Справа №504/2301/24
Провадження №1-кс/504/216/24
Комінтернівський районний суд Одеської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2024смт. Доброслав

Слідчий суддя Комінтернівського районного суду Одеської області ОСОБА_1 , за участі секретаря - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 5 смт. Доброслав, клопотання прокурора Доброславської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000055, внесеному до ЄРДР 25.05.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

27.05.2024 до Комінтернівського районного суду Одеської області надійшло клопотання прокурора Доброславської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000055, внесеному до ЄРДР 25.05.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

Подане клопотання обґрунтоване тим, що СД ВП № 3 Одеського районного управління поліції № 2 ГУ НП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000055, внесеному до ЄРДР 25.05.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, а саме за фактом незаконного виробництва, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту.

Так досудовим розслідування встановлено, що 25.05.2024 до чергової частини відділення поліції №3 Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області надійшов рапорт від інспектора взводу №3 роти №2 БПОП ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_4 , про те що приблизно 16:00 годин під час патрулювання в складі «Скіф 801» біля торгового центру ТОВ «Таврія В Суворовська», що знаходиться за адресою: Одеська область Одеський район село Ілічанка Новомиколаївська дорога 1, зупинено ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1, де під час проведення поверхневої перевірки, відповідно до ст. 34 ЗУ «Про Національну поліції», у правому кармані спортивних штанів, виявлено полімерні пакети із невідомою речовиною.

В подальшому по прибуттю слідчо-оперативної групи на місце події отримано заяву від користувачів ОСОБА_6 , яка мешкає разом із чоловіком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1, та із їх спільними двома дітьми, на проведення невідкладного обшуку за місцем мешканням ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого в період часу з 20:30 год по 20:55 год. у приміщенні вказаної квартири виявлено та вилучено: два мобільні телефони, один з яких мобільний телефон марки «REDMI», модель «m2101K6G» упакований до сейф пакету SUD2016600 та мобільний телефон «Assistant» упакований до сейф пакету BУM 1003661.

Таким чином вилучені предмети можуть зберігати в собі сліди кримінального правопорушення та мають ознаки речового доказу, а відомості, установлені під час обшуку житла та іншого володіння особи будуть використані стороною обвинувачення у кримінальному провадженні.

Постановою дізнавача від 25.05.2024 вказані предмети визнано речовими доказами

Таким чином, у органу дізнання наявні розумні підстави вважати, що вилучені предмети є речовими доказами кримінального правопорушення, що обґрунтовує застосування заходу забезпечення кримінального провадження - арешту майна з метою, передбаченою п.п. 1, 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, забезпечення збереження речового доказу.

Власник майна, будучи належним чином сповіщеним про дату та час судового розгляду в судове засідання не з`явився, однак до початку розгляду подав заяву про розгляд без його участі.

Прокурор будучи належним чином повідомленим про дату і час судового розгляду в судове засідання не з`явився, до початку розгляду подав заяву про розгляд клопотання без його участі та просив задовольнити клопотання слідчого у повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 172 КПК України, неприбуття цих осіб в судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Відповідно положень ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, оцінивши їх у сукупності з іншими доказами, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання слід задовольнити із наступних підстав.

Згідно з положеннями статей 2, 7 КПК України визначено завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Одним із методів державного реагування на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є арешт майна у кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частиною другою ст. 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчим суддею встановлено, що вилучені предмети визнані речовими доказами та приєднано до матеріалів, оскільки мають суттєве значення для досудового розслідування.

На підставі вищевикладеного, зі змісту наданого клопотання та копій матеріалів до нього, слідчим суддею встановлено, що тимчасово вилучене майно, відповідає критеріям, визначеним в ст. 98 КПК України, оскільки воно безпосередньо стосується предмета розслідування кримінального провадження та за його допомогою можливо встановити обставини події.

Окрім того, вилучене майно може бути використане як доказ на підтвердження чи спростування позицій сторони у кримінальному провадженні, надати можливість встановити її суттєві обставини, а також зазначене майно може бути предметом експертних досліджень та використовуватись під час проведення слідчих та процесуальних дій.

Таким чином, арешт майна необхідний з метою збереження речових доказів, які мають значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному проваджені, а також швидкого, повного та неупередженого розслідування.

Отже вжиття заходу забезпечення кримінального провадження, шляхом накладання арешту на майно, є необхідним запобіжним заходом, передбаченим зазначеними нормами закону, оскільки у випадку приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуженнямайна можуть настати негативні наслідки для здійснення завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КК України.

Разом з тим, слідчий суддя вважає, що на даному етапі існують реальні підстави, для накладення арешту на зазначене майно, які виправдовують таке втручання у право власності та є співрозмірним із завданнями кримінального провадження. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

Враховуючи, те що слідчим доведено, що вилучене в ході огляду транспортний засіб, відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 та 167 КПК України, з метою забезпечення виконання завдань кримінального провадження, проведення експертиз та інших слідчих дій у кримінальному провадженні, збереження від втрати, знищення вилученого майна, задля використання його у доказових цілях, слідчий суддя дійшов висновку про задоволення клопотання про накладення арешту на вилучене майно.

Одночасно слідчий суддя наголошує, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у відповідності до ст. 174 КПК України за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 40, 131-132, 170-173, 233, 234, 237 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Доброславської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000055, внесеному до ЄРДР 25.05.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, - задовольнити.

Накласти арешт на - мобільний телефон марки «REDMI», модель «m2101K6G» та мобільний телефон марки «Assistant», заборонивши власникам майна та іншим особам до прийняття законного рішення по кримінальному провадженню розпоряджатися та користуватися зазначеним майном для запобігання знищення, пошкодження або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Слідчий є самостійними процесуальними особами, які мають дискреційні повноваження з визначення місця та порядку зберігання речових доказів.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1