У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 року сел. Підволочиськ

Слідчий суддя Підволочиського районного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянув клопотання прокурора у кримінальному провадженні начальника Підволочиського відділу Теребовлянської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, слідчий суддя,

В С Т А Н О В И В:

Прокурор звернувся до суду із клопотанням, в якому просить накласти арешт на майно.

Із матеріалів клопотання слідує, що 20 квітня 2024 року о 07:50 год поліцейськими СРПП ВП №5 (смт Підволочиськ) виявлено факт пропозиції їм неправомірної вигоди в сумі 3000 грн з боку водія ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 за непритягнення останньої до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Відомості про даний факт 20.04.2024 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000088, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України.

Прокурор вказує, що 20.04.2024 під час огляду місця події ділянки АДРЕСА_1 виявлено та вилучено посвідчення водія НОМЕР_1 видане 02.07.2016 центром 6841 на імя ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 яке ОСОБА_4 пред`явила поліцейським для перевірки, під час документування вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і яке не значиться в базах поліції. Вказане посвідчення водія в ході огляду місця події було вилучено та упаковано в сейф-пакування CRI 1121184.

На підставі вищевикладеного, виникла необхідність накласти арешт на вказане майно, з метою забезпечення його належного та законного зберігання.

В судове засідання прокурор та володілець майна не з`явилися, що в силу положень ст. 172 КПК України не перешкоджає розгляду цього клопотання.

Дослідивши клопотання та додані матеріали, слідчий суддя дійшов наступного переконання.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

У відповідності до положень ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

За змістом статті 98, пункту 1 частини 2 та частини 10 статті 170 КПК України, арешт майна, метою якого є збереження речових доказів, накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що це майно є матеріальними об`єктами, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).

В поданому клопотанні прокурор просить накласти арешт на посвідчення водія НОМЕР_1 , видане 02.07.2016 центром 6841 на ім`я ОСОБА_5 .

Разом з тим, відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000088 внесено за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України.

На думку слідчого судді, зміст клопотання про накладення арешту на майно, не дає достатніх підстав для висновку, що дане майно відповідає критеріям, визначеним у ст. 170 КПК України.

Прокурором не доведено, що посвідчення водія має доказове значення для даного кримінального провадження.

Таким чином, проаналізувавши клопотання та матеріали долучені до нього, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання не підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 132, 170-173, 175, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000088.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутня при її постановленні, в той же строк з дня отримання нею копії судового рішення, шляхом подачі апеляційної скарги.

Слідчий суддя ОСОБА_1