Провадження №: 1-кп/752/1355/24
У Х В А Л А

14.03.2024 року м. Київ

Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

провівши в приміщенні суду підготовче судове засідання кримінального провадження №0000546 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

встановив:

20.12.2023 року ухвалою суду вказане кримінальне провадження призначене до підготовчого судового засідання.

В підготовчому судовому засіданні суд ставить на обговорення питання про повернення обвинувального акту прокурору у зв"язку з наявними порушеннями ст. 291 КПК України.

Прокурор заперечував щодо повернення обвинувального акту. Вказував, що обвинувальний акт складено та затверджено згідно з вимогами ст. 291 КПК України.

Обвинувачений до суду не з"явився.

Суд з метою дотримання розумних строків розгляду справи, у зв"язку з наявністю підстав для повернення акту, в тому числі для усунення недоліків з метою визначення в подальшому підсудності даного кримінального провадження, що є виключно процесуальним питанням і його вирішення без участі обвинуваченого жодним чином не порушить його прав, натомість забезпечить своєчасний та належний розгляд кримінального провадження, вважає за доцільне вирішити дане питання без участі обвинуваченого.

Суд, заслухавши думку учасників підготовчого судового розгляду, дослідивши матеріали справи, вважає що надісланий до суду обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а тому йому необхідно повернути прокурору, виходячи з наступного.

Згідно приписів п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити, зокрема анкетні відомості про місце проживання обвинуваченого.

Разом з цим, всупереч вищевказаній вимозі, в обвинувальному акті міститься адреса проживання обвинуваченого, яка не відповідає дійсності, оскільки конверти за цією адресою повертаються за відсутністю адресата, що позбавляє суд належним чином повідомити обвинуваченого про дату та час розгляду справи, враховучи і те, що номер телефону обвинуваченого в обвинувальному акті не вказано.

У відповідності до положень ст. 2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження - є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Слід вказати, що відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунутому в порядку, встановленому КПК України.

Згідно вимог п. 1 ч. 3 ст. 42 КПК України, зокрема, обвинувачений повинен знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують.

Згідно з вимогами п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

У рішенні від 25 липня 2000 року, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», детальніше прописано: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.».

Аналіз норми п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників: фактичних обставин кримінального правопорушення; правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва «формула обвинувачення»); формулювання обвинувачення.

При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Таким чином, обвинувальний акт - це важливий процесуальний документ досудового розслідування, який оформляє його результати, який містить формулювання вчиненого особою діяння, передбаченого законом про кримінальну відповідальність, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів його вчинення, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України, можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

Із змісту обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_3 , діючи умисно, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників), в умовах воєнного стану о 21:00 26.03.2023 року не з`явився вчасно на службу ( АДРЕСА_1 ), після чого до 01.05.2023 року проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби.

При цьому, при викладенні фактичних обставин та формулюванні обвинувачення не вказано конкретне місце закінчення вчинення злочину обвинуваченим ОСОБА_3 .

Слід зазначити, що злочин передбачений ч. 5 ст. 407 КК України є триваючим злочином, ознакою якого є безперервність, цей злочини починається з нез`явлення вчасно на службу без поважних причин та закінчується внаслідок дій самого обвинуваченого (явка до військової частини) або в силу обставин, що роблять подальші злочинні діяння неможливими (наприклад, затримання винного органами влади).

Зазначений недолік щодо відсутності в обвинувальному акті місця закінчення злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, є невідповідністю вимогам ст. 291 КПК України, щодо викладу фактичних обставин вчинення ОСОБА_3 інкримінованого злочину, що позбавляє можливості суд під час підготовчого судового засідання визначитись з вирішенням питань, передбачених ч. 3 ст. 314 КПК України, зокрема щодо підсудності даного кримінального провадження саме Голосіївському районному суду м. Києва.

Суд зазначає, що у відповідності до п. 6 ч. 2 ст. 412 КПК України, питання щодо визначення підсудності підлягає першочерговому вирішенню, оскільки судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо порушено правила підсудності.

Також суд зазначає, що при зазначенні формулювання обвинувачення, прокурор вказав, що обвинувачений діяв з метою «ухилитись від військової служби», разом з цим, вказане формулювання не відноситься до інкримінованого ОСОБА_3 злочину за ч. 5 ст. 407 КК України, а є формою об`єктивної сторони злочину, передбаченого ст. 409 КК України.

Крім того, з фактичних обставин злочину, які прокурор вважає встановленими, вбачається, що 21.03.2022 року старшому солдату ОСОБА_3 надано відпустку за сімейними обставинами строком на п`ять діб, з вимогою прибуття до військової частини НОМЕР_1 - 26.03.2023 року о 21:00, після чого до 01.05.2023 останній проводив час на власний розсуд.

Суд зазначає, що зважаючі на вищевказані дані, рахуючи п`ять діб наданої відпустки з 21.03.2022 року, вимога прибуття до військової частини була б датована 26.03.2022 року. Разом з цим, в акті вказано, на один рік більше, а саме 26.03.2023 року. З вищевказаних очевидно не вірно зазначених даних не можливо чітко встановити дату вчинення злочину, оскільки події могли б мати місце як в 2022 так і в 2023 році, що свідчить про не конкретний виклад фактичних обставин інкримінованого ОСОБА_3 злочину.

Також, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 обвинувачується у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, вчиненому в умовах воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби), тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 4 КК України, злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Статтею 5 КК України передбачено принцип зворотної дії закону про кримінальну відповідальність у часі. Відповідно до ч. 2 цієї статті, закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Разом з цим, кваліфікація злочину, що зазначена в обвинувальному акті, не відповідає чинній редакції ч. 5 ст. 407 КК України, оскільки чинна редакція жодним чином не погіршує становище особи.

Вірний виклад правової кваліфікації кримінального правопорушення є надзвичайно важливим для ухвалення законного, обґрунтованого і вмотивованого судового рішення, а також забезпечить реалізацію права на захист від зрозумілого та конкретного обвинувачення.

Крім того, суд зазначає, що при викладенні правової кваліфікації злочину зазначено, що ОСОБА_3 обвинувачується у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, проте як в формулюванні обвинувачення так і в викладі фактичних обставин, прокурором не було вказано такий обов`язковий елемент об`єктивної сторони інкримінованого злочину як відсутність поважних причин.

Норми ст. 348 КПК України покладають на суд обов`язок роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення. Отже, висунуте обвинувачення повинно бути зрозумілим як сторонам кримінального провадження, так і суду.

Наведене свідчить, що вказаний у обвинувальному акті виклад фактичних обставин та формулювання обвинувачення є неконкретним, що унеможливлює сприйняття обвинуваченим обсягу та змісту висунутого йому обвинувачення, позбавляє сторону захисту можливості ефективно здійснювати свій захист, позбавляє суд визначити межі судового розгляду з огляду на положення ч. 1 ст. 337 КПК України та в подальшому може призвести до скасування кінцевого рішення суду першої інстанції з підстав незабезпечення гарантій на справедливий суд.

В той же час, суд враховує, що надане прокурору ч. 2 ст. 337 КПК України право змінити обвинувачення в ході судового розгляду суттєвості цих недоліків не зменшує, оскільки з огляду на положення ч. 1 ст. 338 КПК України таке право виникає тільки при встановленні в ході судового розгляду нових фактичних обставин злочину, у вчиненні якого обвинувачується особа. Відповідно право на подальшу зміну обвинувачення не має використовуватись для усунення недоліків обвинувального акту, що очевидні в підготовчому судовому засіданні або для більш детального викладу фактів, які повинні були бути встановлені під час досудового розслідування та викладені в обвинувальному акті, при цьому, відповідно до положень ч. 3 ст. 26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК, а тому обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України.

Керуючись ст.ст. 291, 314 КПК України, суд

ухвалив:

обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000546 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, повернути прокурору Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону, у зв?язку з його невідповідністю вимогам КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 7 діб з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1