Єдиний унікальний № 946/4552/23
Провадження № 1-кп/946/230/24
УХВАЛА

про застосування запобіжного заходу

05 квітня 2024 року місто Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,

обвинувачений ОСОБА_4 , захисник ОСОБА_5 ,

потерпіла ОСОБА_6 ,

провівши в залі суду в місті Ізмаїл Одеської області відкрите судове засідання по розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000385 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Суворове Ізмаїльського району Одеської області, громадянин України, українець, освіта неповна середня, не одружений, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні вищезазначеного злочину.

Прокурор ОСОБА_3 надала клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 на 60 днів, в якому посилається на те, що обвинувачений скоїв тяжкий злочин, може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, не працює та не має міцних соціальних зв`язків, раніше був оголошений в розшук.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечували проти обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просили обрати інший запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, мотивуючи тим, що обвинувачений зобов`язується більше не порушувати свої обов`язки.

Суд, розглянувши клопотання, заслухавши думки учасників судового провадження, дійшов до такого.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу суд також враховує засаду верховенства права, закріпленої у ст. 8 КПК України, та практику Європейського суду з прав людини (далі Суд), яка у відповідності до вимог ч.2 зазначеної статті підлягає обов`язковому застосуванню під час кримінального провадження.

Так, у п. 219 рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року (заява № 42310/04) Суд зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (див. рішення у справі «Єчюс проти Литви», N 34578/97, п. 93, ECHR 2000-IX).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки обвинуваченого під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

При цьому слід звернути увагу на те, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Тому при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 суд оцінює тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватими у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, а саме покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років; вік та стан здоров`я обвинуваченого (27 років, стан його здоров`я не перешкоджає утриманню під вартою); відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, у тому числі те, що він не має постійного місця роботи. У зв`язку з викладеним, на думку суду, з метою ухилення від покарання, яке загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винуватими у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, він може ухилитися від суду. Тобто в даному випадку, на думку суду, прокурором доведений ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, стосовно обвинувачуваного.

Суд погоджується з тим, що відомості про те, що ОСОБА_4 раніше був неодноразово судимий, знаходився в розшуку є такими, що характеризують особу обвинуваченого та підтверджують наявність ризиків вчинення іншого кримінального правопорушення або можливість іншим способом перешкоджати кримінальному провадженню. Тому суд вважає, що прокурором доведене існування ризиків, передбачених п. 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, стосовно обвинуваченого.

Щодо незаконного впливу на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні з боку обвинуваченого, то цей ризик прокурором не доведений.

Суд, оцінивши обставини, що викладені у клопотанні прокурора, дійшов висновку, що наявні достатні підстави вважати, на даний час є достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_4 може переховатися від суду та вчинити інші кримінальні правопорушення з огляду на те, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, раніше він порушив свої процесуальні обов`язки, переховувався від суду, був оголошений у розшук.

Таким чином, вищевикладені обставини кримінального провадження свідчать про те, що тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 на даний час є виправданим заходом, оскільки вказані обставини чітко вказують на те, що перебуваючи на свободі обвинувачений ОСОБА_4 може продовжити вчиняти нові злочини, порушуючи права інших осіб, може переховуватися від суду, а тому справжній інтерес суспільства у забезпеченні законності, інтересів правосуддя, запобігання порушенню прав осіб, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права обвинуваченого ОСОБА_4 на свободу.

З урахуванням викладених обставин та особи ОСОБА_4 , суд дійшов висновку, що обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може забезпечити належну поведінку ОСОБА_4 та запобігти вищевикладеним ризикам, передбачених п. 1, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а тому суд вважає за необхідне обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 строком, що не перевищує 60 діб - до 03 червня 2024 року.

З урахуванням того, що відносно обвинуваченого ОСОБА_4 не застосувались у цьому кримінальному провадженні інші запобіжні заходи, суд вважає доцільним визначати йому розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченими обов`язків, передбачених КПК України. З урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_4 обвинувачується, суд вважає за доцільним визначити йому заставу у сумі тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме у сумі 90840грн (30 х 3028грн), з покладанням обов`язків, передбачених п. 2 - 4, 8 ч. 5 ст. 194 КПК.

Керуючись ст. 177, 178, 183, 193, 370 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу - задовольнити.

Застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 на строк до 03 червня 2024 року. Строк дії наявної ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 закінчується 04 червня 2024 року в 00 годин.

Визначити ОСОБА_4 заставу, як альтернативний запобіжний захід, у розмірі тридцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто у сумі 90840грн, після внесення якої ОСОБА_4 підлягає звільненню з-під варти та буде вважатися такими, до якого застосований запобіжний захід у вигляді застави. Обвинувачений ОСОБА_4 або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу. У разі внесення застави, зобов`язати ОСОБА_4 прибувати за кожною вимогою до суду, а також покласти на нього обов`язки строком до 03 червня 2024 року включно, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК, а саме: не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора або суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками у кримінальному провадженні.

Копію наявної ухвали вручити обвинуваченому ОСОБА_4 , а також направити до Державної Установи «Ізмаїльський слідчий ізолятор» для виконання.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга, на ухвалу суду про застосування запобіжного заходу, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1