Справа № 554/8638/22
Провадження № 1-кп/643/198/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2024 р. Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5

захисників обвинувачених адвокатів - ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0001723 від 03.06.2022 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Московського районного суду міста Харкова знаходиться вищевказане кримінальне провадження.

Ухвалою слідчого судді від 29.06.2022 обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обрано запобіжні заходи у виді тримання під вартою. Ухвалою суду від 07.12.2024 обвинуваченим запобіжний захід у виді тримання під вартою був продовжений. Строк тримання під вартою спливає 06.04.2024.

Прокурор у судовому засіданні заявила клопотання про продовження обвинуваченим строку тримання під вартою на 60 діб, мотивуючи, що вони обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, раніше неодноразово судимі за вчинення аналогічних злочинів, за місцем проживання не мають міцних соціальних зв`язків, тому існують ризики передбачені п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою заперечував, подав до суду клопотання про зміну йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, оскільки він має постійне місце проживання, офіційне працевлаштування, міцні соціальні зв`язки, має малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_3 , матір пенсіонера. Доводи прокурора про наявність ризиків передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України є необґрунтованими.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримав клопотання ОСОБА_4 , щодо клопотанням прокурора заперечував, зазначив, що прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Обвинувачений ОСОБА_5 та захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_7 щодо клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою заперечували.

Потерпілий в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи мається заява від останнього про розгляд справи у його відсутність.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного.

У відповідності до ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання сторони обвинувачення про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Судом встановлено, що обвинувачені обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України, яке є тяжким за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, поєднаного з застосуванням насильства, вчинене за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, раніше неодноразово судимі за вчинення аналогічних злочинів, не працюють.

Враховуючи, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, то усвідомлюючи тяжкість покарання, яке їм загрожує, з метою його уникнення, можуть вчинити дії направлені на переховування від органу досудового розслідування та суду.

Крім того, враховуючи, що обвинувачені раніше неодноразово судимі за корисливі злочини, законних джерел отримання доходу не мають, то існує імовірність продовження ними злочинної діяльності.

Таким чином, враховуючи наведене, суд проходить до висновку, що інші більш м`які запобіжні заходи не здатні забезпечити належної поведінки обвинувачених та вважає можливим та необхідним продовжити обвинуваченим запобіжний захід у вигляді тримання під вартою

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

У рішенні від 26 січня 1993 року у справі «W. проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що тривале тримання під вартою може виявитись виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

При вирішенні питання про необхідність ув`язнення особи вагомою підставою є ризик переховування цієї особи від правосуддя та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. При цьому переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують.

Суд звертає увагу, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що він має місці соціальні зв`язки, матір пенсіонера, дитину, само по собі не може слугувати підставою для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу, адже наведена обставина не може підтверджувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого та відсутність ризиків, з якими закон пов`язує можливість застосування або продовження такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.

З наведених вище підстав суд відмовляє в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт.

Крім того, з урахуванням конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , враховуючи, що інкриміноване обвинуваченим кримінальне правопорушення є тяжким, вчинене із застосуванням насильства, за попередньою змовою групою осіб, під час дії воєнного стану, суд вбачає підвищений ступінь суспільної небезпечності, що свідчить про те, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Керуючись ст. ст. 42, 177, 189-191, 331, 336, 369, 372 КПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт - відмовити.

Продовжити обвинуваченим ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 діб - до 19 травня 2024 року включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 21.03.2024.

Суддя: ОСОБА_1