Справа № 302/1183/23
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.07.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді матеріали судового провадження 11-сс/4806/478/23, за апеляційною скаргою прокурора Міжгірського відділу Хустської окружної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 24.08.2023.

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання заступника начальника СВ ВП № 2 Хустського РУП ГУ НП в Закарпатській області про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000108, внесеному 01.05.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, а саме: на земельні ділянки за кадастровими номерами: :02:001:0010 площа 0,2926 га; :02:001:0015 площа 0,1902 га; :02:002:0025 площа 15,9 га; :02:002:0026 площа 4,9 га; :02:002:0028 площа 0,1 га; :02:002:0029 площа 1,5 га; :02:002:0034 площа 4,2562 га; :02:002:0036 площа 0,3283 га; :01:007:0102 площа 1,85 га; :01:007:0103 площа 0,5 га; :01:007:0106 площа 2,45 га; :02:002:2002 площа 19,1 га; :04:004:0001 площа 0,9 га; :03:001:0007 площа 3,9 га; :03:001:0015 площа 0,8 га; :03:001:0017 площа 0,9 га; :03:001:0019 площа 0,3 га; :03:001:0021 площа 0,6 га; :03:001:0022 площа 1,3 га; :03:001:0023 площа 2 га; :03:001:0024 площа 46,7 га; :02:002:0027 площа 3,6 га; :02:002:0030 площа 11,1 га; :02:002:0031 площа 4,5 га: :02:002:0032 площа 1,2 га; :02:002:0033 площа 2,5 га; :02:002:0035 площа 7,4 га; :02:002:0037 площа 0,7 га; :03:001:0006 площа 15,2 га; :03:003:0019 площа 4,8 га; :03:003:0021 площа 0,7 га; :04:002:0019 площа 0,7 га; :04:001:0028 площа 9 га; :04:001:0029 площа 1,3 га; :04:001:0015 площа 36,9 га; :02:001:0013 площа 0,3125 га власником яких є орган місцевого самоврядування Міжгірська селищна рада код ЄдРПОУ: 04350910.

З матеріалів судового провадження вбачається, що СВ ВП № 2 Хустського РУП ГУ НП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному 01.05.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000108, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

-2-

Клопотання мотивовано тим, що до Закарпатської обласної прокуратури надійшла заява генерального директора ДП «Ліси України» щодо зловживання владою - посадовими особами Міжгірської селищної ради при проведенні інвентаризації земель лісогосподарського призначення, загальною орієнтовною площею 9000 га, розташованих на території Міжгірської територіальної громади, Хустського району Закарпатської області.

05.01.2023 на позачерговій сесії VIII скликання Міжгірською селищною радою Хустського району Закарпатської області (надалі Міжгірська селищна рада) прийнято рішення № 1026 «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель» (надалі рішення Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області № 1026 від 05.01.2023), яким надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації лісогосподарського призначення, загальною орієнтовною площею 9000 га, розташованих на території Міжгірської територіальної громади Хустського району Закарпатської області.

13.02.2023 між Міжгірською селищною радою та ТОВ «Моя Земля» підписаний договір № 7/1-02 про послуги з розробки технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель Міжгірської селищної ради.

Рішенням № 1056 від 23.03.2023 Міжгірською селищною радою затверджено технічні документації на земельні ділянки із землеустрою щодо інвентаризації земель, що знаходяться за межами населених пунктів на території Міжгірської територіальної громади Хустського району Закарпатської області, для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг.

04.04.2023 у ЄДРРП зареєстровано право власності на земельні ділянки за кадастровими номерами: :02:001:0010 площа 0,2926 га; :02:001:0015 площа 0,1902 га; :02:002:0025 площа 15,9 га; :02:002:0026 площа 4,9 га; :02:002:0028 площа 0,1 га; :02:002:0029 площа 1,5 га; :02:002:0034 площа 4,2562 га; :02:002:0036 площа 0,3283 га; :01:007:0102 площа 1,85 га; :01:007:0103 площа 0,5 га; :01:007:0106 площа 2,45 га; :02:002:2002 площа 19,1 га; :04:004:0001 площа 0,9 га; :03:001:0007 площа 3,9 га; :03:001:0015 площа 0,8 га; :03:001:0017 площа 0,9 га; :03:001:0019 площа 0,3 га; :03:001:0021 площа 0,6 га; :03:001:0022 площа 1,3 га; :03:001:0023 площа 2 га; :03:001:0024 площа 46,7 га; :02:002:0027 площа 3,6 га; :02:002:0030 площа 11,1 га; :02:002:0031 площа 4,5 га: :02:002:0032 площа 1,2 га; :02:002:0033 площа 2,5 га; :02:002:0035 площа 7,4 га; :02:002:0037 площа 0,7 га; :03:001:0006 площа 15,2 га; :03:003:0019 площа 4,8 га; :03:003:0021 площа 0,7 га; :04:002:0019 площа 0,7 га; :04:001:0028 площа 9 га; :04:001:0029 площа 1,3 га; :04:001:0015 площа 36,9 га; :02:001:0013 площа 0,3125 га власником яких є орган місцевого самоврядування Міжгірська селищна рада код ЄдРПОУ: 04350910.

Наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 21.10.2021 за № 675 припинено Державне підприємство «Верхньогірське лісове господарство» шляхом реорганізації, а саме приєднання до Державного підприємства «Міжгірське лісове господарство». Отже, ДП «Міжгірське лісове господарство», як правонаступник ДП «Верхньогірське лісове господарство», на праві постійного користування володіє земельними ділянками лісогосподарського призначення площею 14444,00 га,

-3-

на підставі планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування. Частина з вказаних земель орієнтовною площею близько 9000 га, знаходиться в межах територій Міжгірської ОТГ та є об`єктом спірних правовідносин між Міжгірською селищною радою та ДП «Міжгірське лісове господарство», правонаступником якого є ДП «Ліси України».

Розпорядженням Закарпатської обласної військової адміністрації від 10.10.2022 за № 648 «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель», Державному підприємству «Міжгірське лісове господарство» надано дозвіл на розроблення з урахуванням вимог державних стандартів, норм і правил у сфері землеустрою технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель лісогосподарського призначення загальною орієнтовною площею 14000 га, що розташовані за межами населеного пункту на території Пилипецької та Міжгірської територіальних громад, Хустського району Закарпатської області.

Відповідно до наказу Державного агентства лісових ресурсів України від 28.10.2022 за № 848 «Про припинення державного підприємства «Міжгірське лісове господарство та затвердження складу комісії з припинення», ДП «Міжгірське ЛГ» реорганізовано шляхом приєднання до ДП «ЛІСИ УКРАЇНИ».

Наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 18.01.2023 за № 158 «Про затвердження передавального акту державного підприємства «Міжгірське лісове господарство» затверджено передавальний акт про передачу майна, прав та обов`язків від ДП «Міжгірське ЛГ» до ДП «ЛІСИ УКРАЇНИ».

Вказані у клопотанні земельні ділянки постановою слідчого від 07.08.2023 визнані речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000108.

Слідчий зазначає, що внаслідок неправомірних дій службових осіб Міжгірської селищної ради та Головного управління Держземагенства у Закарпатській області в комунальну власність передано земельні ділянки лісового фонду, внаслідок чого охоронюваним законом інтересам держави спричинено тяжкі наслідки. З метою збереження речових доказів, заборони їх відчуження виникла необхідність у накладенні арешту на вказані земельні ділянки.

В ухвалі слідчий суддя вказує на те, що у кримінальному провадженні на момент розгляду клопотання про накладення арешту на земельні ділянки, повідомлення про підозру жодній особі не вручено, належних доказів, які б свідчили про правову підставу для арешту майна, а також можливий розмір шкоди, завданої злочином, наслідки арешту майна для третіх осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, матеріали клопотання не містять, що свідчить про відсутність на даний час розгляду клопотання правових підстав у накладенні арешту на майно. Будь-яких доказів про те, що власник земельних ділянок має намір чи вчиняє дії по відчуженню вказаного майна слідчим не надано. Водночас, санкція ч. 2 ст. 364 КК України не передбачає конфіскації майна. Цивільного позову у вказаному кримінальному провадженні не заявлено, що підтверджено слідчим в судовому засіданні. На переконання слідчого судді, клопотання не містить будь-яких посилань на докази, та самі докази на підтвердження того, що вищевказані земельні ділянки дійсно відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Окрім того, документальне обґрунтування необхідності накладення арешту на вказане у клопотанні майно (земельні ділянки) відсутнє, а тому сукупність вищезазначених обставин свідчить про відсутність підстав для задоволення клопотання слідчого про арешт майна, а тому у задоволенні клопотання відмовлено.

В апеляційній скарзі прокурор вказує на те, що ухвала слідчого судді є необґрунтованою, і такою, що підлягає скасуванню. Стверджує, що слідчий суддя безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно. Приймаючи рішення про відмову у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно слідчий суддя не взяв до уваги те,

-4-

що внаслідок неправомірних дій службових Міжгірської селищної ради та Головного управління Держземагенства у Закарпатській області в комунальну власність передано земельні ділянки лісового фонду, внаслідок чого охоронюваним законом інтересам держави спричинено тяжкі наслідки. Окрім того, слідчим суддею не взято до уваги те, що земельні ділянки є речовим доказом у кримінальному провадженні, зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, є предметом неправомірної вигоди, обставини надання якої наразі досліджуються у рамках кримінального провадження. Просить ухвалу слідчого судді скасувати, призначити новий розгляд.

В запереченні на апеляційну скаргу прокурора, представник власника майна адвокат ОСОБА_6 вказує на її безпідставність й необґрунтованість з огляду на те, що належних доказів, які б свідчили про правову підставу для арешту майна, а також можливий розмір шкоди завданої злочином, наслідки арешту майна для третіх осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, матеріали клопотання не містять, що свідчить про відсутність на даний час розгляду клопотання правових підстав у накладенні арешту на майно. У змісті клопотання не міститься інформації щодо проведення слідчими органами оцінки вартості нанесеної державним інтересам шкоди, та до клопотання відповідно, не додано жодних доказів на підтвердження цих обставин, а тому доводи слідчого з цього приводу є необґрунтованими. Обмеження права на відчуження, розпорядження нерухомим майном не може вважатися забезпеченням його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення. Особливістю нерухомого майна є те, що його пересування, приховування чи зникнення неможливе. Також нормами глави 20 Земельного кодексу України врегульовано порядок продажу земельних ділянок комунальної власності, а також приписами пункту 27 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України. Відповідно до статті 127 Земельного кодексу України, органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, здійснюють продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності або передають їх у користування (оренду, суперфіцій, емфітевзис) громадянам, юридичним особам та іноземним державам на підставах та в порядку, встановлених цим Кодексом. Продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності та набуття прав користування ними (оренди, суперфіцію, емфітевзису) здійснюються на конкурентних засадах (на земельних торгах) у формі електронного аукціону у випадках та порядку, встановлених главою 21 цього Кодексу. Відповідно до підпункту «г» ч. 5 ст. 128 Земельного кодексу України, підставою для відмови в продажу земельної ділянки є встановлена цим Кодексом заборона на передачу земельної ділянки у приватну власність. Згідко до підпункту 5 пункту 27 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України під час дії воєнного стану безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється. Положення цього підпункту не поширюються на безоплатну передачу земельних ділянок у приватну власність власникам розташованих на таких земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), а також на безоплатну передачу у приватну власність громадянам України земельних ділянок, переданих у користування до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до підпункту 12 пункту 27 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України, функціонування Державного земельного кадастру вважається призупиненим. Рішення про відновлення або подальше призупинення функціонування Державного земельного кадастру приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері

-5-

земельних відносин, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин. Рішення про призупинення, відновлення функціонування Державного земельного кадастру у триденний строк підлягають опублікуванню в газеті «Голос України». Порядком ведення Державного земельного кадастру можуть встановлюватися обмеження щодо повноважень державних кадастрових реєстраторів, а також визначатися інші особливості ведення Державного земельного кадастру. Передача органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування земельних ділянок державної, комунальної власності у власність, користування у період, коли функціонування Державного земельного кадастру призупинено, не здійснюється (крім передачі в оренду земельних ділянок відповідно до підпункту 2 цього пункту). Отже, на даний час і до закінчення дії воєнного стану законодавчо обмежено повноваження органів місцевого самоврядування на продаж земельних ділянок, у тому числі лісогосподарського призначення, а тому доводи слідчого у поданому клопотанні з приводу того, що невжиття заходів щодо заборони відчуження земельних ділянок може призвести до їх продажу, є безпідставними. Крім того, 27.05.2021 землі, про які йдеться у заяві ДП «Ліси України» розташовані на території Міжгірської територіальної громади і відносяться до земель комунальної власності, розпорядження якими здійснюється Міжгірською селищною радою. Станом на 01.01.2023 ДП «Ліси України» не оформлено право постійного користування земельними ділянками, тому Міжгірська селищна рада, приймаючи рішення № 1026 від 05.01.2023 та укладаючи договір від 13.02.2023 за № 7/1-02, діяла виключно у межах своєї компетенції. Звернення до прокуратури із заявою про вчинення злочину є способом тиску з боку ДП «Ліси України» на Міжгірську селищну раду та своєрідним способом компенсації неспроможності своїх претензій, які були ними заявлені в рамках господарських спорів, що перебували та перебувають на розгляді Господарського суду Закарпатської області, а також спробою перешкодити законній діяльності Міжгірської селищної ради. Також звертає увагу на те, що з початку відкриття кримінального провадження, тобто вже протягом п`яти місяців, органом досудового розслідування не встановлено ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України і при їх відсутності, майно, яке належить до комунальної власності, не відповідає критеріям та вимогам, передбаченим ст. 98 КПК України і визнання стороною обвинувачення майна речовим доказом у кримінальному провадженні, не може бути єдиною підставою для арешту цього майна, оскільки таке не є визначеною законом підставою для цього. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора та залишити ухвалу слідчого судді від 24.08.2023 без змін.

Судове провадження розглядається за відсутності прокурора та представника власника майна, неявка яких з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому враховується, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин їх неявки.

Заслухавши доповідь судді про зміст ухвали, вимоги і доводи, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга прокурора Міжгірського відділу Хустської окружної прокуратури ОСОБА_5 задоволенню не підлягає з таких підстав.

При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення колегія суддів бере до уваги таке.

Як встановлено слідчим суддею та підтверджується матеріалами судового провадження, СВ ВП № 2 Хустського РУП ГУ НП в Закарпатській області здійснюється

-6-

досудове розслідування кримінального провадження № 00000108, відомості про яке 01.05.2023 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

В рамках даного кримінального провадження заступник начальника СВ ВП № 1 Хустського РУП ГУ НП в Закарпатській області звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме на 36 земельних ділянок з різними кадастровими номерами та площами, які належать Міжгірській селищній раді, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

За змістом конституційних норм та положень кримінального процесуального законодавства тягар доведеності обґрунтованості тверджень клопотань про необхідність накладення арешту на майно, покладений на органи досудового розслідування, - ініціаторів клопотань та прокурора.

Відповідно до ст. 23 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Підтримання державного обвинувачення у суді здійснюється прокурором. Захист здійснюється підозрюваним або обвинуваченим, його захисником або законним представником. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, а відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень.

За приписами до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів ; 2) спеціальної конфіскації ; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи ; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов ) чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

За пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх

-7-

підстав уважати, що майно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках передбачених Кримінальним кодексом України.

У випадку передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках передбачених Кримінальним кодексом України може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правого характеру у виді конфіскації майна.

За пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної або юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову в кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ст. 173 КПК слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, а відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Колегія суддів уважає, що при розгляді клопотання про накладення арешту на майно (земельні ділянки) у кримінальному провадженні № 00000108 від 01.05.2023 за ч. 2 ст. 364 КК України, слідчим суддею належним чином були враховані вимоги Конституції України, кримінального процесуального закону та принцип верховенства права, закладені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та рішеннях Європейського Суду з прав людини, ретельно перевірені доводи клопотання й постановлено судове рішення, яке з огляду на вказані норми права визнається законним та обґрунтованим.

Дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів також вважає, що відмовивши в задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно, слідчий суддя при розгляді клопотання та прийнятті судового рішення взяла до уваги положення ст. ст. 170-173 КПК України та норми Земельного кодексу України, і дала належну оцінку як доводам клопотання, так і фактичним обставинам, на підставі яких прокурор вніс клопотання.

Дослідивши матеріали судового провадження, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дала належну оцінку тим фактам, що повідомлення про підозру в даному кримінальному провадженні жодній особі не вручено і цивільного позову у вказаному кримінальному провадженні не заявлено. Відомостей, які б свідчили про протилежне, прокурором не додано і до апеляційної скарги.

Знаходить своє підтвердження і висновок слідчого судді про те, що належних доказів, які б свідчили про правову підставу для арешту майна, а також можливий розмір шкоди, завданої злочином, наслідки арешту майна для третіх осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, матеріали клопотання не містять, що свідчить про відсутність на даний час розгляду клопотання правових підстав у накладенні арешту на майно.

Також апеляційний суд погоджується і з висновком слідчого судді про те, що будь-яких доказів про те, що власник земельних ділянок має намір чи вчиняє дії по відчуженню вказаного майна слідчим не надано.

-8-

При цьому, слідчий суддя обґрунтовано взяв до уваги те, що на даний час і до закінчення дії воєнного стану законодавчо обмежено повноваження органів місцевого самоврядування на продаж земельних ділянок, у тому числі лісогосподарського призначення, у зв`язку з чим обґрунтовано відхилила доводи клопотання про те, що невжиття заходів щодо заборони відчуження земельних ділянок може призвести до їх продажу.

Слідчим суддею вірно встановлено і те, що санкція ч. 2 ст. 364 КК України не передбачає конфіскації майна, а кримінальні правопорушення, передбачені ст. 364 КК України є злочинами з матеріальним складом, тобто вони вважаються закінченими лише в разі настання певних матеріальних наслідків.

Обгрунтованим на переконання апеляційного суду є і висновок слідчого судді про те, що органом досудового розслідування не надано жодних доказів і клопотання не містить будь-яких посилань на такі докази, які б свідчили про те, що вищевказані земельні ділянки дійсно відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

При цьому, апеляційний суд вважає, що майно (земельні ділянки), на яке слідчий та прокурор просять накласти арешт, не може бути вилучене, оскільки воно не підпадає під ознаки, визначені ст. 98 КПК України, тобто таке не було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберегло на собі його сліди, не містить інших відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, не є об`єктом кримінально протиправних дій та не набуте кримінально протиправним шляхом. Матеріали справи не містять доказів про те, що вищевказане майно набуте кримінально-протиправним шляхом, зокрема внаслідок неправомірних дій службових осіб Міжгірської селищної ради та ГУ Держземагенства у Закарпатській області.

З огляду на наведене, колегія суддів уважає, що правових підстав для накладення арешту на земельні ділянки не існує, а органом досудового розслідування не наведено достатніх і належних доказів тих обставин, які є визначальними та необхідними для накладення арешту на майно, не доведено існування ризиків, визначених у абзаці 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, або достатність підстав вважати, що такі ризики можуть мати місце, а відтак належним чином не обґрунтовано мету застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

При цьому, апеляційний суд також вважає, що в матеріалах провадження немає будь-яких відомостей на обґрунтування того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника майна, про який ідеться в клопотанні, завдяки чому може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звернувся із клопотанням про накладення арешту на конкретне майно, а клопотання базується на припущеннях за усіма, наведеними у ньому правовими позиціями.

Доводи апеляційної скарги про те, що земельні ділянки є речовим доказом у кримінальному провадженні, апеляційний суд з урахуванням наведеного вище відхиляє як такі, що жодним чином не спростовують висновків слідчого судді про відмову в задоволенні клопотання про накладення арешту на майно.

Твердження прокурора про те, що земельні ділянки зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, та являються предметами неправомірної вигоди, обставини надання якої наразі досліджуються у рамках кримінального провадження, апеляційний суд не бере до уваги, оскільки такі не підтверджені жодними доказами та ґрунтуються виключно на припущеннях.

-9-

З цих підстав, як безпідставні і необґрунтовані апеляційний суд відхиляє й доводи апеляційної скарги про те, що внаслідок неправомірних дій службових Міжгірської селищної ради та Головного управління Держземагенства у Закарпатській області в комунальну власність передано земельні ділянки лісового фонду, внаслідок чого охоронюваним законом інтересам держави спричинено тяжкі наслідки.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів уважає, що клопотання про необхідність накладення арешту на майно є необґрунтованим, таким, що не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону та фактичних обставинах, на підставі яких слідчий вніс клопотання.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про те, що слідчий суддя безпідставно відмовила у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно, не знаходять свого підтвердження, а вимоги апеляційної скарги про накладення арешту на земельні ділянки є безпідставними та необґрунтованими.

На інші дані, які б могли вплинути на законність та обґрунтованість судового рішення, та які б могли слугувати безумовною підставою для його скасування, в апеляційній скарзі не вказується, і такі в матеріалах судового провадження відсутні.

Тому, колегія суддів уважає, що накладення арешту на майно, з викладених у клопотанні та апеляційній скарзі мотивів не ґрунтується на положеннях вказаних вище норм Кримінального процесуального кодексу України та фактичних обставинах кримінального провадження, у зв`язку з чим, як клопотання, так і апеляційна скарга задоволенню не підлягають.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Разом з тим, колегія суддів уважає, що відмова у задоволенні клопотання прокурора є ефективним засобом юридичного захисту від можливого свавілля правоохоронних органів щодо майна, про що констатується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Зосимов проти України».

З огляду на наведене вище, апеляційний суд дійшов висновку про те, що підстав для задоволення апеляційної скарги немає, а тому, з огляду на положення ч. 3 ст. 407 КПК України, ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою і скасуванню не підлягає.

Приймаючи рішення колегія суддів бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; положення ст. 220, 317 цього ж Кодексу про те, що саме за клопотанням учасників процесу сторони обвинувачення чи захисту (прокурора, потерпілого, обвинуваченого, підозрюваного чи їхніх захисника) апеляційний суд визначає необхідність дослідження тих чи інших доказів для з`ясування фактичних обставин справи; що стороною обвинувачення до апеляційної скарги не приєднані будь-які докази (документи), які б істотно вплинули на висновки слідчого судді чи спростували їх, а не з`явившись на розгляд апеляційної скарги, прокурор позбавив себе можливості надати докази чи повідомити про такі обставини, які б свідчили про необґрунтованість висновків слідчого судді та давали підстави для накладення арешту на земельні ділянки.

-10-

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу прокурора Міжгірського відділу Хустської окружної прокуратури ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 24.08.2023, якою відмовлено у задоволенні клопотання заступника начальника СВ ВП № 2 Хустського РУП ГУ НП в Закарпатській області про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000108, внесеному 01.05.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, - без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді