печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду міста Києва - ОСОБА_1 , при секретарі - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Печерського районного суду міста Києва клопотання Старшого слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань полковник Державного бюро розслідувань ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № №0000570 про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В :

26.03.2024 у провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання Старшого слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань полковник Державного бюро розслідувань ОСОБА_3 про накладення арешту у кримінальному провадженні №0000570 на рухоме майно, що перебуває у власності підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 шляхом заборони розпорядження, з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання, а саме на: автомобіль ГАЗ 3110, 2004 року випуску, VIN: НОМЕР_2 , з державним номерним знаком НОМЕР_3 . В обґрунтування клопотання вказав на те, що Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000570 від 05.04.2023 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 332 КК України. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що у не встановлений досудовим розслідуванням час, однак не пізніше середини жовтня 2022 року, старший слідчий відділення розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого відділу Дніпровського районного управління поліції ОСОБА_4 та інші не встановлені на цей час досудовим розслідуванням особи, зокрема представники суб`єктів господарювання, отримувачі гуманітарної допомоги, діючи за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, достовірно знаючи про встановлені нормативними актами на період дії воєнного стану обмеження щодо виїзду громадян України чоловічої статті віком від 18 до 60 років за межі України, а також про значний попит серед цієї категорії осіб на отримання офіційних дозволів на здійснення виїзду за кордон, вирішили сприяти у незаконному переправленні особам, яким виїзд за межі країни в особливий період забороняється, а також військовозобов`язаним, які не мають на те законних підстав, через державний кордон України порадами, вказівками, наданням засобів та усуненням перешкод. Відповідно до листа Головного сервісного центру МВС № 31/7370-7192-2024 від 14.03.2024 та реєстраційної картки транспортного засобу встановлено, що ОСОБА_4 є власником транспортного засобу НОМЕР_4 , 2004 року випуску, VIN : НОМЕР_2 , з державним номерним знаком НОМЕР_3 . Слідчий в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд клопотання у відсутність. Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась. На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна. Частиною 1 статті 172 КПК України передбачено окрім іншого, що неприбуття слідчого, прокурора у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання. У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом. Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання у відсутність не з`явившихся осіб, оскільки їх не прибуття не перешкоджає розгляду клопотання на підставі наданих доказів. Вивчивши клопотання та докази, якими обґрунтовується клопотання, надходжу до наступних висновків. Обґрунтовуючи вказане клопотання прокурор вважає, що Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000570 від 05.04.2023 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 332 КК України. 05.01.2024 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 332 КК України. Згідно із повідомленням про підозру, він підозрюється в незакінченому замаху на сприяння у незаконному переправленню осіб через державний кордон України наданням засобів, вчиненому за попередньою змовою групою осіб з корисливих мотивів. Відповідно до листа Головного сервісного центру МВС № 31/7370-7192-2024 від 14.03.2024 та реєстраційної картки транспортного засобу встановлено, що ОСОБА_4 є власником транспортного засобу НОМЕР_4 , 2004 року випуску, VIN : НОМЕР_2 , з державним номерним знаком НОМЕР_3 . Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб. За викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст. ст. 170-173 КПК України, приходжу до переконання, що клопотання слідчого про накладення арешту на майно підлягає задоволенню з метою конфіскації майна, задля забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування у вказаному кримінальному провадженні, оскільки незастосування арешту може призвести до відчуження майна. Приходячи до такого висновку, слідчий суддя враховує й те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено. Таким чином, клопотання підлягає задоволенню. На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 107, 131, 132, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :

Клопотання - задовольнити. Накласти арешт у кримінальному провадженні № 0000570 на рухоме майно, що перебуває у власності підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 шляхом заборони розпорядження, з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання, а саме на:

- автомобіль ГАЗ 3110, 2004 року випуску, VIN: НОМЕР_2 , з державним номерним знаком НОМЕР_3 .

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її отримання.

Слідчий суддя ОСОБА_1