Провадження № 1-кп/537/149/2024
Справа № 537/1208/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.03.2024 Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

адвокат ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представник потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області кримінальне провадження № 0003051 від 26.12.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Білецьківка, Кременчуцького р-ну, Полтавської обл., українка, громадянка України, освіта неповна вища, працює: Кременчуцька спеціальна школа, вихователь; депутатом, учасником бойових дій не являється, на утриманні неповнолітніх (малолітніх) дітей не має, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судима,

у вчиненні злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України,-

встановив:

Суд визнав доведеним, що обвинувачена ОСОБА_4 вчинила злочин за наступних обставинах:

25 грудня 2023, приблизно о 08 год. 30 хв., в світлий час доби, опадів у виді снігу, по сніжному покриттю регульованого перехрестя вул. Першотравнева Халаменюка, що в Крюківському районі м. Кременчука Полтавської області, зі сторони вул. Гагаріна в напрямку вул. Соборна, керуючи автомобілем марки «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухалась водій ОСОБА_4 , яка здійснювала маневр повороту ліворуч, з АДРЕСА_3 .

Рухаючись у вказаному напрямку, в заданій дорожній обстановці, водій ОСОБА_4 , не вибрала безпечну швидкість, не врахувала дорожню обстановку, дорожні умови, стан дорожнього покриття, під час здійснення маневру повороту ліворуч, не впоралася з керуванням автомобіля, тим самим порушила вимоги п.п. 12.1. «Правил дорожнього руху України», де відповідно вказано:

п. 12.1. Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, допустила виїзд за межі проїзної частини дороги на праве узбіччя по напрямку свого руху під час здійснення маневру, з подальшим наїздом на металевий паркан, який в подальшому, від пошкодження, здійснив удар по пішоходу ОСОБА_8 , що перебував у нерухомому стані, стоячи біля сміттєвого баку в напівзігнутому стані.

В результаті виїзду транспортного засобу за межі проїзної частини, пішохід ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований до КНМП «ЛІЛ Кременчуцька», де від отриманих тілесних ушкоджень, 15.01.2024 помер.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 50 від 20.02.2024, при проведенні судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_8 , враховуючи дані отримані в ході розтину тіла трупа, проведених лабораторних методів дослідження та аналізуючи відомі обставини справи виявлено тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма, яку утворили: перелом кісток склепіння черепа; забій головного мозку з формуванням вогнищ контузій і крововиливів, в лівій лобній, тім`яній та скроневій частках головного мозку та субдуральної і епідуральної гематом справа та зліва, крововилив в м?які тканини голови та скроневі м?язи справа і зліва; садно тім?яної ділянки голови зліва, лобно-тім?яної ділянки голови справа, скроневої ділянки голови зліва; підшкірний крововилив у зовнішнього краю орбіти зліва. Яка ускладнена: дислокаційним синдромом, мозковою комою, запаленням мозку та набряком і набуханням головного мозку. В поєднанні із: гідро пневмотораксом і колапсом правої легені на тлі перелому четвертого ребра справа; садно по задній поверхні правого ліктя. Дані тілесні ушкодження мають прижиттєвий характер і утворилися в один проміжок часу, безпосередньо перед госпіталізацією у лікувальний заклад, від сильного удару тупим, твердим предметом із обмеженою контактуючою поверхнею в тім`яну і близьку до неї частину голови з послідуючим падінням тіла навзніч і ударяння задньою правою поверхнею тіла (грудна клітина і лікоть пряавої руки) об оточуючу розповсюджено контактуючу поверхню, що можливо при дорожньо-транспортній пригоді, в проміжок часу, обставин на які вказує постанова слідчого і дані медичної документації, про що свідчить їх характер і локалізація. Між ушкодженнями і смертю є прямий причинно-наслідковий зв?язок. Згідно пункту 2.1. правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом МОЗ України No6 від 17.01.1995 року, такі ушкодження відносно живої людини, за ступенем тяжкості мають ознаки ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, за критерієм небезпечних для життя.

Смерть гр. ОСОБА_8 , настала від дифузної травми головного мозку із переломом кісток черепа і розвитком в клінічному перебігу набряку і набухання речовини головного мозку, які і стали безпосередньою причиною смерті. Також перебіг травми міг бути обтяжений приєднанням інфекції і розвитком запалення оболонок і речовини головного мозку. Висновок підтверджено встановленням характерних для даного виду смерті клінічних, патоморфологічних та гістологічних ознак.

Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/117-24/162-ІТ від 08.01.2024, в умовах заданої пригоди водій автомобіля марки «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , мала технічну можливість уникнути ДТП, шляхом виконання вимог п.п. 12.1. Правил дорожнього руху, для чого у неї не було будь-яких перешкод технічного характеру.

В заданій дорожньо-транспортній ситуації в діях водія автомобіля марки «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , вбачаються невідповідності з вимогами п.п. 12.1. Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненні необережного злочину визнала , цивільний позов визнала частково, пояснивши про обставини вчиненого, що дійсно вона керував транспортним засобом та рухалась по вул. Першотравневій в м.Кременчуці. На вул. Халаменюка машину занесло і машина вдарилась о паркан, внаслідок чого потерпілий отримав травму. Вона викликала швидку та поліції. Постійно допомагала потерпілому, дуже шкодує. Шкоду відшкодувала.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні поясним, що дійсно трапилась ДТП в результаті якої помер його брат. Шкода відшкодована, претензій до ОСОБА_4 не має, шкода відшкодована. Прохав суд суворо не карати та не позбавляти волі обвинувачену. Від цивільного позову відмовився. Претензій матеріального та матеріального характеру до обвинуваченого не має.

Враховуючи те, що обвинувачена ОСОБА_4 в повному обсязі визнала свою вину у вчиненні інкримінованого їй органом досудового розслідування злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачена, правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції, роз`яснивши їм положення ст.349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справив порядку, передбаченого ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які нікім не оспорюють ся та розглянути акт у спрощеному провадженні.

Крім повного визнання обвинуваченою своєї вини, її вина у вчиненні встановленого судом злочину повністю доведена доказами, що містяться в обвинувальному акті та матеріалах, які ніким з учасників процесу не оспорюються, є належними і допустимими.

Обвинувачена ОСОБА_4 вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності її позицій.

Приймаючи до уваги пояснення обвинуваченої, оцінюючи всі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про винність ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їй злочину.

Дії обвинуваченої ОСОБА_4 суд кваліфікує:

за ст. 286 ч.2 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Відповідно до ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Отже, аналізуючи та оцінюючи досліджені в судовому засіданні письмові докази та документи, суд вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення повністю доводиться дослідженими в судовому засіданні доказами, які є взаємопов`язаними, повністю узгоджуються між собою та в своїй сукупності є достатніми для доведення винуватості обвинуваченого.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином; також положення ст.. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не лише кару, а й виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим так і іншими особами, та згідно до положень ст. 65 КК України відповідно до якої особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого відповідно до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення, відшкодування шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до ст.67 КК України, суд не вбачає.

При призначенні покарання ОСОБА_4 за ч.2 ст.286 КК України, суд враховує конкретні обставини справи, зокрема, що внаслідок вчиненого нею злочину загинула молода людина - ОСОБА_8 , отже наступив невідворотний наслідок для потерпілих.

При цьому, суд враховує також, що одним із проявів верховенства права, що закріплений у ст.8 КПК України, є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція суду ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004.

Судом враховані обставини дорожньо-транспортної пригоди, з яких випливає,що порушення правил дорожнього руху носило умисний характер з боку ОСОБА_4 , яка проігнорував вимоги п.п. 12.1. «Правил дорожнього руху», грубо порушив їх та допустив наїзд на металевий паркан, який в подальшому від пошкодження , здійснив удар по пішоходу ОСОБА_8 , що перебував у нерухомому стані, стоячи біля сміттєвого баку в напівзігнутому стані, внаслідок чого спричинив смерть потерпілому

Згідно до ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Зазначені обставини у сукупності з даними про особу обвинуваченої і її поведінку свідчить про істотне зниження ступеня тяжкості вчиненого злочину.

Беручи до уваги вище викладене, також враховуючи висновок досудової доповіді, та думку потерпілого про призначення покарання не пов`язаного з позбавленням волі, суд приходить до переконання щодо призначення міри покарання у межах санкції статті передбачаючої відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення не пов`язаного з ізоляцією від суспільства з застосуванням ст. 75 КК України, тобто звільнити від відбування покарання з іспитовим строком, поклавши відповідно до ст. 76 КК України на нього обов`язки, оскільки саме це покарання, на думку суду, буде достатнім та необхідним для його виправлення.

Відповідно до Постанови Пленуму ВССУ від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що досліджуючи дані про особу, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле, склад сім`ї, його матеріальний стан тощо.

Обвинувачена ОСОБА_4 відповідно до інформаційної довідки раніше не судима, позитивно характеризується за місцем проживання - зарекомендувала себе виключно позитивно, з сусідами підтримує добросусідські відносини, ввічлива, чуйна, завжди готова прийти на допомогу іншим, спиртними напоями не зловживає, працює у Кременчуцької спеціальної школі вихователем, жодних скарг на гр. ОСОБА_4 _ від сусідів або інших осіб не надходило, на обліках в Кременчуцькому наркологічному диспансері та Кременчуцькому психоневрологічному диспансері не перебуває.

Так, згідно зі статтями 50, 65КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Домірність покарання за злочин є проявом справедливості як однієї з основоположних засад кримінального провадження.

У ст.65КК визначено загальні засади призначення покарання, які наділяють суд правом вибору між однією із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, кожна з яких є законною. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину,а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання та особу винного.

За змістом ст.75 КК України, рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи та прийде дл висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання.

Разом з цим, з огляду на положення ст.75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі, у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Зокрема, суд врахував як пом`якшуючі покарання обставини, щире каяття, оскільки обвинувачений вину визнав, виявив готовність нести покарання, вибачився перед потерпілими та відшкодував шкоду, активне сприяння розкриттю злочину.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 року № 14 при призначенні покарання за ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Отже, посткримінальна поведінка обвинуваченої свідчить про те, що вона дійсно щиро розкаялася у скоєному та зробила належні для себе висновки.

Суд, зважаючи на те, що думка потерпілого не має переважного значення при прийнятті рішення щодо покарання, разом із тим, позиція потерпілого, не може бути залишена без належної уваги та оцінки і безумовно підлягає врахуванню в сукупності з іншими обставинами.

Таку позицію потерпілий ОСОБА_6 підтримав під час судового розгляду, вказавши, що пробачив ОСОБА_4 та не має до неї жодних претензій. Вважає, що ОСОБА_4 не є небезпечним для суспільства та його виправлення можливе без ізоляції в місця позбавлення волі.

Зазначені обставини, які, на думку суду, підлягають обов`язковому врахуванню, і додержання принципу співмірності та індивідуалізації покарання є підставою для висновку суду про можливість досягти мети заходу примусу без ізоляції ОСОБА_4 від суспільства, але в умовах здійснення контролю за її поведінкою впродовж іспитового строку, встановленого ст. 75 КК України.

Таке покарання, на думку суду, повністю узгоджуватиметься з критерієм справедливості, правову позицію щодо якого висловив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі N 1-33/2004, зазначивши, що окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного та особою винного.

Беручи до уваги вище викладене, також враховуючи думку потерпілих про призначення покарання не пов`язаного з позбавленням волі, суд приходить до переконання щодо призначення міри покарання у межах санкції статті передбачаючої відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення не пов`язаного з ізоляцією від суспільства з застосуванням ст. 75 КК України, тобто звільнити від відбування покарання з іспитовим строком, поклавши відповідно до ст. 76 КК України на нього обов`язки, оскільки саме це покарання, на думку суду, буде достатнім та необхідним для її виправлення.

Суд також вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 додаткове покарання, передбачене ч.2 ст.286 КК України, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки, враховуючи вищезазначені обставини.

Відповідно до правового висновку Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловленого в ухвалі від 24.11.2015 року, підставами для судового розсуду (судової дискреції) при призначенні покарання виступають: кримінально-правові відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), при визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду й розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину та його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у рішенні в справі «Довженко проти України» зазначає про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду тощо.

Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Щире каяття обвинуваченого в даній ситуації ґрунтується на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки і характеризується щирим осудом цієї поведінки, бажанням виправити ситуацію, а також готовність нести кримінальну відповідальність.

У справі потерпілим ОСОБА_6 та прокурором заявлені цивільні позови про відшкодування завданої кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди та моральної шкоди:

Згідно ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково, чи відмовляє в ньому.

Вислухавши учасників судового провадження , дослідивши письмові докази в справі, суд приходить до наступного.

Суд знаходить позовні вимоги потерпілого ОСОБА_6 необхідно залишити без розгляду в зв`язку з відмовою потерпілого від цивільного позову.

Як вбачається із ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Цивільний позов прокурора про стягнення витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілих необхідно задовольнити частково, стягнувши з ОСОБА_4 витрати на стаціонарне лікування за мінусом витрат яка понесла сама обвинувачена на лікування потерпілого..

Відповідно до вимог ст.124 ч.2 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Речовий докази по справі, відповідно до ст.100 КПК України - автомобіль марки ««Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 залишити власнику.

Речовий докази по справі, відповідно до ст.100 КПК України , а саме ком пакт диск ДВД-Р з відеозаписами, відео з камер зовнішнього спостереження залишити в матеріалах справи

Ухвали слідчого судді Автозаводського районного суду м.Кременчука про накладення арешту на майно від 28 грудня 2023 року а саме арешт на автомобіль марки автомобіль марки ««Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 ,- скасувати.

Керуючись ст. ст. 373,374 КПК України, суд,-

засудив:

ОСОБА_4 визнати винною та призначити покарання

- за ст. 286 ч.2 КК України у виді позбавлення волі строком на чотири років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на два роки.

Відповідно ст. 75 КК України звільнити засуджену ОСОБА_4 від відбування призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши 2 (два) роки іспитового строку.

Відповідно до ст. 76 КК України, впродовж іспитового строку на засуджену ОСОБА_4 покласти обов`язки:

1)періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2)повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили обрати особисте зобов`язання, поклавши на неї обов`язки не відлучатися із населеного пункту, в якому вона зареєстрована та проживає без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Цивільний позов ОСОБА_6 залишити без розгляду, в зв`язку з відмовою від цивільного позову.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати, а саме за проведення судової експертизи технічного стану транспортного засобу від 25.01.2024 № СЕ-19/117-24/177-ІТ 2271 (дві тисячі двісті сімдесят одна) гривні 84 копійок, за проведення судової автотехнічної експертизи від 08.01.2024 № СЕ-19/117-24/162-ІТ 1514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) гривні 56 копійок.

Цивільний позов прокурора Кременчуцької окружної прокуратури ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави

- в особі фінансового управління виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області (пл. Перемоги, буд. 2, м. Кременчук, 39614 УК у Кременчуці 24060300, р/р UA0016706 в ГУК у Полтавській області, код ЄДРПУ 37959255) витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_8 на загальну суму 166897 грн. 64 коп.;

- в особі Національної служби здоров`я України (ГУК у Полтавській області, м. Кременчук, 24060300, р/р UA0016706, код ЄДРПУ 37959255) витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_8 на загальну суму 7984 грн. 45 коп.

Речовий докази по справі, відповідно до ст.100 КПК України - автомобіль марки ««Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 залишити власнику.

Речовий докази по справі, відповідно до ст.100 КПК України , а саме ком пакт диск ДВД-Р з відеозаписами, відео з камер зовнішнього спостереження залишити в матеріалах справи

Ухвали слідчого судді Автозаводського районного суду м.Кременчука про накладення арешту на майно від 28 грудня 2023року а саме арешт на автомобіль марки автомобіль марки ««Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 ,- скасувати.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Подання апеляційної скарги на вирок зупиняє набрання ним законної сили.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Судові рішення суду апеляційної інстанції набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому, прокурору та потерпілому.

Головуючий суддя ОСОБА_1