподіяння ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, реалізовуючи який він стоячи поруч з останнім, діючи цілеспрямовано, розуміючи, що шляхом нанесення удару кулаками людини можливо спричинити їй тілесні ушкодження, передбачаючи такі наслідки та свідомо допускаючи їх настання, наніс потерпілому близько трьох ударів в область голови, після чого наніс близько трьох ударів кулаками лівої та правої руки в область спини та в область правої та лівої частини тулуба, внаслідок яких ОСОБА_11 впав на правий бік.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, ОСОБА_12 діючи цілеспрямовано, розуміючи, що шляхом нанесення ударів ногами в тіло людини можливо заподіяти їй тілесні ушкодження, передбачаючи такі наслідки та свідомо допускаючи їх настання, лівою та правою ногою наніс потерпілому близько чотирьох ударів в область лівої бічної сторони тулуба.

В повному обсязі реалізувавши свій протиправний умисел на заподіяння ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, Агріпішин залишив місце вчинення кримінального правопорушення.

В результаті умисних злочинних дій Агріпішина, Щербині заподіяно тілесні ушкодження у вигляді тупої травми тулуба з переломами 10-го ребра ліворуч, раною селезінки з внутрішньо-черевною кровотечею, які по ознаці небезпеки для життя відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, та в даному випадку призвели до смерті потерпілого, яка настала близько 07.00 08.00 годині 23.09.2021 року.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги, захисник посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду, а також невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Так, захисник зазначає, що суд не перевірив версію обвинуваченого, який вказував, що потерпілий на нього напав з предметом розбитою пляшкою в руках, та не надав належної оцінки показам свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 в цій частині. Захисник звертає увагу на те, що дії потерпілого свідчать про послідовний і наполегливий намір завдати шкоди здоров`ю під час створення ним конфлікту, а відтак у обвинуваченого були розумі підстави припускати, що саме по собі падіння потерпілого на землю не свідчило про його остаточну відмову від продовження агресивних дій в сторону обвинуваченого.

Не погоджуючись з поданою захисником апеляційною скаргою, прокурор подав заперечення на неї, в яких вказує про законність а обґрунтованість вироку суду.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник та обвинувачений підтримали подану апеляційну скаргу і з викладених у ній підстав, просили її задовольнити, вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника, а вирок суду вважала законним та обґрунтованим у зв`язку з чим просила залишити його без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника та матеріали кримінального провадження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вищезазначених вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі, з огляду на наступне.

З матеріалів цього провадження видно, що, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину, є обґрунтованим та належним чином мотивованим, з ним погоджується і апеляційний суд.

Такий висновок зроблено на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, безпосередньо дослідженими та перевіреними під час судового розгляду з дотриманням ст. 23 КПК України й оціненими відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу.

Як видно з оскарженого вироку суду, ОСОБА_7 визнано винуватим заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

В основу обвинувального вироку судом першої інстанції покладено показання, зокрема, свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , свідка ОСОБА_19 , експерта ОСОБА_20 , а також письмові докази, які зібрані під час досудового розслідування та безпосередньо досліджені судом першої інстанції.

Так, допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , пояснили, що обвинувачений підбіг до потерпілого та став його бити руками та ногами, від чого останній впав на землю, при цьому, свідки зазначили, що потерпілий лежачи на землі ніякого опору обвинуваченому не чинив. Після побиття, обвинувачений пішов, залишивши місце вчинення кримінального правопорушення, а потерпілий залишився лежати на землі.

При цьому свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_18 зазначили що знали загиблого, ніколи не бачили його агресивним, охарактеризували його як добру людину.

З протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.09.2021 та 24.09.2021 року, видно, що свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , кожен окремо, впізнали обвинуваченого Агріпішина як чоловіка, котрий 22.09.2021 року, в ранковий час доби, на куті магазину «Продукти» по вулиці Мурахтова, наносив іншому чоловіку удари руками та ногами.

З висновку висновком судово-медичної експертизи №1073-Е від 29.09.2021 року, видно що смерть ОСОБА_9 настала від тупої травми тулуба, яка супроводжувалася переломами 10 ребра ліворуч, раною селезінки, та ускладнилася внутрішньо-черевною кровотечею з гострою крововтратою. Виявлена тупа травма тулубу з переломами 10 ребра ліворуч та раною селезінки з внутрішньо-черевною кровотечею відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, по ознаці небезпеки для життя та в даному випадку призвела до смерті, утворилася від дії тупого твердого предмета (предметів), давність утворення близько доби до настання смерть. Виявлені тілесні ушкодження перебувають в причинному зв`язку з настанням смерті.

Зі свідками ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , кожним окремо, було проведено слідчі експерименти 24.09.2021, про що складено відповідні протоколи, та під час проведення яких свідки, кожен окремо, пояснили та показали де та за яких обставин обвинувачений наносив удари потерпілому, їх кількість, механізм та локалізацію.

Згідно з висновками судово-медичної експертизи № 1073-Е-Д від 30.09.202 року та № 1073-Е-Д-1 від 30.09.2021 року, механізм виникнення пошкоджень не суперечить протоколам проведення слідчих експериментів за участю вищевказаних свідків.

Дослідивши усі надані сторонами докази, надавши кожному з них належну оцінку в аспекті ст. 94 КПК України на предмет належності, допустимості, достовірності та їх сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 поза розумним сумнівом у вчиненні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 121 КК України.

Всупереч твердженням захисника, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув вказане кримінальне провадження, й перевірив версію сторони захисту стосовно необхідної оборони обвинуваченого, обґрунтованого віднісся критично до показів свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , оскільки вказані особи близько знайомі з обвинуваченим та перебувають з ним в сімейних стосунках.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що свідка ОСОБА_13 був свідком лише початку конфлікту потерпілого з обвинуваченим та подальший розвиток події не спостерігав, а свідок ОСОБА_14 взагалі вказувала про те, що після того, як обвинувачений забризкав з балончику потерпілого та штовхнув його від чого той впав, залишив місце конфлікту та потерпілого не бив, що не узгоджується навіть з показами самого обвинуваченого, який не заперечував факту нанесення потерпілому тілесних ушкоджень.

Поряд цим, спростовуючи версію сторони захисту суд першої інстанції, врахував практику Верховного Суду, зокрема правові позиції ВС, викладені у постановах від 12 травня 2020 року (справа №748/1226/18), від 13.12.2022 року у справі №676/1214/21 (провадження N 51-2401км22), від 03 лютого 2022 року (справа 308/2231/18), згідно з якою вирішення питання, чи перебував засуджений у стані необхідної оборони, залежить від сукупності обставин, установлених під час розгляду справи. Зокрема, на підставі всієї сукупності обставин має бути встановлено, чи зазнала особа посягання та чи були її дії зумовлені захистом від такого посягання.

Стан необхідної оборони може виникнути з метою захисту від суспільно небезпечного посягання, і при цьому для констатації перевищення меж необхідної оборони слід установити, що на момент вчинення захисних дій суспільно небезпечне посягання об`єктивно існувало, тобто вже розпочалося і ще не закінчилося.

Наявність посягання передбачає, що посягання вже почалося (чи близьке до цього) і ще не закінчилося. Ця ознака наявності посягання визначає межі необхідної оборони в часі - початковий і кінцевий моменти суспільно небезпечного посягання, у межах якого можлива правомірна оборона.

При цьому оборона не може вважатися правомірною, коли посягання закінчилося і небезпека вже не загрожує особі. Момент фактичного закінчення суспільно небезпечного посягання свідчить про те, що в застосуванні заходів захисту явно відпала потреба.

У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.

Суд першої інстанції проаналізував усю сукупністю обставин справи, а також покази свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , які були безпосередніми свідками події, та повідомили, що обвинувачений наздогнав ОСОБА_11 , ударами кулаків збив потерпілого на землю та продовжив його побиття ногами, та на час нанесення Агріпішиним ударів Щербині ногами, той лежав на асфальтному покритті, ніякого опору від побоїв обвинуваченим не чинив, чисельні удари приходились потерпілому в незахищену спину.

Крім того, судом було допитано і експерта ОСОБА_24 , який пояснив, що ребро потерпілого зламано в двох місцях від сильного механічного впливу, і енергія завданого удару передалась далі, внаслідок чого виник розрив селезінки. Виявлений перелом 10-го ребра не міг виникнути при падінні.

За вказаних обставин суд дійшов висновку, що навіть у випадку нападу ОСОБА_11 з небезпечним предметом в руках на обвинуваченого, право на необхідну оборону виникало саме з моменту нападу та тривало б до падіння Щербини, тобто фактичного закінчення ним суспільно небезпечного посягання і відсутності будь-яких активних дій з його боку стосовно обвинуваченого.

При цьому, заподіяння Агріпішиним потерпілому Щербині, який припинив посягання, тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили його смерть, свідчить не про перевищення меж необхідної оборони, а про умисел розправи.

Що стосується доводів захисника з приводу неповноти судового розгляду, що на його переконання, є підставою для скасування вироку суду, апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема, у разі якщо: судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення; необхідність дослідження тієї чи іншої підстави випливає з нових даних, встановлених при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

В той же час, частиною 1 статті 404 КПК україни визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Посилаючись на неповноту судового розгляду захисник посилається на те, що суд першої інстанції не перевірив версію сторони захисту стосовно необхідної оборони обвинуваченого, шляхом завдання запитань свідкам ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_18 щодо того чи знаходився будь-який предмет в руках потерпілого під час нанесення йому обвинуваченим ударів.

Разом з цим, за змістом п. 15 ч. 1 ст. 7, частин 1-3 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, передбачає самостійне обстоювання сторонами їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, встановленими цим Кодексом, і вони мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав. Натомість суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків.

Суд за приписами ч. 2 ст. 26 КПК України у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень кримінальним процесуальним законом. Змагальність сторін та свобода в поданні ними своїх доказів, доведення перед судом переконливості й обґрунтованості власних тверджень і доводів щодо висунутого обвинувачення є однією із засад кримінального провадження згідно з п. 15 ч. 1 ст. 7 КПК України.

З матеріалів кримінального провадження видно, що суд повністю дотримався вимог статей 10, 22, 26 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і реалізації наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою в наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання всіх учасників процесу розглянуті відповідно до вимог КПК України.

В той же час, під час судового розгляду в суді першої інстанції обвинувачений був забезпечений правовою допомогою адвокатів ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , які були присутніми під час дослідження судом доказів, зокрема і допиті зазначених вище свідків, та не були позбавлені можливості задавати свідкам запитання, які стосувалися обставин кримінального провадження.

Крім того, захисник ОСОБА_8 як в своїй апеляційній скарзі, так і під час апеляційного перегляду не навів, яким чином підтвердження чи спростування зазначених ним обставин вплинули би на доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочині, за обставин встановлених судом, тобто навіть за умови наявності в руках потерпілого небезпечного предмету на час нанесення йому ударів обвинуваченим, не спростовує висновків суду, щодо того, що на момент падіння потерпілого на землю та відсутність з його боку будь-який активних дій, свідчило б закінчення з його боку суспільно небезпечного посягання, а відтак і відсутність у обвинуваченого з того часу права на необхідну оборону.

Отже, у цьому кримінальному провадженні суд дослідив у повному обсязі всі надані сторонами докази, на підставі яких з`ясував усі обставини, передбачені у ст. 91 КПК України, мотивував неврахування окремих із них та дійшов обґрунтованого висновку, що зібрані докази в їх сукупності та взаємозв`язку беззаперечно доводять вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Переконливих і достатніх доводів, які б ставили під сумнів додержання судами приписів статей 84, 91, 94 КПК України, а так само і про те, що судом були відхилені хоча б якісь клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, в апеляційній скарзі захисника не наведено.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначене у відповідності з положеннями ст. ст. 50, 65 КК України з належним врахуванням тяжкості кримінального правопорушення, відомостей про особу обвинуваченого, що відповідає принципам законності, співмірності та справедливості і не оскаржуються в апеляційних скаргах.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для зміни або скасування оскарженого судового рішення, при розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку, що вирок ухвалений у відповідності до вимог кримінального процесуального закону та правильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим відсутні підстави для його зміни або скасування, а доводи апеляційної скарги захисника є необґрунтованими, а відтак його апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 08 квітні 2024 року, ухвалений стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4