Справа №582/1512/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/104/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами
УХВАЛА

Іменем України

20 березня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 582/1512/19 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 16.06.2021, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Первомайськ, Молдова, мешканець АДРЕСА_1

визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

установила:

У поданій апеляційній скарзі та доповненнях до неї захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_11 просить скасувати вирок суду та закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи і вичерпанням можливостей їх отримати, оскільки точне місце ДТП не встановлено, ОСОБА_9 не вчиняв маневру обгону на перехресті та наїзд на мопед, обгін розпочатий у дозволеному місці, його дії не знаходяться в причинному зв`язку з подією ДТП, місцем зіткнення є смуга зустрічного руху, потерпілий не мав права керувати мопедом, гальмівна система якого знаходилась в непрацездатному стані, відсутні докази, які підтверджують вказане у вироку місця вчинення ДТП, додана до протоколу огляду місця події схема не містить всіх необхідних відомостей, відсутні дані про перехрестя, слідчі експерименти є недопустимими доказами, висновок судової автотехнічної експертизи № 1097 від 18.06.2019 є недопустимим доказами, стороною обвинувачення не надані клопотання, на підставі яких призначалися експертизи, порушення потерпілим ПДР призвело до ДТП, судом не взятий до уваги висновок автотехнічного дослідження № 142-03/20 від 09.03.2020, повідомлення про підозру вручене неуповноваженою особою. Крім того, призначаючи покарання, суд першої інстанції не в повній мірі врахував дані, які характеризують обвинуваченого, а саме те, що раніше не судимий, позитивно характеризується, тяжкого хворіє та потребує періодичного проходження медичного обстеження, будучи позбавленим прав керування т/з не зможе виконувати свої посадові обов`язки.

Вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 16.06.2021 ОСОБА_9 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, і йому призначене покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_12 50000 грн у рахунок спричиненої моральної шкоди та 3000 грн процесуальних витрат.

Згідно вироку, 15.11.2018 близько 12:15 ОСОБА_9 керував автомобілем «Daimler Chrysler» д. н. НОМЕР_1 по проїзній частині вул. Київська в с. Кровинці Недригалівського району Сумської області в напрямку м. Суми. Проїжджаючи в районі перехрестя з вул. Лісна, ОСОБА_9 , в порушення вимог 14.6а ПДР, почав виконувати обгін на перехресті, що призвело до наїзду на мотоцикліста ОСОБА_12 , який рухався на мопеді «DELTA» без д. н. з. і виконував маневр поворот ліворуч. Внаслідок ДТП мотоцикліст ОСОБА_13 отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу, доводи прокурора ОСОБА_8 , яка заперечила проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, за обставин, викладених у вироку, відповідають матеріалам кримінального провадження, ґрунтуються на досліджених у суді першої інстанції доказах і є вмотивованими.

Що стосується доводів апеляційної скарги про недоведеність вини ОСОБА_9 , то вони є безпідставними і задоволенню не підлягають, оскільки на підтвердження визнаного доведеним обвинувачення суд першої інстанції у вироку послався на належні, допустимі та достовірні докази, які у своїй сукупності та взаємозв`язку є достатніми для доведення винуватості ОСОБА_9 .

Так, розглянувши кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 за пред`явленим йому обвинуваченням, суд першої інстанції визнав доведеним, що останній, керуючи т/з, допустив порушення правил безпеки дорожнього руху, що заподіяло потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Зокрема, потерпілий ОСОБА_12 надав показання, згідно яких 15.11.2018 він їхав у с. Коровинці в напрямку м. Суми. Доїжджаючи до перехрестя, він завчасно увімкнув покажчик лівого повороту, переконався у відсутності перешкод, став наближатися до перехрестя та зміщуватися вліво, після чого відбувся удар із автомобілем, який здійснював його обмін.

Крім того, суд першої інстанції поклав в основу вироку й інші докази:

- протокол огляду місця події від 15.11.2018, згідно якого оглянуто автодорогу Ромни-Суми с. Коровинці вул. Київська. Зафіксовано місце розташування транспортних засобів, сліди на дорожньому покритті, наявність відділених від транспортного засобу частин, деталей і інших об`єктів, сліди контактної взаємодії особи з навколишніми об`єктами, предметами, зроблені відповідні заміри тощо;

- висновок судової автотехнічної експертизи технічного стану транспортного засобу № 707 від 11.05.2019, згідно якого виявлені несправності рульового керування мопеда «Дельта» не носять експлуатаційний характер і виникли на момент ДТП. Виявленні технічні несправності гальмівного механізму переднього колеса мопеда « ІНФОРМАЦІЯ_2 » не носять аварійний характер і виникли під час експлуатації транспортного засобу, тобто до ДТП. Виявленні технічні несправності ходової частини мопеда « ІНФОРМАЦІЯ_2 » не носять експлуатаційний характер і виникли на момент ДТП;

- висновок судової транспортно-трасологічної експертизи № 708 від 15.05.2019, згідно якого місце зіткнення автомобіля «Daimler Chrysler» н. з. НОМЕР_1 з мопедом «Дельта» знаходиться на проїзній частині, на зустрічній смузі для руху в напрямку м. Суми, перед зафіксованими слідами подряпин, тобто в поздовжньому напрямку на відстані не далі ніж 6,2 м від умовної лінії обраного орієнтиру. Кут між поздовжніми осями автомобіля «Daimler Chrysler» н. з. НОМЕР_1 та мопеда «Дельта» складав від 0 гр. до 5 гр.;

- висновок судової автотехнічної експертизи № 1097 від 18.06.2019, згідно якого: 1-й варіант відповідно показань водія автомобіля «Daimler Chrysler» н. з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_9 . Водій автомобіля «Daimler Chrysler» н. з. НОМЕР_1 ОСОБА_9 повинен був діяти у відповідності з вимогами п. 12.4, 14.6а ПДР. Технічна можливість запобігти виникненню ДТП для водія автомобіля «Daimler Chrysler» н. з. НОМЕР_1 ОСОБА_9 визначалася шляхом виконання ним вимог п. 14.6а ПДР, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру. Дії водія автомобіля «Daimler Chrysler» н. з. НОМЕР_1 ОСОБА_9 не відповідали вимогам п. 14.6а ПДР та знаходилися, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з ДТП. Водій мопеда «Дельта» ОСОБА_12 повинен був діяти у відповідності з вимогами п. 9.2б, 9.4, 10.1, 10.4 ПДР. Технічна можливість запобігти виникненню ДТП для водія мопеда «Дельта» ОСОБА_12 визначалася шляхом виконання ним вимог п. 10.1, 10.4. ПДР, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру. Дії водія мопеда «Дельта» ОСОБА_12 не відповідали вимогам п. 10.1, 10.4 ПДР та знаходилися з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП; 2-й варіант відповідно показань водія мопеда «Дельта» ОСОБА_12 . Водій автомобіля «Daimler Chrysler» н. з. НОМЕР_1 ОСОБА_9 повинен був діяти у відповідності з вимогами п. 10.1, 14.6а ПДР. Технічна можливість запобігти виникненню ДТП для водія автомобіля «Daimler Chrysler» н. з. НОМЕР_1 ОСОБА_9 визначалася шляхом виконання ним вимог п. 10.1, 14.6а ПДР, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру. Дії водія автомобіля «Daimler Chrysler» н. з. НОМЕР_1 ОСОБА_9 не відповідали вимогам п. 10.1, 14.6а ПДР та знаходилися, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням ДТП. Водій мопеда «Дельта» ОСОБА_12 повинен був діяти у відповідності з вимогами п. 10.1, 10.4 ПДР. Технічна можливість запобігти виникненню ДТП не визначалася односторонніми діями водія мопеда «Дельта» ОСОБА_12 , а повністю залежала від виконання водієм автомобіля «Daimler Chrysler» н. з. НОМЕР_1 ОСОБА_9 вимог п. 10.1, 14.6а ПДР. В діях водія мопеда «Дельта» ОСОБА_12 не вбачається невідповідностей вимогам ПДР, які б знаходилися, з технічної точки зору, у причинному зв`язку з виникненням даної ДТП;

- висновок судової автотехнічної експертизи технічного стану транспортного засобу № 706 від 07.05.2019, згідно якого рульове керування, гальмівна система та ходова частина автомобіля «Daimler Chrysler» н. з. НОМЕР_1 виконували свої функції та знаходилися у працездатному стані;

- висновок експерта № 16 судової медичної експертизи від 04.02.2019, згідно якого ОСОБА_12 знаходився на стаціонарному лікуванні з діагнозом: Поєднана краніоскелетна травма ВЧМТ. Лінійний перелом луски і пірамідки лівої скроневої кістки. Отогемолікворея зліва. Травматичний розрив барабанної перетинки зліва. Закритий перелом лівої ключиці зі зміщенням відломків. Забійна рана правої скроневої ділянки. Садна лівої скулової ділянки. Характер пошкоджень вказує на те, що вони могли утворитися при травматичному контакті з тупими, твердими предметами, можливо під час ДТП. Пошкодження можуть відповідати терміну 15.11.2018. Тілесні ушкодження в ділянці голови у вигляді забійної рани, переломів луски і пірамідки лівої скроневої кістки відноситься до тяжких тілесних пошкоджень по критерію небезпеки для життя. Закритий перелом лівої ключиці потребує тривалого лікування (більше 3-х тижнів) і відноситься до середньої тяжкості по критерію тривалості розладу здоров`я;

- протокол слідчого експерименту від 16.04.2019 за участю потерпілого ОСОБА_12 , проведений з метою перевірки і уточнення відомостей про ДТП. Згідно протоколу на місці ДТП потерпілий ОСОБА_12 розповів, що 15.11.2018 він на мопеді рухався по вул. Київській в с. Коровинці у напрямку смт Недригайлів зі швидкістю біля 25 км/год. Під`їхавши до магазину, який розташований по вул. Київська, він увімкнув покажчик лівого повороту, подивився в дзеркало заднього виду, виявив, що за ним рухається попутній автомобіль. Впевнившись, що той автомобіль знаходиться на великій відстані, він почав виконувати маневр повороту ліворуч. Зміщуючись ліворуч він відчув удар в ліву сторону мопеду та впав на дорогу. Встановлено, що на момент коли водій попереду в дзеркало заднього виду звернув увагу на автомобіль, що рухається позаду та увімкнув покажчик повороту, відстань між передніми частинами т/з в даний час складала більше 139,4 м. Швидкість мопеда в цей час складала приблизно 25 км/год. Водій мопеду вказав, що місце зіткнення транспортних засобів розташоване на його смузі руху на відстані 4,2 м до умовної лінії орієнтиру та в 0,6 м до розділової лінії дорожньої розмітки;

- протокол слідчого експерименту від 08.07.2019 за участю підозрюваного ОСОБА_9 , проведений з метою перевірки і уточнення відомостей про обставини ДТП. Згідно протоколу на місці ДТП ОСОБА_9 пояснив, що 15.11.2018 він керував автомобілем «Спринтер» д. н. НОМЕР_1 на автодорозі «Київ-Суми-Юнаківка» в напрямку смт Недригайлів. Рухаючись зі швидкістю близько 50-60 км/год. він виявив мопедиста, який рухався у попутному напрямку зі швидкістю біля 25-30 км/год. Прийнявши рішення про намір обгону, він увімкнув покажчик повороту, змістився на зустрічну смугу руху та, рухаючись по ній, виконав обгін мопедиста. Коли мопедист пропав з поля зору, то ОСОБА_9 почув хлопок з правої сторони автомобіля. Він побачив, що позаду нього на проїзній частині лежить мопедист, після чого він увімкнув поворот та зупинився на правому узбіччі. Водій вказав положення, в якому авто рухалося по зустрічній смузі без зміни напрямку руху даного положення, до положення на момент зіткнення автомобіль подолав відстань 25,4 м. У подальшому водій вказав взаємне розміщення автомобіля та мопеду. На проїзній частині на момент початку зміщення ліворуч автомобіля (початок маневру обгону) у вказаному положенні передній край мопеду знаходився на відстані 23,3 м до умовної лінії орієнтиру та в 1,6 м від розділової лінії дорожньої розмітки, відстань між передніми частинами т/з складала 26,4 м. Правий передній край автомобіля розміщувався на відставні 2,3 м від розділової лінії дорожньої розмітки. Швидкості руху транспортних засобів на цей момент автомобіля 50-60 км/год, мопеду 25-30 км/год;

- лист Служби автомобільних доріг у Сумській області від 06.02.2020, згідно якого дорожні знаки на автомобільній дорозі Н-07 Київ-Суми-Юнаківка в межах с. Коровинці встановлені відповідно до Проекту організації дорожнього руху (ОДР), погодженого Управлінням ДАІ УМВС України в Сумській області.

Оцінивши всі зібрані докази відповідно ст. 94 КПК з точки зору їх належності, достовірності й допустимості, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції, здійснивши судовий розгляд у межах пред`явленого обвинувачення, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення.

Наводячи докази на підтвердження встановлених обставин, суд першої інстанції, як того і передбачають положення ст. 374 КПК, надав належну правову оцінку запереченням сторони захисту на пред`явлене обвинувачення, зокрема відносно того, що точне місце ДТП не встановлено, при цьому ОСОБА_9 не порушував п. 14.6а ПДР, оскільки не здійснював обгін на перехресті.

Згідно висновку судової транспортно-трасологічної експертизи № 708 місце зіткнення автомобіля «Daimler Chrysler» н. з. НОМЕР_1 з мопедом «Дельта» знаходиться на проїзній частині, на зустрічній смузі для руху в напрямку м. Суми, в поздовжньому напрямку на відстані не далі ніж 6,2 м від умовної лінії обраного орієнтиру. Такого висновку експерт дійшов на підставі слідової картини місця ДТП, зокрема розташування фрагменту корпусу панелі приладів мопеда та трьох слідів подряпин на дорожньому покритті.

З наведеного слідує, що місце зіткнення знаходиться не далі ніж 6.2 м від умовної лінії обраного орієнтиру, але не ближче ніж 6.9 м до початку перехрестя, враховуючи те, що відстань від умовної лінії орієнтиру до початку перехрестя становить 13.1. При цьому, схема ДТП не містить відомостей про те, що зіткнення відбулось саме за 13 м до перехрестя, як на це вказує сторона захисту.

У той же, швидкість керованого обвинуваченим автомобіля становила 50-60 км/год., що хоча достовірно і не встановлено, але саме про таку швидкість 50-60 км/год. вказував сам обвинувачений, і саме така швидкість бралася при встановленні фактичних обставин ДТП, у тому числі при проведенні експертиз. У такому разі при швидкості 50 км/год. обвинувачений долав відстань 13,88 м/сек., а у випадку швидкості 60 км/год. 16,66 м/сек.

Таким чином, навіть якщо від місця зіткнення до перехрестя відстань складала 12,95 м (від місця уламків до перехрестя), яку автомобіль долав менше ніж за секунду, то за умови, що автомобіль рухався з вказаною вище швидкістю, а мопед зі швидкістю 25-30 км/год (8,33 м/сек.), автомобіль під керуванням обвинуваченого в будь-якому випадку вже перебував на смузі зустрічного руху та на перехресті на момент закінчення обгону, що заборонено п. 14.6а ПДР.

Крім того, ОСОБА_9 для здійснення обгону перетнув дорожню розмітку, яка попереджала його про наближення до вузької суцільної лінії розмітки (перехрестя), тому він повинен був відмовитися від виконання обгону, що запобігло б ДТП, оскільки потерпілий безперешкодно зміг би закінчити розпочатий ним маневр повороту ліворуч, вважаючи, що в цей момент на смузі зустрічного руху в попутному напрямку не буде знаходитись т/з, який здійснює його обгін.

Таким чином, та обставина, що місце зіткнення транспортних засобів знаходиться не безпосередньо на перехресті, жодним чином не впливає на наявність в діях ОСОБА_9 складу злочину, оскільки останній за жодних умов не встиг би завершити маневр обгону до початку перехрестя, хоча і перетнув дорожню розмітку в дозволеному місці, але одразу після якої була розмітка вже 1.1, виїзд на яку заборонено.

Показання потерпілого з приводу того, що зіткнення відбулось на смузі його руху також не впливають на встановлені обставини, оскільки таке відтворення обставин події пов`язано із суб`єктивними особливостями фіксації в пам`яті особи, у той час як місце ДТП встановлено на підставі сукупності інших доказів, у тому числі показань обвинуваченого.

Формулювання у вироку обвинувачення відносно того, що обвинувачений допустив саме «наїзд» на т/з потерпілого, а не «зіткнення», не впливає на об`єктивну сторону злочину, оскільки по своїй суті вказані терміни є схожими та у світлі обставини цієї справи за своїм лексичним значенням відображають одні і ті ж самі дії обвинуваченого, які стали наслідком порушення ним п. 14.6а ПДР.

Відсутність у потерпілого права на керування відповідним транспортним засобом, а також непрацездатний стан гальмівної системи керованого ним мопеда ніяк не вплинули на рішення обвинуваченого розпочати обгін перед перехрестям та не знаходяться у причинному зв`язку з наслідками, що настали. Питання увімкнення потерпілим світлових покажчиків повороту ні під час досудового розслідування, ні в суді першої інстанції не з`ясовувалися, а показання свідка ОСОБА_14 не були предметом безпосереднього дослідження в суді.

Є необгрунтованими доводи апеляційної скарги відносно того, що потерпілий не здійснював маневр повороту ліворуч, оскільки згідно висновку вказаної експертизи № 708 кут між поздовжніми осями автомобіля «Daimler Chrysler» н. з. НОМЕР_1 та мопеда «Дельта» складав від 0 гр. до 5 гр., що зображено як схематично, так і шляхом розташування одного т/з по відношенню до іншого, які відображають загальну картину та не містять суттєвих суперечностей, як на цьому наголошує сторона захисту. Наявність на транспортних засобах декількох пошкоджень цілком узгоджується із встановленими обставинами щодо механізму спричинення ДТП.

Факт вчинення ДТП на перехресті вулиць Лісна та Київська в с. Коровинці об`єктивно підтверджується протоколами огляду місця ДТП, слідчих експериментів, показаннями потерпілого та матеріалами кримінального провадження у сукупності. Наявне позначення на другому аркуші протоколу огляду місця ДТП про те, що цей огляд проведено на вулиці «московська» є очевидною технічною помилкою, яка не впливає на правильне встановлення місця вчинення злочину.

Всі наведені в апеляційній скарзі аргументи щодо наявних недоліків при складанні протоколу огляду місця ДТП не впливають на допустимість цього доказу в розумінні ст. 87 КПК.

Судом першої інстанції не встановлювався факт автоматичного регулювання руху на місці ДТП, а лише помилково зазначений один із способів регулювання руху, що вказані у бланку протоколу огляду місця ДТП з пустими графами для заповнення. При цьому, згідно цього ж протоколу, світлофор на перехресті був відсутній.

Доводи апеляційної скарги захисника відносно того, що висновок автотехічної експертизи № 1097 є недопустимим доказом, не можуть бути прийнятими до уваги, так як ця експертиза проведена на виконання ухвали слідчого, і будь-яких підстав вважати, що вихідні дані, на підставі якої сформовано висновок експерта, отримана у не визначеному законом порядку збирання доказів матеріали провадження не містять. Відсутність в матеріалах кримінального провадження відомостей щодо надання експерту необхідних матеріалів для проведення експертизи не свідчить про те, що така документація не використовувалася для дослідження взагалі чи була отримана у не процесуальний спосіб.

Зміст висновку експерта цілком відповідає вимогам ст. 101, 102 КПК, і містить необхідні відомості щодо механізму спричинення ДТП. Вказаний висновок складений атестованим експертом, який попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385 КК за надання завідомо неправдивого висновку та за відмову або ухилення від дачі висновку, тому підстави вважати висновок експертизи необ`єктивним або таким, що суперечать вимогам закону, відсутні.

Не можуть бути прийнятими до уваги і доводи апеляційної скарги щодо набуття ОСОБА_9 статусу підозрюваного, оскільки згідно реєстру матеріалів досудового розслідування про підозру ОСОБА_9 08.07.2019 повідомив слідчий СВ Лебединського ВП ОСОБА_15 .

На підтвердження повноважень слідчого прокурором на стадії апеляційного розгляду надано постанову про призначення групи слідчих від 14.06.2019, до складу якої входив зокрема слідчий ОСОБА_15 .

Обвинувальний акт затверджений та вручений 21.11.2019, що вбачається як із самого обвинувального акта, так і розписки сторони захисту про його отримання, тому зазначена в реєстрі дата отримання 07.11.2019 є технічною помилкою, що також підтверджується листом керівника Роменської окружної прокуратури.

Суд першої інстанції обгрунтовано не взяв до уваги висновок автотехічного дослідження № 142-03/20 від 09.03.2020, згідно якого: водій ОСОБА_9 не мав технічної можливості уникнути зіткнення, а водій ОСОБА_12 мав технічну можливість уникнути зіткнення шляхом дотримання вимог п. 10.1, 14.3 та дорожньої розмітки 1.1 ПДР; у діях водія ОСОБА_9 вбачається невідповідність вимогам п. 12.4, 14.6а, але така невідповідність не перебуває у причинному зв`язку із настанням даної ДТП; у діях водія ОСОБА_12 вбачається невідповідність вимогам п. 10.1, 14.3 та дорожньої розмітки 1.1 ПДР і така невідповідність перебуває у причинному зв`язку із настанням даної ДТП.

Такого висновку експерт дійшов на підставі того, що від одноосібних дій ОСОБА_9 виникнення небезпеки для руху та подальший розвиток ДТП не залежав, він не мав технічної можливості уникнути зіткнення, оскільки потерпілий, не доїхавши до перехрестя, почав зміщуватись вліво та, перетнувши вузьку суцільну лінію, зіткнувся із боковою правою частиною автомобіля під керуванням ОСОБА_9 не ближче 6.9 м до початку перехрестя.

Вирішуючи питання наявності чи відсутності в діях ОСОБА_9 причинного зв`язку з наслідками, що настали, необхідно враховувати, що диспозиція правопорушення, передбаченого ст. 286 КК, сформульована законодавцем як бланкетна, тому для встановлення ознак об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого даною нормою закону України про кримінальну відповідальність, потрібно проаналізувати ті нормативно-правові акти, які унормовують правила безпеки руху й експлуатації транспорту, насамперед ПДР, для з`ясування, які саме порушення цих правил були допущені особою, яка керувала т/з у момент ДТП. При цьому належить враховувати, що злочин, передбачений ст. 286 КК, є злочином із так званим матеріальним складом, і обов`язковою ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння (дію чи бездіяльність), є не будь-які з допущених особою порушень ПДР, а лише ті з них, які спричиняють (викликають, породжують) суспільно небезпечні наслідки, передбачені ч. 1, 2, 3 ст. 286 КК, тобто тільки такі порушення ПДР, які є причиною настання цих наслідків і, отже, перебувають із ними у причинному зв`язку.

Об`єктивна сторона складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК, включає такі обов`язкові елементи: діяння (дія або бездіяльність); обстановка; суспільно-небезпечні наслідки (середньої тяжкості тілесне ушкодження, смерть потерпілого або тяжке тілесне ушкодження, загибель кількох осіб); причинний зв`язок між суспільно небезпечним діянням та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.

Діяння полягає в порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту. Воно може вчинятися шляхом дії або бездіяльності й полягати: 1) у вчиненні дій, заборонених правилами 2) у невиконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити відповідно до вимог правил безпеки руху й експлуатації транспорту. Обстановка вчинення злочину характеризується тим, що діяння вчиняється та наслідки настають в обстановці дорожнього руху. Причинний зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винуватою особою, неминуче зумовлює шкідливі наслідки, передбачені ст. 286 КК.

Допущені особою, яка керує т/з, порушення ПДР можуть бути умовно поділені на дві групи: а) порушення, які самі собою (без порушення інших правил ПДР) не здатні викликати наслідки, зазначені у ст. 286 КК; б) порушення, які самі собою (навіть без будь-яких інших додаткових факторів) містять реальну можливість настання наслідків і тим самим виступають як головна, вирішальна умова, без якої наслідки не настали б і яка з неминучістю викликає (породжує) їх у конкретній ДТП, що мала місце.

Під час розгляду кримінального провадження суд зобов`язаний виявити, встановити і вказати в мотивувальній частині вироку порушення ПДР, які мали місце під час конкретної ДТП, але водночас він повинен чітко зазначати у вироку, які саме з цих порушень були причиною настання наслідків, передбачених ст. 286 КК, тобто знаходилися у причинному зв`язку з ними, а які з цих порушень виконали лише функцію умов, що їм сприяли.

Тільки порушення ПДР, які містять у собі реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і виступають безпосередньою причиною їх настання у кожному конкретному випадку ДТП, є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст. 286 КК. Тобто склад правопорушення, передбаченого ст. 286 КК, утворює не будь-яке недотримання особою, яка керує т/з, вимог ПДР, а лише таке, що безпосередньо призвело до зазначених у цій статті наслідків.

Наведені вище докази підтверджують висновок суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, оскільки останній не врахував дорожню обстановку та почав виконувати маневр на перехресті (п. 14.6а ПДР), що знаходиться в причинному зв`язку із заподіянням потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, тобто виступає безпосередньою причиною їх настання та є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу злочину. При цьому, підлягають врахуванню фактичні обставини кримінального правопорушення, характер і черговість порушень, причинний зв`язок між порушеннями правил безпеки дорожнього руху кожного з учасників ДТП і неподільними суспільно небезпечними наслідками, що настали.

Кожен із водіїв мав можливість шляхом виконання ПДР уникнути зіткнення, а отже і спричинення суспільно небезпечних наслідків, але саме дії ОСОБА_9 стали причинною їх настання, незважаючи на можливе порушення ПДР іншим учасником ДТП. Тобто, у випадку дотримання обвинуваченим правила заборони обгону на перехресті, зіткнення не відбулося би ні за яких обставин, не залежно від того, чи дотримувався вимог ПДР ОСОБА_12 , виконуючи маневр повороту.

Що стосується зіткнення транспортних засобів до початку перехрестя, а також не здійснення обвинуваченим саме «наїзду» на мопед потерпілого, то аналіз цих обставин ДТП наведений вище.

Висновки суду про те, що вказана експертиза проведена неуповноваженою особою не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, оскільки експертиза проведена атестованим судовим експертом ОСОБА_16 , який здійснював діяльність у складі юридичної особи, мав кваліфікацію з правом проведення інженерно-технічних експертиз за спеціальністю 10.1 дослідження обставин ДТП, мав відповідне кваліфікаційне свідоцтво.

Однак така невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження не вплинула на вирішення питання про винуватість обвинуваченого, а також на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, обставин і фактів, які могли б вплинути на законність, вмотивованість та/чи обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення щодо доведення винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, і які б не були досліджені чи належним чином не оцінені цим судом, під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено.

Що стосується доводів апеляційної скарги про суворість призначеного обвинуваченому покарання, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу, оскільки положеннями ст. 50 і 65 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, а також відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

З огляду на ці положення кримінального закону при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті (частині статті) Особливої частини КК, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

Згідно ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до кримінальних правопорушень якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості кримінального правопорушення, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за кримінальне правопорушення цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо. При цьому під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду першої чи апеляційної інстанції (прокурора, потерпілого, обвинуваченого чи його захисника), а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо, що визнається (дискреційні повноваження суду) і ЄСПЛ, який, зокрема, у своєму рішенні в справі «Довженко проти України» зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

КСУ у своєму рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що «справедливе застосування норм права передбачає передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

При вирішенні питання про визначення виду і розміру покарання необхідно також враховувати й те, що одним із європейських стандартів кримінального судочинства є принцип «пропорційності», тобто коли призначене особі покарання є непропорційним втручанням держави у права людини (остаточне рішення ЄСПЛ від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12), а тому тяжкість вчиненого кримінального правопорушення не повинна бути основним визначальним фактором щодо покарання. При цьому колегія суддів дотримується автономної концепції поняття «покарання» в усталеній судовій практиці ЄСПЛ, яка передбачає, що «покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів» (рішення від 09.10.2003 у справі «Езех и Коннорс проти Сполученого Королівства» (Ezeh and Connors v. UK), заяви № 39665/98, № 40086/98), хоча це не виключає, що покарання може спрямоване на досягнення кількох цілей, поряд з карою та запобіганням це може бути ще й відшкодування.

При призначенні обвинуваченому покарання, суд першої інстанції дотримався вимог кримінального закону, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який позитивно характеризується, працевлаштований, має похилий вік, вину не визнав, не покаявся, шкоду не відшкодував, та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення покарання у мінімальному розмірі у виді позбавлення волі на строк 3 роки із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, яке на думку колегії суддів відповідає його меті, гуманності, справедливості, фактичним обставинам кримінального провадження, тяжкості вчиненого злочину.

Призначене покарання є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень, і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав людини, воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Матеріали кримінального провадження не містять об`єктивних даних про те, що наявне у обвинуваченого захворювання є перешкодою для відбування ним покарання у виді позбавлення волі.

Необхідність у праві керування транспортними засобами для виконання обвинуваченим своїх посадових обов`язків не свідчить про явну невідповідність покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також не є безумовною підставою для не призначення обвинуваченому цього додаткового покарання, враховуючи те, що суспільна небезпека від наслідків порушення ПДР значно перевищує особисті інтереси обвинуваченого, тому оскаржене судове рішення є належним чином обґрунтованим і вмотивованим, внаслідок чого воно підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 16.06.2021 відносно ОСОБА_17 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4