Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

22 квітня 2024 року м. Рівне

Справа № 569/5327/19

Провадження № 11-кп/4815/254/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі :

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

представника потерпілої-адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника-адвоката ОСОБА_10 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000390 за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_10 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 28 грудня 2024 року стосовно

ОСОБА_9 , котрий народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Велике Вербче Сарненського району Рівненської області, громадянина України, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 28 грудня 2023 року ОСОБА_9 визнано винним та засуджено за ч.2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі - КК) на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Обрано ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою та взято його під варту у залі суду.

Судом задоволено цивільний позов прокуратури Рівненської області в інтересах виконавчого комітету Рівненської міської ради Рівненської області в особі комунального некомерційного підприємства «Рівненська центральна міська лікарня» та в інтересах Управління охорони здоров`я Рівненської обласної державної адміністрації в особі комунального підприємства «Рівненська обласна клінічна лікарня» Рівненської обласної ради та вирішено стягнути із ОСОБА_9 на користь:

-КП «Рівненська обласна клінічна лікарня» 746 грн. 81 коп.;

-НКП «Рівненська центральна міська лікарня» 9137 грн. 34 коп.

Також судом задоволено цивільні позови потерпілих та ухвалено стягнути із ОСОБА_9 на користь:

- ОСОБА_5 5428,11 грн. матеріальної шкоди та 30 000 грн. моральної шкоди;

- ОСОБА_6 300 000 грн. моральної шкоди;

- ОСОБА_7 500 000 грн. моральної шкоди.

Судом вирішено питання стосовно речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 19 січня 2024 року виправлено описку, допущену у повному тексті вироку Рівненського міського суду Рівненської області від 28 грудня 2023 року, а саме у резолютивній частині вироку внесено виправлення у суми, які підлягають стягненню із обвинуваченого ОСОБА_9 на відшкодування моральної шкоди на користь потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Вказаним вироком ОСОБА_9 визнаний винним та засуджений за те, що він 01.06.2018 близько 20 год. 00 хв., керуючи автомобілем Renault Megane, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись правою смугою руху проїзної частини вул.Дубенська в м. Рівне, зі сторони вул.Макарова в напрямку м.Дубно, навпроти виїзду із вул.Калинової, що примикає з правого боку до проїзної частини вул.Дубенська за ходом руху цього автомобіля, увімкнувши сигнал лівого повороту, в порушенням вимог пункту 10.4 Правил дорожнього руху, перед розворотом не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для розвороту, виконав маневр розвороту ліворуч, що викликало небезпечну дорожню ситуацію, у результаті якої відбулося зіткнення із автобусом SETRA S 315, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керування ОСОБА_12 , який рухався по лівій смузі руху проїзної частини вул.Дубенська в м.Рівне у попутному напрямку.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) пасажири автомобіля Renault Megane, реєстраційний номер НОМЕР_1 , отримали тілесні ушкодження:

ОСОБА_5 - середнього ступеня тяжкості;

ОСОБА_13 - тяжкі тілесні ушкодження та був госпіталізований до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де 02.06.2018 помер.

Порушення ОСОБА_9 вимог пункту 10.4 Правил дорожнього руху, що вимагає від водія перед розворотом завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, перебуває у прямому безпосередньому причинному зв`язку із скоєнням дорожньо-транспортної пригоди, є необхідною умовою її виникнення, оскільки призвела до виникнення небезпечної ситуації та настання суспільно небезпечних наслідків.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_10 просить вказаний вирок змінити, звільнивши на підставі ст. 75 КК обвинуваченого ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу, не позбавляючи його права керувати транспортними засобами. Також просить зменшити розмір компенсації моральної шкоди потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

На обґрунтування цих вимог зазначив, що обвинувачення фактично ґрунтується на показаннях водія автобуса ОСОБА_12 , наданих під час проведення слідчого експерименту, де було встановлено вихідні дані для проведення автотехнічої експертизи щодо обставин та механізму ДТП, у тому числі, розташування транспортних засобів до початку розвороту та на момент зіткнення, бокові інтервали автомобілів відносно елементів проїзної частини тощо, була проведена авто технічна експертиза.

Однак, на думку захисника, до вихідних даних, отриманих внаслідок проведення цього слідчого експерименту, слід ставиться критично, оскільки ОСОБА_12 як учасник ДТП є зацікавленою особою. Вказав, що при проведенні інженерно-транспортної авто технічної експертизи із дослідження обставин та механізму ДТП не були враховані вихідні дані, отримані при проведені слідчого експерименту за участю ОСОБА_9 , комплексної фототехнічної експертизи та інших даних, здобутих після проведення цієї експертизи.

Адвокат покликався на те, що місцевим судом не був допитаний свідок ОСОБА_14 , на допиті якого наполягала сторона захисту, оскільки він перебував за кордоном, а інші свідки не надали достовірної інформації щодо розміщення транспортних засобів перед початком розвороту.

Зазначив, що під час судового розгляду ним заявлялось клопотання про призначення додаткової комплексної інженерно-транспортної фототехнічної, авто технічної експертизи з наданням усіх матеріалів справи, однак судом було відмовлено у задоволенні цих клопотань. Вважає, що версія про те, що автобус рухався у зустрічній смузі або частково зустрічній смузі є допустимою, оскільки ОСОБА_9 слідкував за дорожньою обстановкою і мав достатньо часу, щоб відреагувати на небезпеку, а водій автобуса міг сприйняти маневр ОСОБА_9 як об`їзд велосипедиста, який рухався попереду, і вирішити об`їхати обидва транспортні засоби. Також початок слідів гальмування автобуса на зустрічній смузі може свідчити про те, що автобус на момент початку розвороту автомобіля перебував саме на зустрічній смузі руху, а наявність сліду гальмування лише від одного колеса може свідчити про технічну несправність системи гальмування автобуса.

Захисник вказав на те, що при допиті судовий експерт не заявляв про те, що автобус міг рухатись зустрічною смугою руху, про що помилково зазначено у вироку.

Також вказав на те, що на перехресті, де сталась дане ДТП, ні дорожньою розміткою, ні дорожніми знаками не заборонялось розворот чи поворот ліворуч з вул. Калинової, а тому, враховуючи інтенсивність руху, ширину проїзної частини, габарити транспортного засобу, яким керував ОСОБА_9 , твердження суду про порушення п.10.4 ПДР є недостатньо обґрунтованим і не може становити об`єктивну сторону кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК.

Захисник вказав на те, що водієм ОСОБА_12 було перевищено дозволену швидкість руху, що перевело небезпечну дорожню ситуацію в аварійну та стало причиною даної ДТП, що підтвердив при допиті у суді судовий експерт.

Окрім того, на переконання захисника, призначене обвинуваченому покарання є надто суворим, адже суд дійшов до безпідставного висновку про відсутність обставин, які пом`якшують покарання, оскільки ОСОБА_9 визнав свою вину, щиро розкаявся, він неодноразово намагався примиритись з потерпілими та відшкодувати завдану шкоду, однак заявлені потерпілими у цивільних позовах суми є для нього непосильними, у судових засіданнях зобов`язувався матеріально підтримувати дітей загиблого. За місцем проживання він характеризується позитивно, раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Вказав, що ОСОБА_9 є інвалідом ІІІ групи, потребує постійного нагляду лікарів та стаціонарного лікування 2-3 рази на рік, розмір його пенсії є незначним.

Зазначив, що застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, фактично позбавить обвинуваченого можливості працювати та отримувати достатні кошти для проживання.

Також, враховуючи незначний розмір пенсії обвинуваченого, стягнуті судом суми на відшкодування моральної шкоди потерпілих є занадто великими та непосильними для обвинуваченого.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника-адвоката ОСОБА_10 на підтримання апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_4 щодо законності оскаржуваного вироку, міркування потерпілих ОСОБА_5 ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про безпідставність апеляційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок місцевого суду щодо наявності в діях ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК, - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, а саме пункту 10.4 Правил дорожнього руху, які затверджено Постановою Кабанету Міністрав України від 10 жовтня 2001 року № 1306, що вимагає від водія перед розворотом завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, що спричинило смерть потерпілого та ушкодження середнього ступеня тяжкості іншому потерпілому, колегія суддів вважає правильним та таким, що ґрунтується на матеріалах даного кримінального провадження, зокрема досліджених доказах.

Так, місцевим судом в ході судового розгляду було досліджено протокол огляду місця події від 01.06.2018 з фототаблицями та схемою до нього, у якому зафіксовано місце дорожньо-транспортної пригоди елементи вулиці, дороги, вид та стан покриття, наявність покриття для двох напрямків, кожен з яких містить по дві смуги для руху, слідова картина на місці ДТП, у тому числі зазначено, що автомобіль марки «Рено Меган» рухався в напрямку вул. Січових Стрільців по правій смузі руху, автобус марки «Сетра 315» рухався по лівій смузі руху в напрямку вул. Січових Стрільців.

Також судом досліджувався протокол огляду відеозапису від 02.06.2018 «00096.МТS», здійсненого із салону автомобіля марки «Рено Меган», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на якому зафіксовано рух даного транспортного засобу, момент виконання маневру розвороту цим транспортним засобом.

Під час апеляційного розгляду було переглянуто відеозапис, долучений до цього протоколу, з якого вбачається, що автомобіль, із якого ведеться зйомка, (марки «Рено Меган», реєстраційний номер НОМЕР_1 ), рухаючись по крайній правій смузі руху в напрямку м.Дубно, починає виконувати маневр розвороту через ліву сторону по ходу свого руху, виїжджаючи на зустрічні смуги руху.

Так, з висновку експерта №3.1-85/19 від 19.02.2019, за результатами проведеної судової комплексної фототехнічної та автотехнічної експертизи, вбачається, що відповідно до наданого на експертизу відеозапису «00096.МТS», автомобіль «Рено Меган», реєстраційний номер НОМЕР_1 , (із якого проводилась відеозйомка), виконував маневр розвороту ліворуч з правої смуги руху проїзної частини вул. Дубенська м.Рівне в напрямку м.Дубно.

Також відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 15.06.2018 з участю свідка ОСОБА_12 (водія автобуса марки «Сетра 315»), свідком було відтворено обставини даної ДТП, зокрема розташування автомобіля марки «Рено Меган» під керуванням ОСОБА_9 перед зміною напрямку руху та в момент зіткнення.

Вказані докази об`єктивно узгоджуються між собою та з показаннями потерпілої ОСОБА_5 , наданими нею при допиті у суді першої інстанції, щодо здійснення ОСОБА_9 маневру розвороту ліворуч із правої смуги руху, та не узгоджуються із даним протоколу слідчого експерименту, проведеного за участю підозрюваного ОСОБА_9 , в ході якого він зазначав, що виконав маневр розвороту ліворуч із лівої смуги руху в напрямку м.Рівне.

Окрім того, відповідно до дослідженого місцевим судом висновку судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин і механізму ДТП №8673 від 03.10.2018, водій автомобіля марки «Рено Меган», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_9 повинен був діяти у відповідності до вимог п.10.1 та п.10.4 ПДР, а саме: маючи намір виконати розворот ліворуч, повинен переконатися, що виконання маневру буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, а виконуючи маневр розвороту ліворуч не з крайнього лівого положення на проїзній частині дати дорогу автобусу SETRA S 315, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Для роз`яснення цього висновку експертизи місцевим судом був допитаний судовий експерт ОСОБА_15 , який зазначив, що дана експертиза була ним проведена на підставі ухвали слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області та йому були надані у розпорядження усі матеріали кримінального провадження. При цьому, експерт однозначно вказав, що причинно-наслідковою подією цієї ДТП був маневр автомобіля під керуванням ОСОБА_9 , зазначивши, що аварійної ситуації не виникнуло б при перевищенні швидкості автобусом марки «Сетра 315», якби автомобіль марки «Рено Меган» не створив йому перешкоду, вказавши на те, що автобус не міг рухатись по зустрічній смузі.

Отже доводи сторони захисту про те, що автобус марки «Сетра 315» рухався зустрічною смугою руху, а також те, що перевищення водієм цього автобусу дозволеної швидкості руху стало основною підставою виниклої ДТП, спростовуються встановленими місцевим судом доказами.

Крім того, не знайшли свого підтвердження покликання апелянта на те, що вихідні дані для проведення судових експертиз були взяті виключно з результатів проведеного слідчого експерименту з участю свідка ОСОБА_12 , оскільки допитаний як свідок слідчий ОСОБА_16 вказував на те, що вихідні дані для призначення експертизи з дослідження виникнення механізму ДТП, були отримані із відеозапису із салону автомобіля марки «Рено Меган», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та з урахуванням параметрів, зафіксованих під час огляду місця події. При цьому, судовий експерт ОСОБА_15 вказував на те, що у його розпорядження були надані усі матеріали кримінального провадження.

Таким чином, в ході судового розгляду було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_9 здійснював маневр розвороту ліворуч саме з правої смуги руху, а не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині, як того вимагають положення Правил дорожнього руху.

Щодо обраного виду та міри покарання обвинуваченому, то колегія суддів вважає, що воно ґрунтується на вимогах закону про кримінальну відповідальність.

Згідно приписів статей 50 та 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.1 Постанови від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Ухвалюючи вказаний вирок, суд першої інстанції в повній мірі дотримався вказаних вимог закону, призначивши обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, яке за своїм видом та розміром відповідає як особі винного, так і встановленим обставинам кримінального провадження.

Так, санкцією ч.2 ст. 286 КК передбачено покарання у видіпозбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Місцевий суд при призначенні обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, урахувавши ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке за класифікацією ст. 12 КК, належить до категорії тяжких злочинів, та відсутність обставин, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Стосовно доводів сторони захисту про наявність пом`якшуючих обставин визнання вини ОСОБА_9 та щирого каяття, то за результатом апеляційного розгляду такі не знайшли свого підтвердження.

Зокрема, як під час розгляду у суді першої інстанції, так і в ході апеляційного розгляду, сторона захисту стверджувала, що ОСОБА_9 здійснював маневр розвороту вліво з правої смуги руху, а причиною виниклої ДТП було саме перевищення дозволеної швидкості руху водієм автобусу марки «Сетра 315». Тому відсутні підстави стверджувати, що ОСОБА_9 визнав свою вину у вчиненому ним кримінальному правопорушенні.

Також, зважаючи на вказане та враховуючи ту обставину, що з часу спричиненого ДТП і по день апеляційного розгляду обвинуваченим не було навіть частково відшкодовано потерпілим матеріальну та/або моральну шкоду, то зазначене свідчить про відсутність щирого каяття зі сторони обвинуваченого. При цьому, ОСОБА_9 не було надано жодних доказів, які б свідчили про його намагання відшкодувати потерпілим завдану шкоду, однак вони відмовлялись від її отримання.

Водночас колегія суддів ураховує, що як визначено ст. 75 КК (в редакції, яка діяла на день вчинення злочину) якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Тобто, ураховуючи зміст цієї норми, застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності обґрунтованих підстав для висновку, що виходячи з тяжкості злочину, даних про особу винного та інших обставин кримінального провадження попередження нових злочинів й виправлення засудженого є можливим без його ізоляції від суспільства.

Разом з тим, позитивна характеристика обвинуваченого, наявність у нього інвалідності ІІІ групи, враховуючи встановлені обставини даного кримінального провадження, не є достатніми для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК.

Окрім того, місцевий суд належним чином мотивував необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_9 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, врахувавши характер допущених обвинуваченим порушень вимог ПДР у сукупності із наслідками, до яких ці порушення призвели.

Разом з тим, місцевим судом при ухваленні даного вироку, а саме при вирішенні цивільних позовів потерпілих, не було в повній мірі дотримано вимог ст. 370 КПК, яка передбачає законність, обґрунтованість та вмотивованість судового рішення.

Так, за змістом ч.1 ст. 129 КПК суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав та розміру цивільного позову задовольняє його повністю або частково чи відмовляє в ньому.

При цьому, за визначенням частини 5 ст. 128 КПК, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Загальними вимогами цивільного процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову.

Однак цих вимог закону при вирішенні цивільних позовів місцевий суд належним чином не дотримався.

Зокрема як вбачається зі вступної та резолютивної частини вироку, місцевий суд частково задовільним цивільні позови потерпілих та ухвалив стягнути із ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_5 5428,11 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, 30 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, на користь потерпілого ОСОБА_6 300 000 грн. на відшкодування моральної шкоди та на користь потерпілої ОСОБА_7 500 000 грн. на відшкодування моральної шкоди (а.с.76 т.4).

Водночас, у вироку місцевий суд ухвалив стягнути із ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_5 5428,11 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, 20 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, на користь потерпілого ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_7 по 100 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Також зі змісту вироку, зокрема його мотивувальної частини, вбачається, що суд, враховуючи вимоги розумності і справедливості, оцінивши обставини справи, глибину і характер моральних страждань потерпілих, дійшов «переконливого висновку» щодо необхідності задоволення цивільних позовів кожного з потерпілих саме на вказані суми (а.с.77-79 т.4).

Разом з тим, матеріали провадження містять ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 19 січня 2024 року про виправлення описки у резолютивній частині даного вироку щодо збільшення сум, стягнутих на відшкодування моральної шкоди потерпілих. Як свідчать матеріали провадження, цей розгляд проводився за відсутність сторін кримінального провадження та без їх повідомлення.

Таким чином, рішення місцевого суду щодо стягнення з обвинуваченого на користь потерпілих моральної шкоди у розмірі 30 000 грн., 300 000 грн. та 500 000 грн., відповідно, є немотивованим.

Оскільки вказані порушення кримінального процесуального закону колегія суддів визнає істотними, тобто такими, що перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення у частині вирішення цивільних позовів потерпілих, то відповідно до приписів ч.1 ст. 409 КПК, вирок у цій частині слід скасувати.

Водночас колегія суддів зауважує, що порушення судом першої інстанції вимог ст. 370 КПК та загальних засад судочинства не відноситься до переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, передбаченого ч.1 ст. 415 КПК. Проте, відповідно до вимог ч.6 ст. 9 КПК, у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст. 7 КПК. Такими у даному випадку є передбачені п.п. 1, 2 ч.1 ст. 7 КПК верховенство права, законність та одночасно обґрунтованості і вмотивованості судового рішення, що передбачено як обов`язкові вимоги у ст. 370 КПК. Разом з цим належить врахувати те, що необхідність дотримання при судовому розгляді вказаних загальних засад судочинства підтверджується практикою Європейського суду та змістом норм Європейської конвенції з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить висновку, що вказаний вирок у частині вирішення цивільних позовів потерпілих щодо стягнення з обвинуваченого моральної шкоди, підлягає скасуванню з призначенням у цій частині нового розгляду у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 28 грудня 2023 року стосовно ОСОБА_9 в частині вирішення цивільних позовів щодо відшкодування моральної шкоди ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 скасувати та повернути матеріали справи цьому місцевому суду для вирішення позовів в порядку цивільного судочинства.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_9 в той самий строк з моменту отримання копії цієї ухвали.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3