Справа № 522/2335/22
Провадження по справі № 1-кп/522/687/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретарів судового засідання ОСОБА_2 ,

здійснивши судовий розгляд у відкритому засіданні в залі суду м. Одеси кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001183 від 08.09.2021 року стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, з середньо-технічною освітою, одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 та його представника адвоката ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

Обставини вчинення кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення, яке суд вважає доведеним.

05.09.2021 року приблизно о 12 годині 30 хвилин ОСОБА_3 перебував за місцем свого проживання в квартирі АДРЕСА_2 та почувши, що в квартирі АДРЕСА_3 поверхом вище у зазначеному будинку її власник ОСОБА_7 продовжив проведення ремонтних робіт, через які між ними з квітня 2021 року неодноразово виникали конфліктні ситуації, вирішив в черговий раз з`ясувати з ним стосунки з вказаного приводу, вимагаючи припинення ремонту.

Діючи з вказаною метою ОСОБА_3 підійшовши до дверей зазначеної квартири та покликав ОСОБА_7 на сходовий майданчик 4 поверху зазначеного будинку, розпочавши з`ясування з ним стосунків з приводу проведення ремонтних робіт, які заважали йому відпочивати. Під час виниклої словесної перепалки ОСОБА_3 , будучи розлюченим на ОСОБА_7 , на ґрунті неприязних відносин вирішив завдати йому тілесні ушкодження із помсти за тривале проведення ремонтних робіт та конфлікти з вказаного приводу.

Діючи з вказаною метою, ОСОБА_3 , умисно з метою заподіяння тілесних ушкоджень, раптово наніс ОСОБА_7 удар лівою рукою стиснутою в кулак в обличчя, в результаті чого потерпілий впав на підлогу та втратив свідомість. Зазначеними навмисними діями ОСОБА_3 спричинив ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правої виличної дуги, синця та садна правої виличної ділянки, які складають єдиний морфологічний комплекс і за критерієм тривалого розладу здоров`я строком понад 21 день, згідно п.п. 2.2.2 та 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995, відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 1 ст. 122 КК України як: умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Досліджені під час судового розгляду докази.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 не визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого саме ч. 1 ст. 122 КК України, проте частково підтвердив обставини кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, та пояснив суду таке. 05.09.2021 року, була неділя, перша половина дня, приблизно до 12:00 години, більш точного часу не пам`ятав, знаходився вдома у своїй квартирі на третьому поверсі за адресою: АДРЕСА_4 , та відпочивав після зміни. Заочно був знайомий з потерпілим ОСОБА_7 та його дружиною, які є його сусідами, що проживають зверху на четвертому поверсі, над його квартирою, які на той час робили ремонт, та з якими до цієї події у них вже була конфліктна ситуація з приводу ремонту. Його дружина ОСОБА_10 тоді хворіла на COVID-19, якій потрібен був відпочинок. Він піднявся до сусідів подружжя ОСОБА_11 , попередив, щоб вони перестали проводити ремонтні роботи у неділю, оскільки він буде вимушений викликати поліцію. Чому він не викликав поліцію з приводу шуму він не знає. Через деякий час він вдруге піднявся до потерпілого ОСОБА_7 , який сказав йому, що вже нічого не робить, вони поспілкувалися. Після чого він спустився до своєї квартири, зробив дружині чай та знову почув звуки дрелі. Він знову піднявся, постукав у двері квартири ОСОБА_7 , який відчинив йому двері, та в правій руці останнього була залізна палка чи лом, якою він на нього замахнувся та з метою самозахисту, він вдарив його в обличчя кулаком лівої руки, оскільки він лівша, від якого останній присів, однак він не бачив чи втрачав той свідомість. Він піднімався один, його дружина ОСОБА_10 йшла слідом за ним, піднявшись на один проліт сходів у під`їзді між третім та четвертим поверхах. Що потерпілий йому казав перед нанесенням удару, він не пам`ятав. ОСОБА_12 наніс знаходячись біля дверей квартири потерпілого, до якої не заходив. Однак категорично заперечує, що він міг спричинити потерпілому тілесні ушкодження у вигляді перелому виличної кістки носа під правим оком, вважав, що це неможливо. Припускав, що у потерпілого могла бути така травма носа й раніше. Після нанесення ним удару він пішов додому. Конфлікт тривав не більше хвилини. Про те, що в руках у потерпілого була залізна палка, він зрозумів з дзвінкого звуку металу, який почув після нанесення удару потерпілому. У нього не було умислу спричинити потерпілому тілесні ушкодження, а хотів його зупинити, щоб останній не вдарив його по голові залізною палкою. Потерпілий викликав працівників поліції, які приїхали приблизно через 20 хвилин та забрали їх удвох до відділку. Він розповідав працівникам поліції про залізну палку, однак її не знайшли у квартирі потерпілого. Вказав, що свідками події були його дружина ОСОБА_13 , сусідка з комуналки ОСОБА_14 та сусідка, вікна якої виходять на комуналку. Зазначив, що дружина потерпілого вибігла, коли ОСОБА_7 вже піднявся, вона не могла бачити момент нанесення удару.

Зазначив, що одразу він не пропонував відшкодувати потерпілому матеріальні витрати на лікування, оскільки вважав, що то був самозахист. Проте під час судового розгляду відшкодував потерпілому матеріальну шкоду, що підтвердив й представник потерпілого в судовому засіданні, надавши відповідну розписку, та повідомив, що готовий сплатити моральну шкоду та витрати на правову допомогу, у розмірі, який буде визначено судом. Вказав, що пропонував потерпілому сплатити 45000 гривень на відшкодування шкоди, проте, останній відмовився, вказавши, що ця сума для нього замала, що підтвердив в судовому засіданні представник потерпілого.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , показав суду, що у квітні 2021 року купили квартиру для сина за адресою: АДРЕСА_4 , в якій робили ремонт. Через тонкі перекриття дому між поверхами підвищена шумоізоляція, через що у нього з ОСОБА_3 вже був раніше конфлікт, сусіди його бояться, оскільки він вже наносив їм тілесні ушкодження. До того, як сталася подія ОСОБА_3 з квітня 2021 року можливо тричі приходив до них та казав, що після зміни хоче відпочити, щоб він не проводив ремонт. 05.09.2021 року, приблизно в період з 12:00 годин по 13:00 годин, він разом з дружиною знаходився вдома, коли почув стук у двері, відкривши які на сходовому майданчику на порозі своєї квартири приблизно на відстані витягнутої руки побачив ОСОБА_3 , який є його сусідом, що проживає знизу під його квартирою, який погрожував фізичною розправою, наніс йому тілесні ушкодження кулаком лівої руки в область правої сторони обличчя лицьової частини, від чого останній впав та знепритомнів. Його дружина ОСОБА_15 була свідком події та викликала поліцію, яка приїхала та зафіксувала даний факт, після чого він проїхав разом з ними до відділку поліції для з`ясування обставин. Можливо у нього й було щось у руках, оскільки в той день вони робили ремонт, що саме він не пам`ятав. У нього погіршилося самопочуття, тому після відділку поліції, що розташований в АДРЕСА_5 , одразу з дружиною на їхній машині поїхали до міської лікарні, що знаходиться по вул. Єврейська, де його оглянув лікар-травматолог та надав виписку про те, що у нього перелом щелепи правої виличної дуги, синці, садна, що можуть підтвердити поліція та сусіди. Після цього він звернувся до сімейного лікаря, з яким у нього укладено декларацію, та який йому відкрив лікарняний спочатку на сім днів, в подальшому шість днів він продовжив лікування, ставив уколи та крапельниці у денному стаціонарі. В подальшому ще приблизно 10 днів лікувався, а саме: обстежувався у травматолога на вул. Троїцька, звертався до мануаліста. Після нанесеного ОСОБА_3 удару він має постійні головні болі, підвищується тиск, погіршився зір, хоча до цього носив окуляри. Загалом він втратив непрацездатність приблизно на строк 21 день, що підтверджується офіційними медичними документами, долученими до матеріалів кримінального провадження. Наскільки йому відомо, експерт витребовував його медичну документацію Цивільний позов підтримав в повному обсязі, просив стягнути з ОСОБА_16 на його користь матеріальну та моральну шкоду, спричинену йому кримінальним правопорушенням. Вказав, що ОСОБА_3 після події не відшкодував йому витрати, понесені на лікування, та у відділку поліції ще погрожував йому нецензурною лайкою, навіть не вибачився. В подальшому від ОСОБА_3 та його дружини надходили погрози. Після цього вони квартиру, де відбулася подія, продали.

В судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка надала суду такі показання. Вказала, що потерпілий ОСОБА_7 є її чоловіком. Точно пам`ятала день, коли сталася подія. 05.09.2021 року вони приїхали в обід з чоловіком в квартиру по АДРЕСА_4 , яку нещодавно купили та робили ремонт, яка знаходиться на четвертому поверсі, а квартира сусіда ОСОБА_3 на третьому поверсі. В цей день коли вони там прибиралися, почули стук у двері, наче хтось намагався її виламувати, вона подумала, що щось серйозне трапилося, відчинила двері, та до них увірвався сусід, що проживає знизу над ними, який висловлювався нецензурною лайкою, підбіг до них, кричав, що вони начебто топають ногами і йому заважають відпочивати, був неадекватний. П`ять хвилин покричав та пішов. Вони зробили перерву, після чого продовжили прибирати. Сусід ОСОБА_18 знову піднявся, почав виламувати їм вхідні двері, її чоловік ОСОБА_7 пішов їх відчиняти, вона за ним йшла коридором. Коли чоловік відчинив двері, сусід стояв кричав на нього, висловлювався нецензурною лайкою, її чоловік намагався з ним поговорити, однак сусід, стоячи у дверях, наніс удар її чоловіку кулаком в обличчя, від якого її чоловік впав. Вона була в шоці, одразу кинулася до чоловіка. Вона не пам`ятала, щоб в руках у чоловіка щось було на той момент. Їй відомо, що від цього удару її чоловік отримав перелом частини щелепи, при падінні вдарився головою, після цього у нього часто бувають головокружіння та головні болі. Після цього вона бачила на обличчі чоловіка синці, набряки, вони зверталися до лікаря, робили МРТ. До цього у них таких конфліктів не було з ОСОБА_3 , вони знали, що сусід неврівноважений, однак намагалися дотримуватися добросусідніх відносин. Раніше вони проводили ремонтні роботи у квартирі, про що завжди попереджали сусідів, щоб не заважати, однак сусід ОСОБА_18 завжди був невдоволений з цього приводу, однак таких ситуацій ще не було. Напередодні сусід приходив та спілкувався з її чоловіком з приводу того, що у них погана квартира та йому не подобалось, що вони гучно ходять. Також дружина сусіда ОСОБА_10 до них заходила висловити своє невдоволення в їх бік з приводу ремонту. Після події, що сталося дружина сусіда ОСОБА_10 їй телефонувала та казала, що начебто вони галасують, погрожувала, однак в той час їх навіть не було вдома.

За клопотанням сторони захисту судом було допитано свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_20 .

В судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка надала суду такі показання. Вона є дружиною ОСОБА_3 . В ту неділю, коли сталася подія у вересні 2021 року, більш точної дати не пам`ятала, вона знаходилась з чоловіком ОСОБА_3 . вдома, в своїй квартирі, що знаходиться на третьому поверсі по АДРЕСА_4 . Вона хворіла на COVID-19. Сусіди зверху над їх квартирою на четвертому поверсі робили ремонт та весь час стукали. Причиною конфлікту стало те, що потерпілий грюкав під час ремонту та у них потріскалася стеля. Її чоловік ОСОБА_18 піднявся до нього в той день, зробив зауваження, що вони у вихідний день порушують тишу, тоді вони лише говорили. Декілька разів чоловік виходив до цих сусідів, а вона виходила за ним. Бачила і чула все добре на відстані приблизно 4-5 метрів. У яку одежу був одягнений потерпілий не пам`ятала точно. Потім вдень, коли її чоловік втретє знову туди піднявся, вона вийшла за ним піднялась на один сходовий проліт та побачила як ОСОБА_18 прийшов до сусіда, у якого в правій руці була палка чи залізяка, якою замахнувся на її чоловіка. Конфлікт мав місце у дверях квартири потерпілого. Їй здалося, що сусід ОСОБА_21 вийшов з наміром, щоб вдарити її чоловіка. Однак ОСОБА_18 наніс удар ОСОБА_22 прямо в обличчя, від якого той впав. Після чого ОСОБА_18 пішов додому. Швидкої допомоги не було, була поліція. Бачила, як ОСОБА_21 був з полотенцем біля носа, з якого текла кров. Слідчий викликав її, проте її не було допитано у якості свідка. Біля неї свідків в той момент не було.

Свідок ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_5 надала суду такі показання. В той день, коли сталася подія, на початку вересня 2021 року, більш точної дати та часу не змогла назвати, вона знаходилась вдома за адресою: АДРЕСА_4 , де проживає у комунальній квартирі разом з ОСОБА_23 . В той день вона не поїхала зранку на роботу на ринок «7-й км», поїхав тоді її чоловік, оскільки працює сама на себе. До обіду почула стук у вхідні двері, які пішов відкривати сусід ОСОБА_24 , в руках якого був якийсь предмет, схожий на залізну чи дерев`яну палку (трубу), точно сказати не могла в якій руці. Коли почула лайку, по голосу зрозуміла, що прийшов сусід з нижньої квартири ОСОБА_18 , з яким у неї нормальні добросусідські відносини, виглянувши з дверей побачила його, після чого вона одразу закрила двері кімнати. Чула крики, однак не чула, щоб щось падало. Жінку потерпілого вона в той день не бачила. Скільки за часом тривав конфлікт не пам`ятала. Сусід ОСОБА_24 робив ремонт, раніше сусіди попереджали його про час, коли він може його робити, щоб не заважати іншим. У неї особисто був конфлікт з сусідом ОСОБА_25 через цей ремонт з приводу ванної кімнати. Сусіда ОСОБА_18 може характеризувати тільки з позитивно сторони, який працює. Після конфлікту вона майже не бачила сусіда ОСОБА_26 . Через деякий час вони продали цю квартиру.

Від допиту свідка ОСОБА_27 в подальшому сторона захисту відмовилась.

В судовому засіданні за клопотанням сторони захисту було допитано експерта ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка пояснила суду, що працює експертом в КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи», яка має 12 років стажу у цій галузі, експертиза у даному кримінальному провадженні проводилась нею на підставі постанови слідчого ОСОБА_29 . При проведенні експертизи щодо встановлення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень керується Наказом №6 МОЗ, яким затверджено «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» від 17.01.1995 року. Вказала, що об`єктом дослідження був потерпілий ОСОБА_7 , його тілесні ушкодження, якого вона оглядала 15.09.2021 року, та його медична документація, зокрема довідка, КТ-знімок в оригіналах, які надав їй слідчий. Під час огляду в дослідницькій частині об`єктом огляду були тілесні ушкодження потерпілого, про що зазначено у висновку. Механізм утворення тілесних ушкоджень потерпілого ОСОБА_7 встановлено в тому числі з вихідних даних наданих слідчим (фабула справи). Час спричинення потерпілому тілесних ушкоджень відповідає даті і їх часу, зазначених у медичній документації. При огляді потерпілий надав пояснення, згідно яких йому було спричинено тілесні ушкодження шляхом нанесення не менше одного удару в область обличчя. До її компетенції не входить встановлювати обстановку, це слідчі дії, вона лише зафіксувала наявну ступінь тяжкості тілесних ушкоджень та механізм їх утворення. Експертом встановлено, що потерплий отримав тілесні ушкодження у виді перелому виличної кістки, що підтверджено лікарем рентгенологом, який його оглядав, що відноситься до середнього ступеню тяжкості. Інших пошкоджень від падіння у потерпілого не було. Дана травма не могла бути нанесена потерпілому раніше, оскільки на день огляду останнього, який відбувся був не тільки перелом кістки, а й синець фіолетово-жовтого кольору під правим оком, що вказує на нещодавнє пошкодження тканин. Якби перелом був раніше, мала б місце консолідація, тобто був би на стадії загоєння, а так рентген показав, що був перелом, який спричинено у час, зазначений у вихідних даних слідчого та потерпілого. Не виключається й можливість перелому від одного удару.

Під час судового розгляду кримінального провадження судом досліджено письмові докази, які також підтверджують вину ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, а саме:

- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001183 від 08.09.2021 року, щодо надходження 08.09.2021 року до ЧЧ відділу поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області поштою надійшла заява від ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що 05.09.2021 року за адресою: АДРЕСА_1 , останньому невстановленою особою, спричинено умисні середньої тяжкості тілесні ушкодження, які є небезпечними для життя та здоров`я ЖЕО40719 (т.1 а.п.93);

- заяву ОСОБА_7 від 07.09.2021 року про вчинення кримінального правопорушення, згідно якої 05.09.2021 року о 13 год. 05 хв. його сусід ОСОБА_3 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , спричинив йому тілесні пошкодження у вигляді перелому щелепи та інші ушкодження, попередньо ОСОБА_3 неодноразово погрожував йому (т.1 а.п.94-95);

- копію медичної довідки КНП «Міська клінічна лікарня №1», надана ОСОБА_7 , в тому, що він звертався в приймальне відділення 05.09.2021 року о 16 год. 00 хв., діагноз: забій м`яких тканей скулової області справа. Перелом скулової дуги справа. Огляд КТ головного мозку (т.1 а.п.96);

- висновок складений лікарем: ОСОБА_30 за результатами проведеної комп`ютерної томографії головного мозку ОСОБА_7 від 05.09.2021 року, згідно якого об`ємних та вогнищевих змін в структурах головного мозку та ЗЧЯ не виявлено. Лінійний перелом правої виличної дуги. Забій м`яких тканин виличної ділянки. Енцефалопатія (т.1 а.п.97) ;

- медичний висновок про тимчасову непрацездатність Р83С- ІНФОРМАЦІЯ_7 від 06.09.2021 року, виданий сімейним лікарем КНП «Центр первинної медико-санітарної допомого №12» ОСОБА_31 , категорія: захворювання або травма загального характеру (т.1 а.п.98);

- висновок експерта №1769 від 18.10.202 року, складений лікарем судмедекспертом ОСОБА_28 , згідно якого у гр-на ОСОБА_7 виявлені наступні тілесні ушкодження: закритий перелом правої виличної дуги, синець та садно правої виличної ділянки. Зазначені тілесні ушкодження утворилися від дії тупого твердого предмету, індивідуальні особливості якого в ушкодженнях не відобразилися, якими могли бути руки (стиснута в кулак кисть), ноги (у взутті) та інші предмети. Враховуючи дані медичної документації, слід вважати, що ушкодження могли бути спричиненні у строк вказаний у постанові про призначення експертизи 05.09.2021 року. Всі вищезазначені ушкодження не були небезпечними для життя, складають єдиний морфологічний комплекс і оцінюються разом, спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день і за цим критерієм, згідно п. 2.2.2 та 4.6 «Правила судово медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року, відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Враховуючи характер та локалізацію ушкоджень слід вважати, що вони не могли утворитися одномоментно, в умовах падіння з положення стоячи на площині (т.1 а.п.99-100).

Також суду було надано постанову слідчого СВ ВП №2 ОРУП №2ГУНП в Одеській області ОСОБА_29 від 14.09.2021 року про доручення проведення судово-медичної експертизи встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень, в порядку ст. 243 КПК України.

- протокол проведення слідчого експерименту від 13.01.2022 року, проведений слідчим СВ Відділу поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_32 , за участю свідка ОСОБА_17 , в присутності двох понятих, з таблицею ілюстрацій до протоколу (т.1 а.п. 101-106);

- протокол проведення слідчого експерименту від 14.01.2022 року, проведений слідчим СВ Відділу поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_32 за участю потерпілого ОСОБА_7 , в присутності двох понятих з таблицею ілюстрацій до протоколу (т.1 а.п.107-113);

- вимогу УОІ УМВС України в Одеській області вих. №2658 від 20.12.2021 року, згідно якої в силу ст. 89 КК України ОСОБА_3 судимостей не має;

- копію паспорта ОСОБА_3 ;

Також судом було досліджено відеозаписи з камер відеоспостереження за адресою проживання потерпілого та з його мобільного телефону, наданий органу досудового розслідування потерпілим ОСОБА_7 , з яких вбачається, що після події ОСОБА_3 та його дружина продовжували з`ясовувати відносини з приводу ремонту та провокувати конфліктні ситуації, однак дані відеозаписи не мають доказового значення у даному кримінальному провадженні та суд до уваги їх не приймає.

Разом з тим на диску містяться фотознімки з тілесними ушкодженнями потерпілого, зроблені на мобільний телефон ОСОБА_7 в день події, а саме: набряк носу, плями крові на носу справа; та наступного дня, на яких зафіксовані тілесні ушкодження у вигляді садна на носу справа та синець під правим оком.

Крім того, судом було досліджено надані стороною захисту характеризуючі обвинуваченого ОСОБА_3 . матеріали, згідно яких останній за місцем останньої роботи характеризуються позитивно, є добровольцем Добровольчого формування Одеської міської територіальної громади «Муніципальна варта Одеси» з 18.03.2022 року, за час перебування в який зарекомендував себе з позитивного боку та дані щодо стану здоров`я обвинуваченого.

Згідно досудової доповіді складеної на підставі ухвали суду провідним інспектором Приморського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області ОСОБА_33 від 26.07.2022 року, згідно якої представник органу пробації дійшов висновку, що приймаючи до уваги високі рівні ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та ймовірні небезпеки для суспільства, орган пробації вважає виправлення ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства можливим за умови здійснення з боку органу пробації інтенсивного нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень. У разі якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробуванням. Орган пробації вважає доцільним покладення на порушника обов`язків відповідно до ст. 76 КК України, додатково покласти на нього обов`язок виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою (вид якої буде визначено судом або органом пробації).

З урахуванням досліджених судом доказів кримінального провадження суд доходить висновку, що вони є належними, достовірними та допустимими, у своїй сукупності та взаємозв`язку узгоджуються між собою та доводять вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Допитані під час судового розгляду свідки повністю підтвердили обставини, викладені в обвинувальному акті, зокрема щодо дати, часу, місця та способу причинно-наслідкового зв`язку вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_3 .

При цьому, допитаний під час судового розгляду експерт підтвердив складений ним висновок, щодо ступеню тяжкості спричинених потерпілому тілесних ушкоджень, який було досліджено судом безпосередньо, що виключає у суду сумніви щодо правильності кваліфікації дій ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 122 КК України, тому не вбачає підстав для перекваліфікації його дій чи його виправдання, з урахуванням того, що обвинувачений не заперечував факт нанесення ним потерпілому одного удару в обличчя.

Таким чином суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_3 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення повністю доведена наданими стороною обвинувачення доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження, які було досліджено судом безпосередньо.

Дії ОСОБА_3 містять склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та суд кваліфікує їх за кваліфікуючими ознаками: умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Нормативно-правове обґрунтування.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод, законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; та інші обставини.

Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський Суд з прав людини наголошує, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. вищенаведене рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до абз. 3 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Крім того, як неодноразово наголошував у своїх висновках Верховний Суд, що суди не повинні допускати спрощений та однаковий підхід до розгляду справи та застосовувати індивідуалізацію покарання, з урахуванням конкретних обставин кожної справи. Індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта (постанова Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі №207/5011/14-к (провадження №51-1985км 18).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» судам необхідно мати на увазі, що частиною 1 статті 75 КК передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного до трьох років (ч. 3 ст. 75 КК України).

Щодо призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 .

Прокурор просив призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання за ч. 1 ст. 122 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік із застосуванням положень ст. 75 КК України, встановивши йому іспитовий строк, вирішення питання щодо цивільного позову залишив на розсуд суду.

Представник потерпілого просив призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі, цивільний позов задовольнити про стягнення моральної шкоди та судових витрат задовольнити в повному обсязі. Зазначив, що матеріальну шкоду відшкодовано в повному обсязі, на підтвердження чого надав суду відповідну розписку.

Захисник обвинуваченого просив суд призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі, оскільки його підзахисний не заперечував фактичні обставини справи, не погоджувався лише в частині кваліфікації його дій та тяжкості спричинених тілесних ушкоджень, готовий понести покарання, відшкодував матеріальну шкоду та мав намір відшкодувати моральну шкоду у розмірі 45 000 грн, однак потерпілий відмовився, моральну шкоду та судові витрати готовий відшкодувати у розмірі, який буде визначено судом. Також захисник просив суд врахувати позитивну характеристику його підзахисного, те що він працевлаштований, навчається та дані щодо стану його здоров`я. Також зазначив, що у разі призначення покарання у виді позбавлення волі, його підзахисний не зможе відшкодовувати потерпілому шкоду.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав захисника просив призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі. Вказав, що матеріальну шкоду потерпілому ним відшкодовано та готовий відшкодувати потерпілому моральну шкоду та витрати на правову допомогу у розмірі, який буде визначено судом.

Приймаючи до уваги вищевказане, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, повністю доведена.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який є громадянином України, одружений, працевлаштований, проживає в м. Одеса, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, що він обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину.

Відповідно до ст. 66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , є щире каяття.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Суд також приймає до уваги, що вчинений обвинуваченим злочин, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії нетяжкого.

Санкцією ч. 1 ст. 122 КК України передбачено покарання у виді виправних робіт на строк до двох років або обмеження волі на строк до трьох років, або позбавлення волі на строк до трьох років.

Враховуючи обставини кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючої покарання обставини та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_3 покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 122 КК України, у виді двох років позбавлення волі.

В даному випадку, за переконанням суду, таке покарання досягне мети його застосування та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки і не становитиме для нього особистого надмірного тягаря, у зв`язку з чим суд не вбачає необхідності призначати більш суворе покарання винному. Таке порання буде відповідати ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, тобто для досягнення мети покарання, відповідно до положень, які містяться в ст. 50 КК України.

Водночас, вирішуючи питання про необхідність реального відбування обвинуваченим ОСОБА_3 , покарання у виді позбавлення волі за вчинений злочин, судом враховується практика Верховного Суду.

Так, згідно правової позиції Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену в Постанові від 28.05.2020 року (справа № 753/13972/17; провадження № 51-986км20), згідно якої Верховний Суд зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.

Врахувавши в сукупності наведені вище обставини кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, стан його здоров`я, його участь у добровольчому формуванні, який вважається таким що судимостей не має, наявність пом`якшуючої покарання обставини, а саме щире каяття, та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд доходить висновку про можливість виправлення та перевиховання засудженого без ізоляції від суспільства із застосуванням положень ст. 75 КК України, тому вважає за можливе звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном 1 рік.

При цьому, суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, які будуть достатні для забезпечення належної поведінки ОСОБА_3 та виконуватимуть виховну та превентивну функцію.

Таким чином, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

На підставі вищезазначеного, суд вважає, що таке покарання буде законним, справедливим, достатнім для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим та досягне своєї мети.

Щодо цивільного позову у кримінальному провадженні.

Представником потерпілого - адвокатом ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 було подано цивільний позов до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 2 486 гривень 18 копійок, моральної шкоди у розмірі 80000 гривень, 00 копійок, заподіяної внаслідок кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та стягнення витрат на правову допомогу, в остаточному розрахунку у розмірі 24800 гривень 00 копійок.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» при розгляді кримінальної справи суд зобов`язаний на основі всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи з`ясувати характер і розмір матеріальної шкоди, заподіяної злочином, наявність причинного зв`язку між вчиненим і шкодою, що настала, роль і ступінь участі кожного з підсудних в її заподіянні, а також, чи відшкодовано її повністю або частково до судового розгляду справи, і у вироку дати належну оцінку зазначеним обставинам.

Згідно ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, встановленим договором або законом.

Відповідно до вимог п. 10 ч. 1 ст. 56 КПК України потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.

За правилами ст. 61 КПК Україницивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, яким кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка (який) в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила (пред`явив) цивільний позов.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Вирішуючи питання щодо заявлених цивільних позовів, суд виходить з норм частин першої, четвертої статті 128 Кримінального процесуального кодексу України, за якими особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов; форма і зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства. При цьому права та обов`язки цивільного позивача, цивільного відповідача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду (частина друга статті 61, частина друга статті 62 КПК України).

Частиною 1 статті 129 КПК України передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Частина 1 статті 22 ЦК України передбачає відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди особі, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на правовій підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до висновку експерта № 1138 від 24.08.2022 року, який міститься в матеріалах кримінального провадження, завдані ОСОБА_7 тілесні ушкодження, відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Після події, згідно медичної довідки КНП «Міська клінічна лікарня №1», ОСОБА_7 звертався в приймальне відділення, та в результаті огляду йому було постановлено діагноз: забій м`яких тканей скуловій області справа. Перелом скулової дуги справа на підставі огляду КТ головного мозку.

В обґрунтування поданого позову представник ОСОБА_8 зазначив, що через спричиненні тілесні ушкодження, які підтверджуються долученою до позову та наявною в матеріалах кримінального провадження медичною документацією, ОСОБА_7 був вимушений перебувати на лікарняному у період з 06.09.2021 року по 11.10.2021 року та у зв`язку із нанесеними ОСОБА_3 тілесними ушкодженнями був вимушений проходити курс лікування та негативні наслідки позначаються на його здоров`ї й сьогодні, під час лікування ОСОБА_34 були здійснення значні матеріальні витрати, які складають в рази більшу суми ніж та, яка зазначена в долучених до позову чеках.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження та цивільного позову, суд вважає, що позовні вимоги потерпілого підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого.

Судом встановлено та потерпілою стороною документально підтверджено, що потерпілому були завдані матеріальні збитки в розмірі 2 486 гривень 18 копійок, заявлені в цивільному позові, які останній витратив на лікування, та які підлягають відшкодуванню обвинуваченим на користь цивільного позивача.

Вказану матеріальну шкоду ОСОБА_3 було відшкодовано в повному обсязі під час судового розгляду, що підтверджується розпискою представника цивільного позивача від 18.03.2024 року.

За змістом ч.1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичній болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам по собі факт порушення права (справа Науменко проти України).

Суд вважає, що заявлені позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_3 моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, з огляду на таке.

В позовній заяві, в обґрунтування зазначеного розміру стягнення моральної шкоди, а саме 80000,00 гривень, цивільний позивач вказав, що внаслідок протиправних дій цивільного відповідача ОСОБА_7 завдано немайнової шкоди, спричиненої моральними та фізичними стражданнями, які спричинили зміни у його житті, а саме: негативні переживання та спогади, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні, важкість виконання робочих та повсякденних обов`язків, фіксованість уваги на проблемі одужання та реабілітації, переживання фізичних незручностей, що значно обмежили його соціальну та професійну активність, та створили підставу для виникнення та розвитку психосоматичних розладів, тимчасової відірваність від активного соціального життя, зниженого та нестійкого настрою, та спричинили порушення сну, емоційну напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, побоювання щодо майбутнього стану здоров`я, а головне за своє життя.

Вказане є суб`єктивним припущенням потерпілого, що всупереч п. 5 ч. 3 ст. 175, ч. 5 ст. 177 ЦПК України, не підтверджено доказами та визнається судом неспроможним.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд, з огляду на фактичні обставини кримінального провадження, характер, глибину моральних страждань та переживань потерпілого ОСОБА_7 , керуючись вимогами розумності, виваженості та справедливості, оцінює завдану моральну шкоду потерпілого в розмірі 50 000 гривень 00 копійок та саме така сума відшкодування моральних страждань потерпілого, за переконанням суду, є достатньою для розумного задоволення потреб потерпілого і не буде становити надмірного тягаря для ОСОБА_3 , який визнав цивільний позов частково та готовий був навіть відшкодувати потерпілому розмір моральної шкоди частково у сумі 45000 гривень, проте останній відмовився, що підтвердив і його представник під час судового розгляду.

При цьому, суд констатує, що потерпілий не виконав визначеного ЦПК України обов`язку щодо доведення стороною обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та не довела перед судом заявлений нею розмір моральної шкоди.

Визначаючи розмір відшкодування потерпілому, понесеної ним моральної шкоди, саме у зазначеній в цивільному позові сумі, суд виходить з того, що визначаючи розмір відшкодування, слід керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності та розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення, про що також зазначила Велика Палата Верховного Суду у справі № 752/17832/14-ц від 15.12.2020 року.

Потерпілою стороною не доведено перед судом заподіяння моральної шкоди саме у розмірі, заявленому у позові, а також такого матеріального стану відповідача, який би свідчив про його спроможність реально задовольнити вимоги потерпілого. Відтак, зазначений розмір задоволених судом позовних вимог, на думку суду, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а також не порушує баланс між правами обвинуваченого, з одного боку, та інтересами потерпілого, з іншого.

Разом з тим, суд вважає обґрунтованими доводи цивільного позову в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 відшкодування документально витрат на правову допомогу у розмірі 24800 гривень 00 копійок, які підлягають задоволенню в повному обсязі, проти чого не заперечувала й сторона захисту під час судового розгляду, що підтверджується долученими до позову документами, зокрема: договором про надання правової допомоги від 18.02.2022 року №1-14; копією актів приймання передачі наданих правових послуг; ордером на надання правничої допомоги ОСОБА_35 ; копією свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю ОСОБА_8 серія ОД №004488, видане на підставі рішення Ради адвокатів Одеської області від 16.06.2021 року №53.

Щодо заходів забезпечення кримінального провадження.

Процесуальні витрати на залучення експертів у зв`язку з проведенням експертиз відсутні.

Запобіжний захід під час судового розгляду стосовно ОСОБА_3 не обирався.

Арешт на майно у кримінальному провадженні не накладався.

Питання щодо речових доказів судом вирішується в порядку вимог ст. 100 КПК України.

Речові докази у даному кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 5, 50, 63, 65, 75, 76, 122 КК України, ст. 61, 100, 120, 124, 126, 127, 128, 129, 367-371, 373, 374, 376, 395 КПК України,

УХВАЛИВ:

Визнати винним ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Призначити ОСОБА_3 покарання за ч. 1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном 1 (один) рік.

На підставі ч. 1, п. 4 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Роз`яснити ОСОБА_3 , що, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчиняє правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

Запобіжний захід під час судового розгляду стосовно ОСОБА_3 не обирався.

Цивільний позов, поданий представником ОСОБА_8 в інтересах потерпілого ОСОБА_7 , до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_7 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 (нуль) копійок на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_7 відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 24 800 (двадцять чотири тисячі вісімсот) гривень 00 (нуль) копійок.

Речові докази у даному кримінальному провадженні відсутні.

На вирок може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня проголошення вироку через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Приморського районного

суду м. Одеси ОСОБА_36