ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/127/24 Номер провадження 11-кп/814/1312/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого - суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурора обвинуваченоїОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження №0000307 за апеляційною скаргою начальника Горішньоплавнівського відділу Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_8 на вирок Комсомольського міського суду Полтавської області від 31 січня 2024 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Ухта Республіки Комі Російської Федерації, мешканка АДРЕСА_1 , громадянка України, з середньою освітою, заміжня, маюча на утриманні неповнолітню дитину, несудима,

визнана винуватою та засуджена:

- за ч.5 ст.27 та ч.1 ст.358 КК України до штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн;

- за ч.4 ст.358 КК України до штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно засуджена до штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Постановлено стягнути обвинуваченої ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення судових експертиз в сумі 6176,40 грн.

Вирішене питання про речові докази.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 визнана винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

Влітку 2013 року, точної дати та часу не встановлено, у ОСОБА_7 виник намір, направлений на пособництво у виготовленні завідомо підробленого документу - посвідки на постійне проживання на території України, з метою використання такого документа в особистих цілях.

Перебуваючи у цей час у м. Харків, обвинувачена сприяла вчиненню невстановленою досудовим розслідуванням особою кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України, шляхом надання їй власних анкетних даних, фотознімку та паспорта громадянки Російської Федерації, а також сплатила грошові кошти в сумі 700 доларів США для виготовлення завідомо підробленої посвідки на постійне проживання на території України (відноситься до документів, які перебувають в офіційному обігу України та видається відповідним територіальним органом Державної міграційної служби України, і яка надає права), з метою використання такого офіційного документа.

У подальшому, невстановлена у ході досудового розслідування особа, з використанням невстановлених технічних засобів та матеріалів, у невстановленому місці та часі, використовуючи надані ОСОБА_7 анкетні дані, фотознімок та паспорт громадянки Російської Федерації, виготовила завідомо підроблену посвідку на постійне проживання на території України серії НОМЕР_1 , заповнену на ім?я ОСОБА_7 , видану ГУ ДМС України в Харківській області 13.02.2013, яку обвинувачена влітку 2013 року придбала за грошові кошти в розмірі 700 доларів США.

29 березня 2023 року обвинувачена, перебуваючи в приміщенні Горішньоплавнівського відділу УДМС в Полтавській області за адресою: АДРЕСА_2 , на законну вимогу спеціаліста ОСОБА_9 , з метою оновлення документа у зв?язку із досягненням 45-річного віку, умисно пред?явила завідомо підроблений документ - посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_1 , тим самим використала завідомо підроблений документ.

В апеляційній скарзі прокурор просить змінити вирок суду через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність тазвільнити ОСОБА_7 від відбування покарання, призначеного за ч.5 ст.27 та ч.1 ст.358 КК України, на підставі ст.49 і ст.74 цього Кодексу у зв`язку із закінченням строків давності, а також виключити з вироку посилання на ч.1 ст.70 КК України.

При цьому зазначає, що ОСОБА_7 засуджена за кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.27 та ч.1 ст.358 КК України, що відповідно до ст.12 цього Кодексу належить до кримінальних проступків та вчинене влітку 2013 року, а отже строки давності притягнення обвинуваченої до кримінальної відповідальності відповідно до ст.49 КК України минули.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора про необхідність про необхідність звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності з огляду на її згоду, пояснення обвинуваченої, яка просила застосувати приписи ст.49 КК України, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень за наведених у вироку обставин та кваліфікація її дій за ч.5 ст.27 та ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України ніким із учасників провадження не оспорюються.

Разом з тим, відповідно до вимог ст.417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

Судом першої інстанції встановлено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.27 та ч.1 ст.358 КК України, обвинувачена вчинила влітку 2013 року.

ОСОБА_7 надала апеляційному суду згоду на звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.358 КК України, згідно зі ст.12 цього Кодексу у редакції Закону від 15 листопада 2011 року №4025-VI, яка діяла на час його вчинення, є злочином невеликої тяжкості, а відповідно до чинної ст.12 КК України у редакції Закону від 22 листопада 2018 року №2617-VIІІ - віднесено до кримінальних проступків.

Згідно з п.2 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення неюкримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

На час розгляду 31 січня 2024 року кримінального провадження місцевим судом зазначені строки давності притягнення ОСОБА_7 до відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.5 ст.27 та ч.1 ст.358 КК України, а саме 3 роки, минули, що ніким із учасників провадження не оспорюється, проте суд ці обставини залишив поза увагою.

Враховуючи наявність згоди обвинуваченої, звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України є безумовним, оскільки приводом для нього є саме закінчення передбачених законом України про кримінальну відповідальність строків, наданих державі для доведення вини особи у вчиненні кримінального правопорушення та притягнення її до кримінальної відповідальності у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку.

Наведена правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12 вересня 2022 року у справі №203/241/17.

Таким чином, вирок суду в частині засудження ОСОБА_7 за ч.5 ст.27 та ч.1 ст.358 КК України підлягає до скасування, а кримінальне провадження в цій частині до закриття на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України зі звільненням ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.5 ст.27 та ч.1 ст.358 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст. 49 цього Кодексу у зв`язку із закінченням строків давності.

Отже, апеляційну скаргу прокурора необхідно задовольнити частково.

Керуючись статтями 284, 404, 405, 407, 417, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу начальника Горішньоплавнівського відділу Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Комсомольського міського суду Полтавської області від 31 січня 2024 року щодо ОСОБА_7 в частині засудження її за ч.5 ст.27 та ч.1 ст.358 КК України скасувати, звільнивши її від кримінальної відповідальності за вчинення цього кримінального правопорушення на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження №0000307 в цій частині закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Вважати ОСОБА_7 засудженою за ч.4 ст.358 КК України до покарання, обраного судом першої інстанції, тобто до штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.

Виключити з мотивувальної та резолютивної частини вироку вказівку про призначення ОСОБА_7 покарання на підставі ч.1 ст.70 КК України.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції безпосередньо до суду касаційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4