Справа № 943/1221/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/663/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2024 рокуколегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції справу за апеляційними скаргами представника цивільного відповідача ПП «ЛЕО ГАРАНТ ТРАНС» адвоката ОСОБА_6 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Буського районного суду Львівської області від 11 квітня 2024 року,

з участю прокурора ОСОБА_9 ,

представника потерпілих адвоката ОСОБА_10 ,

потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

встановила:

цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Білопілля, Сумської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.2 ст. 286 КК України до п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк до трьох років.

На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання з випробовуванням з іспитовим строком три роки та покладено передбачені ст. 76 КК України обов`язки.

Вирішено питання з процесуальними витратами та речовими доказами.

Цивільний позов задоволено частково та постановлено стягнути з ПП «ЛЕО ГАРАНТ ТРАНС» на користь ОСОБА_11 448 920 грн. матеріальної шкоди та 800 000 грн. моральної шкоди, а на користь ОСОБА_12 800 000 грн. моральної шкоди.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 12 квітня 2023 року близько 11:40 год., керуючи автопоїздом у складі сідлового тягача марки «MERSEDES-Benz Actros», н.з. НОМЕР_1 , із напівпричепом марки «LOHR Eurolohr», н.з. НОМЕР_2 , та рухаючись по автодорозі «Київ-Чоп» 478 км + 800 м, неподалік с. Янгелівка, Золочівського району, Львівської області в напрямку до м. Львова, порушив вимоги Розділу 1 п. 1.5, Розділу 2 п. 2.3 б), д), Розділу 10 п.10.1 «Правил дорожнього руху», які виразились в тому, що він керуючи технічно-справним транспортним засобом проявив неуважність до дорожньої обстановки та її зміну, своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, безпідставно здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, чим створив перешкоду та небезпеку іншим учасникам руху, що призвело до подальшого зіткнення його транспортного засобу із зустрічним автопоїздом у складі сідлового тягача марки «DAF XF 105.410», н.з. НОМЕР_3 , із напівпричепом марки «TRAILOR TX 34CW», н.з. НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_13 , після чого автопоїзд під керуванням ОСОБА_7 , продовживши свій рух по зустрічній смузі руху, допустив зіткнення із зустрічним автомобілем марки «Toyota Camry», н.з. НОМЕР_5 , під керуванням водія ОСОБА_14 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «Toyota Camry», ОСОБА_14 отримав тупу поєднану травму тіла у вигляді перелому кісток основи черепа з крововиливами під оболонки і в шлуночки головного мозку, перелому хребта з ушкодженням спинного мозку, множинних переломів кісток тулуба з численними ушкодженнями внутрішніх органів, відкритих переломів кісток лівої верхньої кінцівки, що призвело до його смерті.

Пасажир автомобіля «Toyota Camry», ОСОБА_11 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримала закритий перелом правої променевої кістки зі зміщенням, поширену підшкірну гематому лівого передпліччя, рвану рану тильної поверхні 3-го пальця лівої кисті, які відносяться до тілесного ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я.

В апеляційній скарзі представник цивільного відповідача ПП «ЛЕО ГАРАНТ ТРАНС» адвокат ОСОБА_6 покликається на те, що при вирішенні цивільного позову у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 судом першої інстанції не в повній мірі дотримані вимоги законодавства щодо стягнення моральної та матеріальної шкоди.

Вважає, що цивільним позивачем не надано доказів на підтвердження страждань, пов`язаних з проблемами із здоров`ям, порушенням нормального сну та нервовістю, наявності фінансових незручностей у зв`язку із втратою годувальника.

Окрім цього наголошує, що ОСОБА_12 також не надано жодних документів на підтвердження того, що вона залишилась єдиним опікуном для своєї доньки та матері.

Акцентує, що в цивільному позові зазначено, що ОСОБА_12 одружена, має чоловіка, який проходить військову службу в Збройних Силах України.

Звертає увагу на відсутність підтверджуючих документів про те, що загиблий ОСОБА_14 був єдиним годувальником та особою, що здійснювала забезпечення родини.

Зазначає, що висновок про вартість матеріального збитку у сумі 448 920 грн. не в повній мірі відповідає положенням законодавства, оскільки у звіті про оцінку автомобіля «Toyota Camry» реєстраційний номер НОМЕР_5 №1595/23 від 13 квітня 2023 року, визначена вартість транспортного засобу до моменту пошкодження та не визначалась вартість транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди, що прямо суперечить нормам ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Наголошує, що у зв`язку з вищенаведеним цивільний відповідач-2 звернувся до суб`єкта оціночної діяльності - ФОП ОСОБА_15 (сертифікат №214/2022 від 27 травня 2022 року) з метою складення належного звіту про оцінку автомобіля і на дату оцінки (09 вересня 2023 року) ринкова вартість об`єкта оцінки складає 341 278 грн. 29 коп. Ринкова вартість виконувалася шляхом аналізу актуальних пропозицій на автомобільному ринку України.

Акцентує, що ПП «ЛЕО ГАРАНТ ТРАНС» отримало від ТОВ «РЕЛАНТ» комерційну пропозицію про купівлю залишків транспортного засобу «Toyota Camry» НОМЕР_6 в розмірі 3 000 (три тисячі) доларів США, що за актуальним курсом НБУ на дату отримання пропозиції складає 109 710 (сто дев`ять тисяч сімсот десять) гривень 00 копійок, а отже, вартість пошкодженого майна потерпілих складає 231 568,29 грн. (341 278 грн. 29 коп. - 109 710 грн.).

Просить змінити вирок Буського районного суду Львівської області від 11 квітня 2024 року в частині вирішення цивільного позову і стягнути з ПП «ЛЕО ГАРАН Т ТРАНС» на користь ОСОБА_11 матеріальної шкоди в розмірі 231 568,29 грн. та моральної шкоди в розмірі 150 000 грн., в іншій частині відмовити.

Стягнути з ПП «ЛЕО ГАРАНТ ТРАНС» на користь ОСОБА_12 моральну шкоду в розмірі 150 000 грн., в іншій частині відмовити.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_8 зазначає про незгоду із призначенням обвинуваченому ОСОБА_7 додаткового покарання.

Наголошує, що при ухваленні вироку суд першої інстанції не врахував позитивну характеристику обвинуваченого ОСОБА_7 за місцем проживання, який офіційно працевлаштований, виконує у тому числі і роботи, що сприяють підвищенню обороноздатності Батьківщини, перевозить волонтерські транспортні засоби із порту міста Клайпеда в Україну. У зв`язку із чим багаторазово за період 2023 та 2024 року виїздив за межі країни має відповідний дозвіл.

Також, звертає увагу на те, що ОСОБА_7 проживає у частині Сумської області, що географічно наближена до кордонів російскої федерації та щоденно зазнає атак вражої артилерії, а відтак, обвинувачений несе постійні додаткові витрати на оренду житла у Київській області з метою створення безпечних умов для членів своєї родини.

Акцентує, що обвинувачений має понад 35 років водійського стажу і з моменту ДТП не допустив жодного порушення ПДР.

Вважає, що вказані обставини повинні були бути враховані, як обставини, які пом`якшують покарання.

Крім цього наголошує, на добровільному відшкодуванні обвинуваченим заподіяного збитку.

Зазначає, що на підставі ч.2 ст. 69 КК України суд може не призначати додаткове покарання, враховуючи наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання, та істотно знижують тяжкість вчиненого злочину.

Просить виключити із вироку Буського районного суду Львівської області від 11 квітня 2024 року додаткове покарання, призначене обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

На апеляційні скарги представника цивільного відповідача ПП «ЛЕО ГАРАНТ ТРАНС» адвоката ОСОБА_6 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 представник потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_10 подала заперечення, в яких, спростовуючи аргументи апелянтів, зазначає про законність вироку Буського районного суду Львівської області та просить залишити такий без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ захисника адвоката ОСОБА_8 та пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту, а щодо вирішення апеляційної скарги представника цивільного відповідача ПП «ЛЕО ГАРАНТ ТРАНС» адвоката ОСОБА_6 поклались на розсуд суду, пояснення потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , виступ їх представника адвоката ОСОБА_10 та думку прокурора про заперечення апеляційних скарг і залишення вироку суду без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що такі задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку суду кримінального правопорушення, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.

Наведеним у вироку доказам місцевий суд дав належну правову оцінку, вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст. 286 КК України.

Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, суд не проводить детальний їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок місцевого суду лише в межах апеляційних скарг.

Ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданих злочином збитків або усунення заподіяної шкоди.

Згідно із ч.1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому (ч.1 ст. 129 КПК України).

Ст. 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Наведене, також узгоджується з роз`ясненнями, які містяться у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року, згідно яких, особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК України.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 05 грудня 2018 (справа № 426/16825/16-ц) на підставі аналізу норм статей 1187 та 1172 ЦК України прийшла до висновку, що особа, яка керує транспортним засобом у зв?язку з виконанням своїх трудових (службових) обов?язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб?єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб?єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Також, із роз`яснень, які містяться в п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31 березня 1995 року вбачається, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення (постанова Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №639/2981/19).

Оцінюючи правильність вирішення судом цивільного позову про стягнення з ПП «ЛЕО ГАРАНТ ТРАНС» в користь ОСОБА_11 448 920 грн. документально підтвердженої на підставі звіту про оцінку автомобіля від 13 квітня 2023 року, проведеного ТзОВ АК «Експрес-Сервіс» №1595/23, матеріальної шкоди та по 800 000 грн. в користь ОСОБА_11 і ОСОБА_12 моральної шкоди, колегія суддів вважає законним та належним чином мотивованим у вироку суду визначення сум їх відшкодування і приходить до висновку, що такі, всупереч доводам апеляційної скарги представника цивільного відповідача, з огляду на обсяг моральних страждань потерпілих ОСОБА_11 дружини та ОСОБА_12 доньки, порушення звичайного способу життя, які вони зазнали у зв`язку з протиправною поведінкою щодо члена їхньої родини загиблого ОСОБА_14 , за своїм розміром є виправданими, відповідають вимогам розумності і справедливості цивільного судочинства та ступеню вини обвинуваченого і, на переконання колегії судів, є достатньою компенсацією завданої шкоди.

Крім цього, будь-яка особа, що володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі (рішення ЄСПЛ у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» («O'Halloran and Francis v. the United Kingdom») від 29 червня 2007 року).

Так, Кримінальне правопорушення, передбачене ст. 286 КК України, законодавцем віднесено до злочинів проти безпеки руху.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.п.20, 21 постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23 грудня 2005 року, при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а і характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, а також обставини, які пом`якшують, обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку при призначенні покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК (2341-14) необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Відтак, колегія суддів вважає обґрунтованим призначення судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, беручи до уваги допущені ним численні грубі порушення «Правил дорожнього руху» та пов`язані з цим наслідки і приходить до висновку про безпідставність доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого, так як у даному конкретному випадку, покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами не сприятиме досягненню його мети, яка полягає у запобіганні вчинення обвинуваченим нових правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керувати транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є основним джерелом доходу. Існування такої обставини потребує лише більш виваженого та обережного підходу при обранні заходу примусу, виходячи із загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації.

Отже, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг та зміни вироку місцевого суду.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

постановила:

апеляційні скарги представника цивільного відповідача ПП «ЛЕО ГАРАНТ ТРАНС» адвоката ОСОБА_6 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Буського районного суду Львівської області від 11 квітня 2024 року відносно ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4