Кримінальне провадження№1-кп/760/2023/24
Справа № 760/2836/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2024 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

учасників кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_3 ,

та захисника - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження, яке внесене до ЄРДР 05.10.2022 за №0000077, по обвинуваченню ОСОБА_5 ( російською ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сімферополь АР Крим, громадянина рф, останнє відоме місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.438 та ч.2 ст.110 КК України,

в с т а н о в и в:

в ході судового розгляду встановлено, що громадян рф ОСОБА_5 , перебуваючи на території м. Сімферополь АР Крим, в період з 11.03.2014 по 20.03.2014, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи, що територія АР Крим перебуває під військовою окупацією рф, якою вчиняється спроба з використанням незаконного референдуму легалізувати анексію Кримського півострову, тобто має місце міжнародний збройний конфлікт, беручи участь у ньому на стороні російської федерації, вчинив з цією метою діяння, які становлять серйозні порушення законів і звичаїв війни, а саме: тортури, нелюдяне поводження та нелегальне ув`язнення стосовно громадян України ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які перебували під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 438 КК України.

На підставі положень ч. 1 ст. 9 Конституції України, ст. 6 Закону України «Про правонаступництво України», частиною національного законодавства України є Конвенція про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 (далі - Конвенція), яка ратифікована Українською РСР і набрала законної сили для неї 03.01.1955, якою визначені порушення законів та звичаїв війни.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Конвенції, вона застосовується до всіх випадків часткової або цілковитої окупації договірної сторони, навіть якщо ця окупація не натрапляє на жодний збройний спротив.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» № 1207-VII від 15.04.2014, тимчасово окупована рф територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 1 вказаного Закону Автономна Республіка Крим та місто Севастополь є тимчасово окупованими рф з 20 лютого 2014 року.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 4 Конвенції під її захистом перебувають особи, які в будь-який момент і за будь-яких обставин опиняються, в разі конфлікту чи окупації, під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є.

Згідно з положеннями абз. 1 та 2 ст. 146 Конвенції високі Договірні Сторони зобов`язуються надати чинності будь-якому закону, необхідному для надання дієвих карних санкцій для осіб, які вчинять, або наказують іншим учинити будь-яке серйозне порушення цієї Конвенції, визначеного в цій статті.

Кожна Висока Договірна Сторона зобов`язується розшукати осіб, яких обвинувачено у вчиненні або в наказі вчинити такі серйозні порушення, і представляють таких осіб, незалежно від їхнього громадянства, перед своїми судами.

Статтею 147 Конвенції встановлено серйозні порушення законів і звичаїв війни до яких, серед іншого, належать тортури, нелюдяне поводження, нелегальне ув`язнення особи, що перебуває під її захистом.

Судом встановлено, що громадянин рф ОСОБА_5 , який проживав на території АР Крим, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи, що територія АР Крим перебуває під військовою окупацією рф, якою вчиняються спроба з використанням незаконного референдуму легалізувати анексію Кримського півострову, тобто має місце міжнародний збройний конфлікт, беручи участь у ньому на стороні рф, вчинив в період з 11.03.2014 до 20.03.2014 діяння, які становлять серйозні порушення законів і звичаїв війни, а саме: тортури, нелюдяне поводження та нелегальне ув`язнення стосовно громадян України ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які перебували під захистом Конвенції.

Так, 11.03.2014 ОСОБА_7 прибув поїздом до станції ОСОБА_11 з туристичною метою.

Неподалік залізничної станції Бахчисарай 11.03.2014, близько о 17 год., двоє невстановлених осіб у камуфльованому одязі, які діяли за попередньою змовою між собою та з ОСОБА_5 , виявили потерпілого ОСОБА_7 та запитали, що у нього в рюкзаку.

Після того як потерпілий поцікавився приналежністю вказаних осіб до правоохоронних органів, які мають право перевіряти особисті речі, невстановлена особа нанесла потерпілому удар кулаком в підборіддя, внаслідок чого він втратив координацію, а також надягнула ОСОБА_7 кайданки.

Подолавши волю потерпілого в такий спосіб, з метою його нелегального ув`язнення, невстановлені особи силоміць, проти його волі, затягли ОСОБА_7 в легковий автомобіль під керуванням невстановленої слідством особи, поклавши головою вниз між сидіннями, з метою перевезення його до м. Сімферополя та нелегального ув`язнення в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_7, яке було попередньо захоплено та контролювалося невстановленими слідством особами.

Під час знаходження потерпілого у вказаному автомобілі невстановлена особа, маючи намір залякати ОСОБА_7 , з використанням ножа спричинила потерпілому травматичну ампутацію однієї третини лівої вушної раковини, заподіявши тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Доставивши потерпілого на вказаному автомобілі на прилеглу територію ІНФОРМАЦІЯ_7 за адресою: АДРЕСА_2 , його силоміць попідруки підвели до ОСОБА_5 , який звернувся до потерпілого.

Після того, як ОСОБА_7 повідомив що не розуміє, що відбувається, невстановлені слідством особи за вказівкою ОСОБА_5 почали наносити потерпілому удари по голові тупим предметом, внаслідок чого він втратив свідомість та силоміць затягнули його у приміщення військового комісаріату, помістивши в одну з кімнат, яку він не міг покинути за власною волею.

У зв`язку з тим, що потерпілий чинив опір незаконним діям, невстановлена особа, використовуючи невстановлену зброю, здійснила постріли в ноги ОСОБА_7 , спричинивши йому кульові поранення підколінних ямок лівої та правої ноги.

Після цього невстановлена особа, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_5 , роздягнули ОСОБА_7 та примотали за допомогою клейкої стрічки до стільця, обмеживши йому можливість рухатись.

З метою отримання від ОСОБА_7 зізнань та потрібної інформації, невстановлені особи, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_5 , залишили потерпілого у вказаному положенні, а також будучи прикованим наручниками до батареї, з зав`язаними очима, в холодному приміщенні, без їжі, не маючи змоги справити фізіологічні потреби, протягом тривалих проміжків часу аж до 13.03.2014, що спричинило йому сильний фізичний біль та моральні страждання, цим самим піддавши його тортурам.

12.03.2014, у невстановлений час, з метою проведення допиту ОСОБА_7 , останнього було переміщено до одного з приміщень військового комісаріату, де знаходився ОСОБА_5 та невстановлені слідством особи, які виконували його вказівки.

Діючи з метою отримання відомостей від ОСОБА_7 про участь в організації Правий сектор та «злочинах Правого сектору», з`ясування відношення потерпілого до Революції Гідності, а також з метою його залякування, ОСОБА_5 погрожував останньому вбивством, а невстановлені особи за його вказівкою завдавали потерпілому удари по різним частинам тіла та імітували його розстріл за допомогою предмета, схожого на автомат, що спричинило потерпілому сильний фізичний біль та моральні страждання, цим самим піддавши його тортурам.

Поряд з цим, 15.03.2014 у невстановлений час ОСОБА_7 з метою його обміну невстановленими озброєними особами було переміщено автобусом до адміністративного кордону АР Крим, однак, надалі потерпілого цього ж дня було повторно транспортовано до будівлі ІНФОРМАЦІЯ_7 за адресою: АДРЕСА_2 , де помістили до однієї з кімнат, яку він не міг покинути за власною волею.

Надалі, потерпілий до моменту його звільнення, проти його волі утримувався невстановленими особами, які діяли за попередньою змовою з ОСОБА_5 у вказаному, не пристосованому для тримання осіб приміщенні, із зав`язаними очима, без належного харчування, медичної допомоги та зв`язку з близькими, тобто не було забезпечено гуманне ставлення до нього.

Внаслідок застосування невстановленими особами, які діяли за попередньою змовою між собою та з ОСОБА_5 , фізичного насильства у вигляді не менш ніж шести ударів тупими предметами по голові, потерпілому спричинені тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, забійних ран лобної і тім`яної ділянок голови, крововиливів в ділянці очей, що відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Також встановлено, що потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в березні 2014 року прибули в АР Крим та надавали гуманітарну допомогу особам, зокрема, військовослужбовцям Збройних Сил України, які опинилися в складних умовах, у зв`язку з початком окупації рф Кримського півострову.

За цих обставин невстановлені особи за попередньою змовою між собою та ОСОБА_5 , маючи умисел незаконно позбавити волі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , за результатами попереднього спостереження за ними, 13.03.2014, близько 22 год 15 хв., виявили їх на автомобільній стоянці торгового центру « Меганом » за адресою: Автономна Республіка Крим, Сімферопольський район, с. Мирне, Євпаторійське шосе, 8 , де, знаходячись в автомобілях, невстановлені особи продовжували візуальне спостереження за потерпілими.

ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 усвідомлюючи, що за ними спостерігають невстановлені особи у зв`язку із загрозою їх безпеці, на автомобілі Toyota Camry д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_8 почали швидко рухатись в напрямку розташування Меджлісу кримськотатарського народу за адресою: АДРЕСА_4 .

Невстановлені особи, використовуючи не менше трьох власних легкових автомобілів, почали переслідувати автомобіль Toyota Camry д.н.з. НОМЕР_1 , на якому рухались потерпілі.

Переслідуючи автомобіль потерпілих у м. Сімферополі невстановлені особи намагалися заблокувати автомобіль потерпілих власними автомобілями, здійснювали постріли з невстановленої зброї в напрямку автомобіля потерпілих, намагаючись влучити в колеса вказаного транспортного засобу та демонструючи таким чином вимогу зупинитися.

У зв`язку з загрозою життю ОСОБА_8 зупинив автомобіль.

Одразу до автомобіля підбігли невстановлені особи, які із застосуванням фізичного насильства та погрожуючи застосуванням предметів, схожих на пістолети та автомати, витягли з автомобіля Toyota Camry д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , яких поклали на землю. Після проведення незаконного обшуку та вилучення особистих речей потерпілих останніх, проти їх волі, силоміць посадили в різні легкові автомобілі, при цьому ОСОБА_8 та ОСОБА_9 наділи балаклави, закривши їм очі, а також застосували кайданки.

В подальшому невстановлені особи, використовуючи власні автомобілі, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, незаконно транспортували ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 проти їх волі до будівлі ІНФОРМАЦІЯ_7 за адресою: АДРЕСА_2 , яке було попередньо захоплено та контролювалося невстановленими слідством особами, з метою їх нелегального ув`язнення.

Під час перевезення у вказаному автомобілі, з метою залякування ОСОБА_9 , подолання його волі та опору, невстановлені особи нанесли йому удари ліктями по голові.

Діючи умисно невстановлені особи за попередньою змовою між собою та з ОСОБА_5 , близько 00 год. 15 хв. 14.03.2014, з метою нелегального ув`язнення, помістили ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до окремих кімнат в підвалі ІНФОРМАЦІЯ_7, які потерпілі не могли покинути за власною волею, через їх охорону невстановленими особами, які діяли за попередньою змовою з ОСОБА_5 та на виконання його вказівок, а також наявністю решіток на вікнах.

14.03.2014, близько 00.01 год. ОСОБА_10 з метою її допиту завели в приміщення, де перебував ОСОБА_5 та невставлені слідством особи, які діяли за попередньою змовою з ним, які, діючи на виконання вказівок останнього, погрожували потерпілій фізичною розправою, тягали її за волосся, приставляли руки до горла, запитуючи її відношення до Революції Гідності та з`ясовуючи цілі перебування в АР Крим, її зв`язки з Правим сектором, Євромайданом, кримськими татарами.

14.03.2014, близько 00.02 год. до кімнати, в якій утримувався ОСОБА_8 , зайшов ОСОБА_5 та ОСОБА_12 , яка діяла з ним за попередньою змовою, якими протягом приблизно однієї години здійснювався допит потерпілого із застосуванням погроз та фізичного насильства.

Так, діючи з метою отримання відомостей від ОСОБА_8 щодо його «справжніх цілей прибуття до АР Крим», отримання зізнанні в підготовці терористичного акту, а також з метою залякування потерпілого, ОСОБА_5 погрожував останньому вбивством, направляючи в сторону потерпілого предмет, схожий на пістолет, а також наніс удари кулаком в область шиї, грудей, живота потерпілого, що спричинило потерпілому сильний фізичний біль та моральні страждання, цим самим піддавши його тортурам.

З метою отримання від ОСОБА_8 зізнань та потрібної інформації, невстановлені особи, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_5 , утримували потерпілого у вказаному холодному приміщенні з зав`язаними очима, без їжі та можливості спати аж до 15.03.2014, що спричинило йому сильний фізичний біль та моральні страждання, цим самим піддавши його тортурам.

14.03.2014, у невстановлений час до кімнати, в якій утримувався ОСОБА_9 , зайшов ОСОБА_5 та невстановлені особи, які діяли з ним за попередньою змовою, з метою допиту потерпілого із застосуванням погроз та фізичного насильства.

Так, діючи з метою отримання відомостей від ОСОБА_9 щодо його «справжніх цілей прибуття до АР Крим», зв`язків в АР Крим, а також залякування потерпілого, ОСОБА_5 погрожував «продати потерпілого чеченцям», а невстановлені особи, які діяли за попередньою змовою з ОСОБА_5 та за його вказівкою нанесли потерпілому удари у різні частини тіла за допомогою хокейної клюшки, яку знайшли в автомобілі потерпілих, що спричинило потерпілому сильний фізичний біль та моральні страждання, цим самим піддавши його тортурам.

14.03.2014, у вечірній час невстановлені озброєні особи на невстановленому транспортному засобі перевезли ОСОБА_9 на гауптвахту чорноморського флоту російської федерації, за адресою: АДРЕСА_5 , де помістили в камеру для утримання ув`язнених.

15.03.2014, у невстановлений час, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з метою їх обміну невстановленими озброєними особами було переміщено автобусом до адміністративного кордону АР Крим, однак, надалі, ОСОБА_8 та ОСОБА_10 цього ж дня було повторно транспортовано до будівлі ІНФОРМАЦІЯ_7 за адресою: АДРЕСА_2 , де поміщено до однієї з кімнат, яку потерпілі не могли покинути за власною волею, а ОСОБА_9 - на гауптвахту чорноморського флоту російської федерації, за адресою: АДРЕСА_5 , де поміщено до камери для утримання ув`язнених.

Надалі, потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_10 до моменту їх звільнення проти власної волі утримувались невстановленими особами, які діяли за попередньою змовою з ОСОБА_5 , у вказаному, не пристосованому для тримання осіб приміщенні, із зав`язаними очима, без належного харчування та зв`язку з близькими, тобто без забезпечення гуманного ставлення до них.

16.03.2014, приблизно о 14.35 год., ОСОБА_10 на автомобілі у супроводі ОСОБА_5 та невстановлених озброєних осіб, які діяли за його вказівкою, була перевезена до залізничного вокзалу м. Сімферополя, за адресою: Привокзальна площа, 1 та посаджена у 13 вагон поїзда 040 сполученням Сімферополь-Київ, у зв`язку з чим була звільнена з полону.

20.03.2014, приблизно о 06.00 год., ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у зв`язку з організованим обміном транспортовано невстановленими озброєними особами на автобусі до адміністративного кордону АР Крим, де їх було звільнено з полону.

Таким чином ОСОБА_5 обвинувачується у порушенні законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а саме спричиненні тортур, нелюдяного поводження та нелегального ув`язнення стосовно осіб, які перебували під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України.

Крім того, громадянин рф ОСОБА_5 , за попередньою змовою з невстановленими в ході досудового розслідування особами, діючи умисно, з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, в період з 11.03.2014 по 20.03.2014 здійснював незаконне позбавлення волі та утримання в захопленій невстановленими особами будівлі ІНФОРМАЦІЯ_7 за адресою: АДРЕСА_2 потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вважаючи, що останні можуть перешкодити проведенню незаконного референдуму щодо легалізації анексії Кримського півострову країною-окупантом, цим самим сприяючи його проведенню, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 110 КК України.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 30.01.2024, за клопотанням прокурора, було прийнято рішення здійснювати спеціальне судове провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.438, ч.2 ст.110 КК України, суддею одноособово. Повістки про виклик обвинуваченого ОСОБА_5 у судові засідання, а також інформація про процесуальні документи надсилались та публікувались відповідно до вимог ст. 323 КПК України. Таким чином суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову ОСОБА_5 , який в свою чергу повинен був знати про розпочате кримінальне провадження відносно нього, від здійснення свого права предстати перед українським судом за діяння вчинені на території суверенної України, юрисдикцію якої обвинувачений над собою не визнає, та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчать про його наміри від ухилення від кримінальної відповідальності.

У той же час, ухилення обвинуваченого ОСОБА_5 від правосуддя суд оцінює як реалізацію останнього його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості. Водночас, це кримінальне провадження здійснювалось за обов`язковою участю захисника, який був забезпечений державою з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у м. Києві.

Судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого ОСОБА_5 , відповідно до вимог КПК України, який показань суду не надавав, та будь-яких клопотань від останнього на адресу суду також не надходило, як і від його захисника.

Інформація про направлення до суду обвинувального акта щодо ОСОБА_5 висвітлювалась в ЗМІ, зокрема, у мережі Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, які отримані судом у передбаченому КПК України порядку, та на підставі яких суд встановив наявність суспільно небезпечного діяння, винуватість особи, яка вчинила це діяння, та інші обставини, що мають значення для об`єктивного вирішення справи.

Тому, на підтвердження винуватості ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.438 та ч.2 ст.110 КК України, стороною обвинувачення надані та досліджені судом письмові докази, а саме, відеозаписи:

показання потерпілих на досудовому розслідуванні, які підтверджують протиправні дії ОСОБА_5 відносно них у вказаний в обвинувальному акті період часу;

протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27.07.2017, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_8 впізнав ОСОБА_5 як особу, який застосовував до нього фізичне насильство у зазначений вище період часу;

протокол впізнання особи за фотознімками від 26.10.2022, під час якого потерпілий ОСОБА_7 впізнав ОСОБА_5 як особу, яка з 11.03.2014 по 15.03.2014 разом з іншими особами утримували його та інших осіб, яких катували тощо.

На підтвердження підстав розпочати досудове розслідування стороною обвинувачення було надано суду витяги з ЄРДР, які засвідчують факт внесення відповідних відомостей до ЄРДР (виділення матеріалів щодо ОСОБА_5 ).

Суд бере до уваги надані стороною обвинувачення постанови про визначення підслідності, постанову про створення слідчої групи, постанови про призначення групи прокурорів та про подальшу зміну її складу, що впливає на допустимість зібраних під час досудового розслідування доказів.

Наведені процесуальні документи не є доказами у розумінні підтвердження обставин вчиненого злочину, але приймаються судом, оскільки свідчать про дотримання вимог процесуального закону як щодо підстав розпочати досудове розслідування, так і дотримання вимог щодо його проведення.

Суд приймає як докази, які стосуються саме встановлення органом досудового розслідування фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення.

Ці докази відповідають критеріям належності, допустимості та достовірності.

Належність доказів визначається як здатність фактичних даних надавати інформацію щодо обставин, які входять до предмета доказування.

Зібрані докази у цьому провадженні є належними та допустимими.

Прокурор у судових дебатах просив визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.438 КК України, та призначити останньому покарання у виді позбавлення волі строком на 12 років. У зв`язку із закінченням строків давності притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 110 КК України прокурор просив звільнити останнього від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України.

Захисник ОСОБА_4 просила призначити її підзахисному мінімальне покарання передбачене санкцію ч.1 ст.438 КК України, а за ч.2 ст.110 КК України звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України.

Суд, враховуючи позицію сторін кримінального провадження, доведеність стороною обвинувачення винуватості ОСОБА_5 у вчиненні ним інкримінованих йому кримінальних правопорушень, приходить до наступного.

Відповідно до ст.65 КК України при призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 виду та міри покарання, суд приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпечності вчинених ним кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжкого злочину (ч. 1 ст. 438 КК України) та злочину середньої тяжкості (ч. 2 ст. 110 КК України в редакції ст. 49 КК України на момент вчинення), конкретні обставини кримінального провадження, особу обвинуваченого, зрілого віку, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, проживає на тимчасово окупованій території України, відмовився брати участь у судовому розгляді як особисто, так і через власний вибір захисника.

Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Тому суд вважає необхідним призначити ОСОБА_5 максимальне покарання, передбачене санкцією ч.1 ст.438 КК України, оскільки незважаючи на загальні посилання щодо проведених 11 призивних кампаній за період 2015-2020 років, про які згадується у висунутому обвинуваченні, доведеною є участь обвинуваченого лише протягом останніх двох років з цих названих, тобто починаючи з 27.03.2019.

Крім того, враховуючи, що інкриміноване обвинуваченому діяння кваліфіковане за ч.2 ст. 110 КК України (в редакції Закону від 05.04.2001 N 2341-III), було вчинене у березні 2014 року та відповідно до ст.12 КК України вважалося злочином середньої важкості на момент вчинення, строк давності притягнення ОСОБА_5 до відповідальності за вчинення вказаного кримінального правопорушення сплинув у березні 2019 року.

Отже, судом встановлено, що на час розгляду даного кримінального правопорушення закінчився строк давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 110 КК України, а тому він підлягає звільненню від покарання за цією нормою закону.

Цивільні позови у кримінальному провадженні не заявлялися, долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України, судові витрати суд покладає на ОСОБА_5 .

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 94, 135, 139, 297-1, 297-5, 323, 368, 370, 374 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.110, ч.1 ст.438 КК України та призначити йому покарання:

- за ч.1 ст.438 КК України у виді позбавлення волі строком на 12 (дванадцять) років;

- за ч. 2 ст. 110 КК України (в редакції Закону від 05.04.2001 N 2341-III) у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_5 від призначеного покарання за ч.2 ст.110 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення останнього до кримінальної відповідальності.

Запобіжний захід ОСОБА_5 не обирався.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту його затримання в порядку виконання вироку.

Цивільні позови у кримінальному провадженні не заявлялись, речові докази відсутні.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судові витрати за проведення експертиз: НДЕКЦ при УМВС України у Херсонській області від 28.05.2014 № 878 у розмірі 196 грн 56 коп.; КП БСМЕ Херсонської обласної ради від 14.05.2014 № 99 у розмірі 110 грн 70 коп. та КП БСМЕ Херсонської обласної ради від 05.06.2014 № 90 у розмірі 530 грн.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Солом`янський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1