Дата документу 13.05.2024 Справа № 336/5375/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/5375/22 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/325/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 121 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_10 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 червня 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Запоріжжя, громадянин України, маючий середню освіту, не працюючий, не одружений, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

1) 31 січня 2019 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 6 місяців арешту. Звільнений 13 вересня 2019 року по відбуттю строку покарання,

визнаний невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та виправданий у зв`язку з не доведенням того, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою скасовано, звільнено ОСОБА_7 з-під варти.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 121 КК України та виправданий у зв`язку з не доведенням того, що кримінальне правопорушення вчинено ним.

Відповідно до обвинувального акта ОСОБА_7 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України за наступних обставин.

20 липня 2022 року приблизно, о 23.00 годині, ОСОБА_7 , знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, в ході раптово виниклого конфлікту із ОСОБА_11 , що виник під час словесної сварки на побутовому ґрунті, наніс удар правою рукою ОСОБА_11 в область голови, від якого останній впав на землю.

Продовжуючи злочинний умисел, ОСОБА_7 , не зупиняючись на досягнутому, почергово наніс чисельні удари в область голови і тулубу лежачого на землі ОСОБА_11 та скориставшись тим, що потерпілий лежить на землі і не може чинити опір, продовжив наносити удари останньому руками і ногами, чим спричинив тілесні ушкодження, внаслідок яких ОСОБА_11 втратив свідомість і 21 липня 2022 був госпіталізований до КНП «МЛЕ ШМД» ЗМР, де помер під наглядом лікарів.

Смерть ОСОБА_11 настала від закритої внутрішньочерепної травми з крововиливами під оболонки головного мозку, що призвело до набряку речовини мозку. Травма голови перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням смерті, утворилася незадовго до госпіталізації до КНП «МЛЕ ШМД» ЗМР, та має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя.

Такі дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування були кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

Виправдовуючи ОСОБА_7 , суд першої інстанції прийшов до висновку, що органом досудового розслідування не встановлено обставини, за яких потерпілому ОСОБА_11 була заподіяна вся сукупність тілесних ушкоджень; жоден зі свідків не вказував, що він був безпосереднім очевидцем заподіяння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень ОСОБА_11 ; жоден із свідків не зазначав, що ОСОБА_7 був агресивно налаштований по відношенню до потерпілого ОСОБА_11 ; показання деяких свідків взагалі свідчать на користь обвинуваченого; стороною обвинувачення не надано доказів, які б свідчили про заподіяння ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , що спричинили смерть останнього.

В апеляційній скарзі прокурор вважає вирок суду незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неповнотою судового розгляду, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що фактично ОСОБА_11 не мав відкритих тілесних ушкоджень, з яких могла йти кров, тому не міг залишити сліди на одязі чи взутті ОСОБА_7 . Крім того, суд висунув припущення про те, що на одязі могла бути кров потерпілого, що є неприпустимим.

Також зазначає, що під час дослідження протоколу огляду предмету від 25 липня 2022 року та додатку до нього відеозапису з камери відеоспостереження, прокурор ставив питання чи наносив ОСОБА_7 удари, які були зображені на відеозаписі. Під час судового засідання ОСОБА_7 вказав, що один з ударів на відеозаписі в голову наніс саме він.

Вважає, що якщо у суду виникли сумніви з приводу того, чи дійсно обвинувачений та потерпілий були зображені на відеозаписі, то необхідно було вирішити питання про проведення портретознавчої експертизи, проте судом цього зроблено не було.

Крім того показання свідка ОСОБА_12 в цілому узгоджуються з часом та місцем вчинення кримінального правопорушення, який зазначено в обвинувальному акті та на відеозаписі, а також з протоколом слідчого експерименту, який проводився за тією ж адресою, де відбувались події, зафіксовані на відеозаписі.

У свою чергу, суд не виклав у вироку показання свідка ОСОБА_13 про те, що під час того, як ОСОБА_14 намагався забрати у ОСОБА_7 свою кепку, то в них зав`язалась бійка і коли свідок прямувала в сторону свого будинку вона чула звуки бійки.

Також зазначає, що при проведенні слідчого експерименту ОСОБА_7 не зазначав про той факт, що він вступав у конфлікт з кимось іншим, окрім ОСОБА_11 . Поряд з цим, допитаний свідок ОСОБА_15 вказав на те, що до ОСОБА_7 «докопались» якісь хлопці. Також ОСОБА_7 вказував, що він не пам`ятає чи наносив інші тілесні ушкодження потерпілому. Проте на відеозаписі видно 2 силуети, та як один силует чоловічої статі наносить іншому різні тілесні ушкодження.

З урахуванням викладеного вважає, що в порушення вимог ч. 3 ст. 374 КК України, суд взагалі не надав оцінки переважній більшості доказів сторони обвинувачення, які підтверджують вину ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Крім того, суд першої інстанції істотно порушив вимоги ст.ст. 366, 367 КПК України, оскільки після виходу 25 квітня 2023 року до нарадчої кімнати і до проголошення 12 червня 2023 року вироку суддя розглядала справи про адміністративні правопорушення, ухвалювала рішення у справах по кримінальному та цивільному судочинству.

Просить вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Від обвинуваченого ОСОБА_7 на адресу апеляційного суду надійшли письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких він зазначає, що суд першої інстанції в повній мірі оцінив надані стороною обвинувачення докази та дійшов до обґрунтованого висновку, що вони не доводять його вину у вчиненні кримінального правопорушення. Просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити. Вважала, що суд першої інстанції безпідставно відхилив докази обвинувачення і прийшов до неправильного висновку про не доведення вини ОСОБА_7 . Вирок суду просила скасувати та призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції.

Потерпілий ОСОБА_9 в судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи прокурора, зокрема вказав, що якщо вина обвинуваченого буде доведеною, то він повинен понести покарання.

Обвинувачений ОСОБА_7 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вказав, що він не скоював цей злочин.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_8 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вирок суду вважала законним, обґрунтованим та просила залишити його без змін. Вказала, що стороною обвинувачення під час судового розгляду не було надано жодного доказу, який доводив би причетність ОСОБА_7 до цього злочину, жодна особа не вказала на ОСОБА_7 , як на особу, яка завдала потерпілому тілесні ушкодження. Наголошувала на тому, що згідно висновків СМЕ смерть потерпілого настала від тілесних ушкоджень, які йому були завдані незадовго до госпіталізації, при цьому доставлено потерпілого до лікарні було у сьомій годині, тоді як ОСОБА_7 інкриміновано завдання потерпілому тілесних ушкоджень приблизно о 23-ї годині, тобто задовго до госпіталізації потерпілого. Захисник вважає, що показання свідків суд оцінив правильно, жодна особа не вказала, що бачила потерпілого у період часу з 23.00 до 6.00 годині та не бачила, хто потерпілому завдав тілесні ушкодження. Також захисник вважає помилковими доводи апеляційної скарги з приводу порушення судом таємниці наради, оскільки суд вийшов до нарадчої кімнати не 24 травня 2023 року, як вказує прокурор в апеляційній скарзі, а 31 травня 2023 року.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги, учасників провадження, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів дійшла до таких висновків.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, зокрема, повинно бути ухвалене згідно з нормами матеріального та процесуального права, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Згідно зі ст. 368 КПК України, суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у його вчиненні.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України суд ухвалює виправдувальний вирок у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

У разі визнання особи виправданою, у мотивувальній частині вироку відповідно до ст. 374 КПК України зазначаються: формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

На переконання колегії судді, цих вимог закону під час розгляду кримінального провадження суд першої інстанції дотримався, і оцінивши наявні докази по справі в їх сукупності, обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність виправдання ОСОБА_7 у зв`язку з не доведенням, що інкриміноване кримінальне правопорушення вчинено ним.

При цьому, судом було обґрунтовано свій висновок про необхідність виправдання ОСОБА_7 тим, що вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення він не визнав, а надані стороною обвинувачення докази не доводять того, що саме обвинуваченим було заподіяно тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_11 , які спричинили смерть.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, та вважає, що вони ґрунтуються на правильній оцінці перевірених в судовому засіданні доказів, які були надані стороною обвинувачення.

За змістом ст. 84 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є лише ті фактичні дані, які отримані у передбаченому цим Кодексом порядку. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

У відповідності до п. 1, 2 ч. 1 ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягають, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування всіх обставин кримінального правопорушення та доведеності винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення покладається на сторону обвинувачення.

Матеріали кримінального провадження та зміст мотивувальної частини оскаржуваного вироку вказують на те, що суд першої інстанції, оцінивши кожний доказ, наданий стороною обвинувачення, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов до правильного та обґрунтованого висновку про необхідність виправдання ОСОБА_7 у пред`явленому обвинуваченні, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України.

Перевіривши надані в суді першої інстанції показання обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , документи кримінального провадження, колегія суддів дійшла до висновку про те, що вони не вказують прямо на те, що ОСОБА_7 наніс тілесні ушкодження ОСОБА_11 , які стали причиною смерті.

В судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину винуватим себе фактично не визнав та показав, що умисно не наносив тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_11 .

Показав, що 20.07.2022 р. приблизно о 21.30 год. він із приятелем ОСОБА_17 прийшов до кіоску по АДРЕСА_2 , де зустрів випадкового знайомого ОСОБА_18 , з яким була подруга на ім`я ОСОБА_19 . Всі разом вони випивали горілку приблизно по 100 гр. кожен, під час розмови ОСОБА_20 образив обвинуваченого, за що останній дав йому ляпас. Незадовго до початку комендантської години всі вони пішли додому, ОСОБА_19 та ОСОБА_17 попереду, обвинувачений та ОСОБА_20 трохи на відстані. Дорогою ОСОБА_20 штовхнув ОСОБА_21 у плече, обвинувачений у відповідь наніс йому один удар кулаком правої руки в обличчя, від якого ОСОБА_20 впав на грунт. Надалі ОСОБА_20 піднявся та сів навприсядки, обвинувачений сів поруч з ОСОБА_20 , вони покурили, помирилися, після чого розійшлися. ОСОБА_22 попрямував додому до ОСОБА_17 , де мав намір переночувати. На той момент, коли вони з ОСОБА_20 попрощалися, видимих ран у ОСОБА_20 не було, він не втрачав свідомості, самостійно пішов в бік свого будинку, що з ним сталося надалі ОСОБА_23 невідомо. Переночувати у дім ОСОБА_24 впустила мати останнього, вона ж випрала футболку та штани обвинуваченого, бо вони намокли під дощем, а вранці він мав відвідати лікаря. Наступного дня до ОСОБА_23 додому прибули працівники поліції та розпитували про обставини бійки з ОСОБА_20 , про що обвинувачений надав аналогічні пояснення. Категорично заперечив заподіяння останньому будь-яких інших тілесних ушкоджень потерпілому та наголосив на тому, що конфлікт між ними був з дріб`язкового приводу, словесний, швидкоплинний, вони більше дуркували, ніж сварилися.

Потерпілий ОСОБА_9 в судовому засіданні суду першої інстанції показав, що він мешкає по АДРЕСА_3 , за цією ж адресою мешкав до часу смерті його син ОСОБА_25 ІНФОРМАЦІЯ_2 приблизно о 20.30 год. ОСОБА_20 пішов з дому, куди саме, не повідомив. ОСОБА_20 вживав алкоголь, але не до ступеня сильного сп`яніння, поводився не агресивно, в бійках брав участь лише кілька разів за життя. В той день ОСОБА_20 додому не повернувся, наступного ранку його знайшли мертвим поблизу 8-ї поліклініки, про що потерпілому повідомили працівники поліції, обставини його смерті потерпілому невідомі.

Свідок ОСОБА_12 в суді першої інстанції показав, що на момент злочину працював сторожем у дошкільному закладі АДРЕСА_4 , він знаходився на нічному чергуванні. Через сильну зливу, яка почалася до 23.00 год., на вулицю не виходив, приблизно у цей же час почув на вулиці шум, вигуки, визернув у вікно, але через темряву нічого не побачив. Вранці наступного дня жінка, яка вигулювала собаку, покликала його за територію дитячого садочка, де біля огорожі у кущах у неприродній позі лежав молодий чоловік, ще живий, але у страшному стані, набряклий.

Свідок ОСОБА_26 в судовому засіданні суду першої інстанції показав, що працює старшим фельдшером ШМД. Влітку 2022 р., він знаходився на добовому чергуванні, вранці був отриманий виклик про допомогу побитому чоловікові. Прибувши на вул. Харчову, на зеленій зоні поряд із будівлею біля проїзної частини виявили постраждалого чоловіка віком приблизно 30 років, який був одягнений у футболку та шорти, на больові подразники не реагував, на питання не відповідав, знаходився без свідомості. Під час огляду чоловіка були виявлені садна голови та тіла, кровотеча з саден голови, постраждалому надали невідкладну допомогу та доставили у 5-ту міську лікарню.

Свідок ОСОБА_13 в суді першої інстанції показала, що з ОСОБА_27 випадково познайомилась у 2022 р. за три дні до його смерті, в той день ОСОБА_20 зайшов до неї додому та запросив прогулятися і випити біля кіоску, який розташований біля 8-ї поліклініки. В кіоску ОСОБА_20 купував алкоголь, випив 100-200 гр. горілки, незадовго до закриття до кіоску підійшли обвинувачений ОСОБА_22 та його приятель ОСОБА_17 , з якими до цих подій свідок не була знайома. Вони теж купували горілку, вона і ОСОБА_20 випили з ними, після чого від кіоску всі пішли в напрямку 8-ї поліклініки, свідок попереду та попрямувала додому, за нею пішов ОСОБА_17 , ОСОБА_22 та ОСОБА_20 відстали. На відстані вона чула, що ОСОБА_22 просив у ОСОБА_20 кепку та намагався забрати, через це вони штовхалися, свідок чула звуки, ніби вони «зчепилися», але цей конфлікт не вдавався їй загрозливим. Наступного разу вона бачила ОСОБА_21 в поліції, що сталося між ним та ОСОБА_20 , коли вона пішла, свідку невідомо.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні суду першої інстанції показав, що протягом 4-х років знайомий з обвинуваченим, ОСОБА_28 знав трохи більше року, вони мешкали в одному районі. 20.07.2022 р. приблизно о 19.30 год. він зустрівся з ОСОБА_29 , який прийшов до свідка додому, планував у нього переночувати, оскільки наступного ранку ОСОБА_22 мав йти до лікарні, яка знаходиться поруч з місцем проживання свідка. Вони повечеряли, трохи випили, приблизно о 22.30 год. пішли до кіоску в районі будинку по АДРЕСА_5 , де зустріли ОСОБА_18 , з яким була жінка на ім`я ОСОБА_19 . Всі разом вони спілкувались на загальні теми, випили приблизно по 100 гр. горілки. Почався дощ та наближалась комендантська година, тому всі разом вони пішли від кіоску по домівках. У ОСОБА_20 з обвинуваченим біля кіоску стався словесний конфлікт з приводу кепки, ОСОБА_20 образив обвинуваченого та щось вигукнув йому навздогін. ОСОБА_19 пішла вперед, ОСОБА_17 теж пішов додому, а ОСОБА_22 попрямував до ОСОБА_20 , який рухався до АДРЕСА_6 . Подальших подій свідок не спостерігав, поспішав повернутись додому до початку комендантської години, вдома попередив матір, що ОСОБА_22 може прийти пізніше. ОСОБА_22 повернувся до свідка додому приблизно о 00.05 год., на його штанях були сліди трави та бруд на взутті, руки чисті, у пилюці як від побілки, ОСОБА_22 розповів, що до нього «докопались» якісь пацани, тілесних ушкоджень у нього не було.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 показала, що приблизно у серпні 2022 р.,точну дату подій не пригадує, її син ОСОБА_30 запитав у неї дозволу заночувати у них вдома його приятелю ОСОБА_31 , який мав вранці наступного дня відвідати лікарню, що розташована неподалік від їх будинку, на що вона дала згоду. Приблизно о 21.00 год. обвинувачений прийшов до них з пляшкою горілки, разом вони повечеряли у альтанці на вулиці, в присутності свідка ОСОБА_23 телефонувала лікар та підтвердила запланований на наступний день візит, надалі свідок пішла відпочивати. Після 22.00 год. стемніло, починався дощ, свідок вийшла на вулицю та з`ясувала, що ОСОБА_17 і ОСОБА_32 немає вдома, здогадалася, що вони пішли у «пивнушку», розташовану поряд з домом. Приблизно о 22.45 год. ОСОБА_17 повернувся додому один, на її питання, де ОСОБА_33 , відповів, що може ще прийде, вони приготували для ОСОБА_32 спальне місце. Пізніше вона почула стукіт у хвіртку, впустила ОСОБА_32 , він був п`яний, мокрий, у брудному одязі, сказав,що з кимось побився. Свідок забрала у нього випрати футболку і штани, взуття стояло мокре. Після того, як ОСОБА_33 ліг спати, він нікуди з будинку не виходив, тілесних ушкоджень або слідів крові свідок у обвинуваченого чи на його одязі не бачила.

Колегія суддів вважає, що загальний аналіз показів свідків вказує на те, що жодне з них прямо не підтверджує, що саме обвинувачений ОСОБА_22 наніс Мазуру тяжкі тілесні ушкодження, які призвели до його смерті. Свідок ОСОБА_12 почув шум під час чергування, але через сильну зливу нічого не бачив, а побитого ОСОБА_34 знайшли лише вранці. Свідок ОСОБА_26 знайшов постраждалого без свідомості з саднами та кровотечею, але не бачив моменту нападу. ОСОБА_13 розповіла про конфлікт між Гирею та ОСОБА_35 щодо кепки, але свідок пішла додому до подій, що могли призвести до травм. ОСОБА_15 підтвердив, що між Гирею та ОСОБА_35 стався словесний конфлікт, але пішов додому до початку комендантської години і не бачив подальших подій. ОСОБА_16 зазначила, що ОСОБА_22 повернувся п`яним, мокрим та брудним, але без видимих ушкоджень чи слідів крові.

Таким чином, показання вказаних осіб не утворюють чіткий причинно-наслідковий зв`язок між діями ОСОБА_7 та смертю ОСОБА_11 .

Під час судового засідання судом першої інстанції безпосередньо було досліджено надані стороною обвинувачення докази і документи кримінального провадження.

В противагу доводам прокурора про необґрунтованість виправдання ОСОБА_7 , судом першої інстанції було досліджено докази, зокрема:

- повідомлення КНП «МЛЕ та ШМД» ЗМР про смерть ОСОБА_11 , яка сталася 21.07.2022 р.о 15.30 год., внесено відомості до ЄО за № 13197 від 21.07.2022 р.(135-153 т.1);

- протокол огляду місця події від 21.07.2022 р. з додатком (фото таблицею), яким зафіксовано огляд ділянки місцевості біля дошкільного навчального закладу № 100 «Гармонія» (а.с.88-96 т.1);

- протокол огляду місця події від 21.07.2022 р. з додатком (фото таблицею), яким оглянута місцевість на відстані 10 метрів від будинку за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.96-105 т.1);

- ухвала слідчого судді від 08.08.2022 р. про арешт майна, яке було вилучено з місця події під час огляду (а.с.108 т.1);

- лікарське свідоцтво про смерть № 3901 від 22.07.2022 р. згідно якого ОСОБА_11 помер через набряк головного мозку, крововиливи під оболонки головного мозку, закрита внутрішньочерепна травма (а.с.126 т.1);

- висновок експерта № 3901 від 13.09.2022 р., яким встановлено, що смерть ОСОБА_11 настала від закритої внутрішньочерепної травми з крововиливами під оболонки головного мозку, що призвело до набряку речовини мозку. Травма голови утворилися незадовго до госпіталізації до 5-ї міської лікарні 21.07.2022р. та має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя (а.с.127-134 т.1);

- протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 22.07.2022 р., згідно якого ОСОБА_7 був затриманий 22.07.2022 р.о 17.00 год. (а.с. 154-157 т.1)

- постанову слідчого від 22.07.2022 р. про визнання речовими доказами у кримінальному провадженню речей, які були вилучені під час затримання та особистого обшуку ОСОБА_7 (а.с.160-161 т.1);

- ухвалу слідчого судді від 08.08.2022 р. про арешт майна, яке було вилучено у ОСОБА_7 під час затримання (а.с.158-159 т.1);

- висновок експерта № 2501п від 12.09.2022 р., яким встановлено, що знайдена кров людини біля місця події, не виключається, від трупа ОСОБА_11 та (або) від підозрюваного ОСОБА_7 за наявності у нього на час події тілесних ушкоджень із зовнішньою кровотечею (а.с.184-186 т.1);

- висновок експерта № 2500 від 12.09.2022 р. встановлено, що при дослідженні вилученого з місця події ґрунту зі слідами РБК знайдена кров людини, походження якої не виключається, в тому числі, від трупа ОСОБА_11 та (або) від підозрюваного ОСОБА_7 за наявності у нього на час події тілесних ушкоджень із зовнішньою кровотечею (а.с.187-190 т.1).

- протокол слідчого експерименту 26.07.2022 р., який було проведено за участю підозрюваного ОСОБА_7 з відеозаписом, який був відтворений в судовому засіданні, згідно якого обвинувачений, перебуваючи на ділянці місцевості біля буд. АДРЕСА_2 пояснив, що 20.07.2022 р. приблизно о 23.30 год. він знаходився у цій місцевості з ОСОБА_27 , вони посварились, ОСОБА_22 вдарив Мазура правою рукою в область лівої вилиці (вказав механізм нанесення удару на статисті), після чого Мазур впав горілиць, вдарився головою об землю. Гиря присів поруч, потім Мазур встав, вони покурили, посиділи, помирились, Мазур допомоги не просив. Після чого Мазур встав, пішов у напрямку, який ОСОБА_22 вказав на місці, а також вказав, у якому напрямку пішов він сам до друга. Обидва вони були у стані алкогольного сп`яніння, Гиря інших подробиць події не пам`ятав, поряд з ними нікого не було (а.с.174-180 т.1)

- висновки судово-медичної комісійної експертизи (за матеріалами справи) 1460/к від 12.10.2022 р., згідно яких при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_11 зафіксовані тілесні ушкодження. Всі ушкодження виникли від дії тупих предметів, індивідуальні особливості яких в них не відобразилися, в зазначені ділянки. Закрита внутрішньочерепова травма (п. 1.14) виникла від кумуляції травматичних впливів в ділянку голови з різних боків (п.п.1.1.-1.5.) (а.с.194-205 т.1).

- протокол огляду предмету від 25.07.2022 р. з додатком відеозаписом, відтвореним в судовому засіданні, яким зафіксовано нібито силуети осіб чоловічої статі належать, ймовірно, потерпілому ОСОБА_11 та обвинуваченому ОСОБА_7 . Якість відеозапису, відтвореного в судовому засіданні, так само як і якість роздрукованих зображень, не дозволяє встановити, хто саме на них зафіксований (а.с.106-107 т.1).

Колегія суддів, переглядаючи вирок суду першої інстанції на основі наданих доказів вини ОСОБА_7 , дійшла до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку про виправдання останнього.

Такі висновки суду випливають з того, що повідомлення КНП «МЛЕ та ШМД» ЗМР про смерть ОСОБА_11 , лікарське свідоцтво про смерть № 3901 та висновки судово-медичної комісійної експертизи (за матеріалами справи) 1460/к підтверджують лише те, що ОСОБА_11 помер через закриту внутрішньочерепну травму. Протоколи огляду місць події зафіксували сліди, включаючи кров, яка могла належати як ОСОБА_11 , так і ОСОБА_7 , однак експертом не було встановлено достеменно причинний зв`язок залишення крові на місці події із діями обвинуваченого. Висновки експерта № 2501п та № 2500 лише припускають, що знайдена кров могла належати обом особам, що не є доказом вини. Під час слідчого експерименту ОСОБА_7 пояснив, що вдарив ОСОБА_11 , але стверджував, що наніс один удар, після цього ОСОБА_11 вставав і не просив допомоги, при проведення вказаної слідчої дії обвинувачений продемонстрував нанесення потерпілому лише одного удару, від якого він впав на ґрунт, нанесення сукупності інших ударів не продемонстрував, тобто під час проведення досудового розслідування залишилось не з`ясованим вирішальне питання від чиїх дій потерпілий отримав всю сукупність тілесних ушкоджень. Висновки судово-медичної комісійної експертизи свідчать про множинні травми, отримані від дії тупих предметів, але не встановлюють зв`язку між діями обвинуваченого, продемонстрованими ним під час слідчого експерименту із виявленими у потерпілого тілесними ушкодженнями в їх сукупності. Протокол огляду предмету з відеозаписом також не дозволяють ідентифікувати осіб через низьку якість зображення.

Таким чином, наявні докази не встановлюють прямо причетність ОСОБА_7 до нанесення смертельних ушкоджень ОСОБА_11 .

Щодо посилань сторони обвинувачення на те, що органом досудового розслідування не було проведено дослідження футболки і штанів обвинуваченого, оскільки свідок вказала, що випрала їх, слід зазначити, що з часу затримання обвинуваченого орган досудового розслідування мав у своєму розпорядженні зазначений одяг та достатньо часу для проведення будь-яких експертиз для підтвердження чи спростування обставин події, але цього зроблено не було. Твердження з приводу того, що прання одягу привело б до відсутності результатів проведення експертиз, на переконання колегії суддів, є припущенням.

Крім того, судова колегія наголошує, що експертиза взуття обвинуваченого, яке було у розпорядженні органу досудового розслідування з часу затримання, також не проводилась, не зважаючи на той факт, що воно не було випране свідком або піддано обробці в інший спосіб. Враховуючи твердження органу досудового розслідування про нанесення численних тілесних ушкоджень потерпілому ногами, а також враховуючи, що згідно встановлених під час досудового розслідування обставин у потерпілого були тілесні ушкодження із зовнішньою кровотечею, проведення дослідження взуття обвинуваченого на предмет наявності крові потерпілого могло б бути вагомим доказом у провадженні, але таке дослідження, як вказано вище, проведено не було.

Судова колегія також наголошує, що будь-яких видимих тілесних ушкоджень, а також слідів, притаманних участі у бійці, на тілі обвинуваченого ОСОБА_7 не було виявлено, що ставить під сумнів пред`явлене обвинувачення в тому, що останній наносив численні тілесні ушкодження ОСОБА_11 .

Згідно з результатами експертизи № 3901 було встановлено, що тілесні ушкодження ОСОБА_11 були завдані незадовго до госпіталізації, госпіталізовано потерпілого до лікарні було о 07.01 годині. З урахуванням вказаних відомостей та показань свідка ОСОБА_15 , згідно яких обвинувачений повернувся до дому о 00.05 годині тобто задовго до госпіталізації потерпілого, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з приводу того, що сторона обвинувачення не довела, що обвинувачений причетний до вчинення злочину.

В апеляційній скарзі сторона обвинувачення посилається на те, що суд не призначив портретознавчу експертизу відеозапису, на якому, за доводами апелянта можна було би побачити обвинуваченого ОСОБА_7 та ОСОБА_11 . Однак, згідно матеріалів провадження сторона обвинувачення не заявила відповідне клопотання про проведення такої експертизи згідно до статті 93 КПК України. Суд самостійно не має права збирати докази вини обвинуваченого.

Посилання прокурора на те, що суд не дав належної оцінки показам свідків, є необґрунтованим, оскільки ніхто зі свідків не бачив, що робив ОСОБА_11 з 23:00 до 06:00 години. Ніхто не бачив моменту нанесення численних ударів ОСОБА_11 , які за обвинуваченням, призвели до його смерті.

Відсутні в матеріалах справи відомості про те, що органом досудового розслідування встановлювались відомості щодо спільного перебування в одному місці у певний час, який співпадає з часом вчинення злочину обвинуваченого та потерпілого шляхом аналізу геолокаційних даних їх телефонів.

Апеляційний суд також відхиляє доводи прокурора про те, що суд першої інстанції порушив таємницю наради суддів, виходячи з наступного.

Відповідно до висновку ОП ККС ВС від 24 лютого 2020 р. (справа № 128/2455/15-к, провадження № 51-7241кмо18), яким було зазначено, що ухвалення суддями (суддею) під час перебування в нарадчій кімнаті по кримінальному провадженні судових рішень по інших справах слід вважати порушенням таємниці наради суддів, яке на підставі ч. 1 ст. 412 КПК може бути визнано істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону у разі, коли воно за своїм характером та з огляду на обставини конкретної справи перешкодило або могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, тобто в тих випадках, коли вказане порушення обґрунтовано ставить під сумнів незалежність і неупередженість суддів (судді) при обговоренні та ухваленні відповідного судового рішення.

Апелянт сам у скарзі вказує, що такі суддею були постановлені судові рішення в справах про адміністративне правопорушення, ухвал за іншими кримінальними і цивільними справами.

Крім цього, прокурор у своїй скарзі зазначає проміжок часу від 24 травня 2023 року до 12 червня 2023 року як період, коли суд знаходився в нарадчій кімнаті. Однак, відповідно до журналу судового засідання, суд вийшов до нарадчої кімнати після останнього слова обвинуваченого 31.05.2023 року.

Таким чином, вказані судові рішення, які були ухвалені судом ніяк не відносяться до вказаного кримінального провадження та не могли за своєю суттю перешкодити судді ухвалити законний і обґрунтований вирок.

Відповідно до частині 3 статті 337 КПК України суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Однак, ці положення абсолютно не вказують на те, що у разі не підтвердження за результатом судового розгляду висунутого обвинувачення, сторона обвинувачення може «очікувати», що суд самостійно віднайде в діях цієї особи бодай якийсь інший склад злочину і ухвалить обвинувальний вирок, оскільки відповідно до загальних засад кримінального провадження, визначених у статтях 17, 22, 25, 26 КПК України, доведення перед судом винуватості особи у вчиненні злочину є прямим обов`язком сторони обвинувачення, а не суду. (Відповідний правовий висновок викладений в постанові колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду в справі №243/1573/17 від 13.01.2021 року).

Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Статтею 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правпоуршення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначені права і свободи мають своє відображення у загальних засадах кримінального провадження, а саме у презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка відповідно до ч. 1 ст. 17 КПК полягає у тому, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводи свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Конституційний Суд України у Рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Зі змісту ч. 2 ст. 8 та ч. 5 ст. 9 КПК України випливає, що принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

З урахуванням викладеного, оцінивши кожен поданий стороною обвинувачення доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що стороною обвинувачення не доведено, що кримінальне правопорушення було вчинено саме обвинуваченим.

В ході апеляційного розгляду даного кримінального провадження не встановлено підстав, передбачених ст. 409 КПК України та не знайшли свого підтвердження доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не було дано належну оцінку усім наявним в матеріалах справи доказам, оскільки зі змісту вироку та матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 94 КПК України, безпосередньо були досліджені усі наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, яким суд дав правильну юридичну оцінку, що у вироку достатньо мотивував.

Підстав для скасування вироку суду із призначенням нового розгляду провадження в суді першої інстанції за доводами апеляційної скарги прокурора не встановлено.

Враховуючи викладені вище обставини колегія суддів приходить до переконання, що вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та вмотивованим, у зв`язку з чим його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 червня 2023 року, яким ОСОБА_7 визнаний невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та виправданий у зв`язку з не доведенням того, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4