ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/1487/23 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/603/24 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Державна зрада
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

-головуючого ОСОБА_2

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

-при секретарі ОСОБА_5

-прокурора - ОСОБА_6

-обвинуваченої - ОСОБА_7 ,

-захисника - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні, обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2023 року відносно ОСОБА_7 ,--

УСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Новоєгорівка Дворічанського району Харківської області, громадянку України, незаміжню, непрацевлаштовану, з вищою освітою, несудиму, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України і призначено їй покарання у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна та позбавленням спеціального звання капітана поліції.

Початок строку покарання відраховано з 04.11.2022 року.

Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_7 у виді тримання під вартою, залишений без змін до набрання вироком законної сили.

Як встановив суд 24.02.2022 збройні сили РФ незаконно вторглись на територію України через державні кордони України в Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській та інших областях, і здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об`єкти, та окупували частину території України, чим вчинили дії з метою змін меж території та державного кордону України усупереч порядку, встановленому Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

Поряд з цим, громадянка України ОСОБА_7 , обіймаючи посаду дільничного офіцера поліції сектору поліцейської діяльності № 1 Куп`янського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області, перебуваючи у смт Дворічної Куп`янського району Харківської області, з метою безпосереднього надання допомоги РФ у проведенні підривної діяльності проти України, діючи умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвий досвід для усвідомлення фактів військової агресії РФ проти України, з власної ініціативи добровільно здійснила перехід на бік ворога в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану та безпосередньо надала допомогу РФ у проведенні підривної діяльності проти України, тобто вчинила державну зраду за таких обставин.

Після повномасштабного вторгнення збройні сили країни агресора окупували смт Дворічна Куп`янського району Харківської області та здійснили силове захоплення і взяття під контроль будівель та споруд на території даного населеного пункту, що забезпечують діяльність органів державної влади, в тому числі й сектор поліцейської діяльності № 1 Куп`янського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області, розташованого за адресою: Харківська область, Куп`янський район,

смт Дворічна, вул. Слобожанська, 33, з метою перешкоджання їх нормальній діяльності та створення окупаційної влади, зокрема незаконного правоохоронного органу, та вирішили залучити до співпраці діючих працівників зазначеного районного відділу поліції, в тому числі й ОСОБА_7 .

Приблизно у середині травня 2022 року, більш точної дати в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 , будучи працівником правоохоронного органу поліцейським Національної поліції України, обіймаючи посаду дільничного офіцера поліції сектору поліцейської діяльності № 1 Куп`янського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області, погодилася на пропозицію невстановленого представника збройних сил рф щодо співпраці з останніми та надання допомоги у підривній діяльності проти України, і надала свою добровільну згоду на виконання незаконних завдань, поставлених представниками силових структур РФ, з метою створення та становлення окупаційної влади, зокрема незаконного правоохоронного органу.

Так, у невстановлені в ході досудового розслідування дату та час, проте не пізніше 01.06.2022, громадянка України ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел на вчинення державної зради в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану, діючи усупереч вказівці керівництва районного відділу поліції та ГУНП в Харківській області щодо необхідності здійснення виїзду поліцейських з тимчасово окупованої території та заборони здійснення функціональних обов`язків поліцейськими на тимчасово окупованій території, не здійснила виїзд з смт Дворічна Куп`янського району Харківської області на підконтрольну Україні територію, натомість вступила у злочинну змову з невстановленими представниками РФ, які здійснили окупацію вказаного населеного пункту, та добровільно, за власним бажанням, вступила у злочинну змову з невстановленими представниками окупаційної влади РФ, з метою надання допомоги останнім, та виконувала їх незаконні протиправні вказівки, проводячи патрулювання території вказаного населеного пункту, опитування осіб, прийом заяв та повідомлень про злочини і події та їх документальне оформлення відповідно до законодавства країни-агресора, а також здійснювала чергування у незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території Харківської області, відвідуючи при цьому щоденно, як своє робоче місце, адміністративну будівлю сектору поліцейської діяльності № 1 Куп`янського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області, розташовану за адресою: Харківська область, Куп`янський район, смт Дворічна, вул. Слобожанська, 33, яка була захоплена та взята під контроль військовими формуваннями РФ.

Після цього, у невстановлені в ході досудового розслідування день та час, однак не пізніше 05.07.2022, ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел на вчинення державної зради в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану, всупереч нормам Конституції та законодавчих актів України, в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану, діючи умисно та протиправно, за власним бажанням, за попередньою змовою з невстановленими представниками окупаційної влади РФ, з метою надання допомоги останнім, перебуваючи на тимчасово окупованій території смт Дворічна Куп`янського району Харківської області, добровільно власноруч написала на ім`я « ОСОБА_9 » голови незаконної окупаційної адміністрації країни-агресора під назвою «Временная гражданская администрация Харьковской области» заяву про прийняття на посаду у незаконному правоохоронному органі, а також подала копії особистих документів, автобіографію, анкету, особисті фотокартки із заявою про надання згоди на обробку персональних даних, та підписала «Трудовой договор Военно-гражданской Администрации Харьковской области с работником администрации», при цьому ОСОБА_7 з метою надання допомоги представникам окупаційної влади РФ власноруч написала пояснення, у якому зазначила перелік відомих їй громадян України, які проходили службу у зоні АТО та працівника Служби безпеки України.

Далі, реалізуючи свій злочинний умисел на вчинення державної зради в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану, ОСОБА_7 , діючи умисно та протиправно, за власним бажанням, за попередньою змовою з невстановленими представниками окупаційної влади РФ, з метою надання допомоги останнім, у невстановлені в ході досудового розслідування день та час, однак не пізніше 05.07.2022, добровільно зайняла посаду у незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території Харківської області під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 », а саме: посаду «исполняющего обязанности старшего участкового инспектора полиции отдела участковых инспекторов полиции», про що 05.07.2022 представниками незаконної окупаційної влади рф винесено наказ № 1-лс за підписом особи на ім`я « ОСОБА_10 », як керівника зазначеного незаконного правоохоронного органу, та добровільно приступила до виконання повноважень на зайнятій нею посаді у незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території Харківської області, здійснюючи, в тому числі, чергування, прийом заяв та повідомлень про злочини і події та їх документальне оформлення відповідно до законодавства країни-агресора, тобто функції працівника правоохоронного органу, незаконно створеного окупаційною владою на тимчасово окупованій території смт Дворічна Куп`янського району Харківської області.

28.07.2022 ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію свого єдиного злочинного умислу, спрямованого на вчинення державної зради в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану, отримала посвідчення співробітника незаконного правоохоронного органу, створеного на тимчасово окупованій території Харківської області під назвою «УВД ВГА Харьковской области», про що власноруч поставила особистий підпис у обліковому документі незаконного правоохоронного органу - «Журнале № 18 учёта удостоверений сотрудников УВД ВГА Харьковской области».

Надалі, реалізуючи свій злочинний умисел на вчинення державної зради в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану, ОСОБА_7 обійнявши посаду «исполняющего обязанности старшего участкового инспектора полиции отдела участковых инспекторов полиции» у незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території Харківської області під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 », за виконання своїх службових обов`язків, отримала грошову винагороду в національній валюті РФ за період з 01.06.2022 по 30.06.2022 в сумі 50 000 російських рублів та за період з 01.07.2022 по 31.07.2022 в сумі 50 000 російських рублів, про що власноруч поставила свої підписи у платіжних відомостях № 12 від 24.08.2022 та № 2 від 22.08.2022, відповідно.

Також, ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, діючи умисно та протиправно, за власним бажанням, виконуючи повноваження на посаді «исполняющего обязанности старшего участкового инспектора полиции отдела участковых инспекторов полиции» у незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території Харківської області під назвою «УВД ВГА Харьковской области», 14.07.2022 здійснила відібрання пояснення у ОСОБА_11 , 1965 р.н., та ОСОБА_12 , 1961 р.н., а 17.07.2022 у ОСОБА_13 , 1964 р.н., та ОСОБА_14 , 1975 р.н., документально оформивши пояснення відповідно до законодавства країни-агресора рф.

Після цього, громадянка України ОСОБА_7 у невстановлені в ході досудового розслідування день та час, проте не раніше серпня 2022 року, діючи зі злочинним умислом щодо вчинення державної зради в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану добровільно зайняла посаду у незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території Харківської області під назвою «УВД ВГА Харьковской области», а саме: посаду «участкового уполномоченного полиции группы участковых уполномоченных полиции Пункта полиции № 1 (дислокация пгт. Двуречная)», про що представниками окупаційної влади РФ винесено наказ без дати та номеру за підписом особи на ім`я « ОСОБА_10 » - керівника зазначеного незаконного правоохоронного органу.

В апеляційних скаргах:

Прокурор посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої просить вирок суду скасувати та ухвалити свій вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 111 КК України у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є її особистою власністю, з позбавленням ОСОБА_7 звання капітан поліції.

В обґрунтування своєї вимоги зазначає, що Також, судом не надано належної уваги окремим доказам, а саме, заяві ОСОБА_7 , у якій остання добровільно надавала представникам країни- агресора - рф, під час працевлаштування до незаконного правоохоронного органу, створеного на тимчасово окупованій території Харківської області під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » відомості щодо учасників «АТО», які проживали на території Куп`янського району Харківської області, чим поставила вказаних осіб та їх родини під пряму небезпеку з боку представників країни-агресора - рф.

При призначенні покарання судом не взято до уваги те, що будь-які обставини, що пом`якшують покарання, передбачені ст. 66 КК України, відсутні.

Натомість мотивуючи призначення покарання суд враховує, що обвинувачена не перебуває на обліках у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога з приводу вживання алкоголю та наркотиків.

Більш того, беручи до уваги те, що обвинувачена ОСОБА_7 не надала належний критичний осуд своїй протиправній поведінці, не визнала у повному обсязі вину у вчиненні злочину, не усвідомила, що внаслідок вчинення нею протиправних дій було спричинено невідворотні наслідки у вигляді становлення і зміцнення окупаційної влади рф на тимчасово окупованій території смт. Дворічна Куп`янського району Харківської області, суд призначив їй фактично найнижче покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 111 КК України.

Таким чином, призначене судом ОСОБА_7 покарання у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є її особистою власністю, з позбавленням ОСОБА_7 на підставі ст. 54 КК України звання «капітан поліції», явно не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину, особі засудженої та тяжкості наслідків, що настали від вчинення ОСОБА_7 злочину.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати (змінити) та призначити ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України.

В обґрунтування своєї вимоги зазначає, що ОСОБА_7 раніше не судима, має вищу освіту, на обліку у лікарів нарколога, психіатра не перебуває.

Також вказує, що жоден зі свідків не надавав суду показів стосовно факту роботи обвинуваченої в органах поліції окупаційної влади.

Також на думку автора апеляційної скарги ОСОБА_7 повністю розуміє наслідки протиправної поведінки та не має наміру вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Названі обставини на думку автора апеляційної скарги дають підставу для застосування до обвинуваченої положень ст. 69 КК України.

Обвинувачена ОСОБА_7 просить призначити їй покарання іх застосуванням положень ст. 69 та 69-1 КК України.

Також висловлено прохання скасувати вирок в частині конфіскації майна - а саме мобільного телефону, який належить її матері.

Крім того в апеляційній скарзі міститься прохання повернути справу для повторного розгляду судом першої інстанції.

В обґрунтування своєї вимоги зазначає, що її провина не доведена зібраними у справі доказами.

Документація на підтвердження її співпрацювання з окупаційною владою та зайняття нею посад є суперечливою.

В цій же апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_15 зазначає, що судом не враховано низки пом`якшуючих покарання обставин, зокрема той факт, що вона вчинила кримінальне правопорушення внаслідок збігу тяжких обставин а саме примушування її до цього погрозами зі сторони представників окупаційної влади, що в свою чергу давало підстави для призначення їй покарання із застосуванням положень ст.. 69 КК України.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та заперечував проти апеляційних скарг сторони захисту, обвинувачену ОСОБА_7 та її захисника, висловили консолідовану позицію щодо застосування до обвинуваченої положень ст. 69 КК України та заперечували проти апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що всі апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Зі змісту цієї норми випливає, що відсутність обґрунтованого клопотання сторони кримінального провадження про дослідження доказів за умови, що в оскарженому вироку суд дав оцінку всім доказам, на неправильну оцінку яких посилається сторона на стадії апеляційного оскарження вироку, не зумовлює обов`язку апеляційного суду повторно досліджувати обставини, встановлені під час кримінального провадження, та не створює передумов для використання апеляційним судом свого права дослідити нові докази за наявності підстав, регламентованих положеннями ч. 3 ст. 404 КПК.

В апеляційній скарзі обвинуваченої ОСОБА_7 не міститься прохання про дослідження матеріалів провадження - доказів якими суд обґрунтував її винуватість, і враховуючи висловлену нею спільну із захисником позицію стосовно результатів розгляду їх апеляційних скарг, а саме пом`якшення призначеного ОСОБА_7 покарання, шляхом застосування до неї положень ст. 69 КК України, колегія суддів зазначає, що повторне дослідження доказів у даному випадку є недоцільним, оскільки воно не зумовлювало б надання цим доказам іншої оцінки, відмінної від тієї що надав суд першої інстанції.

Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим.

Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні, і оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, зокрема положеннями ст. 91 та ст. 94 КПК України.

Відповідно дост. 91 КПК України, окрім іншого у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення; винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Із цього випливає, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що ставлять під сумнів винуватість обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку.

Враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, перш ніж ухвалювати обвинувальний чи виправдувальний вирок, суд першої інстанції, з дотриманням норм ст. ст. 17, 22, 23 КПК України, повинен дослідити всі докази сторони обвинувачення та докази і позицію сторони захисту, надати їм належну, логічну оцінку, виходячи з вимог ст.ст. 91, 94 КПК України, та за наявністю підстав - визнати такі докази неналежними, недопустимими чи недостовірними, що в свою чергу унеможливить вибірковість їх оцінки.

Крім того згідно з п. 15 ст.7, ст.22 КПК однією з засад кримінального провадження є змагальність сторін та свобода в поданні суду своїх доказів і у доведенні перед ним їх переконливості.

При цьому суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Колегія суддів дійшла висновку, що зазначені вимоги кримінального процесуального закону суд виконав в повному обсязі.

Колегія суддів виходить із того, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

В суді першої інстанції ОСОБА_7 визнала свою провину частково, проте не заперечувала факту, що погодитись і написала заяву на ім`я голови тимчасової військової адміністрації про прийняття на посаду старшого дільничного інспектора поліції, підписала так званий «трудовий договір» з тимчасовою військовою адміністрацією, автобіографію. Надалі їй було видане посвідчення виконуючої обов`язки інспектора відділу дільничних інспекторів поліції УВС військово-цивільної адміністрації Харківської області. На своїй посаді вона приймала заяви від громадян, проводила по ним перевірки. Інформацію про учасників АТО вона була вимушена написати на пропозицію представників окупаційної влади, як гарантію того, що вона не втече на підконтрольну Україні територію. Всі дані про учасників АТО вона записувала зі слів представника окупаційної влади. З власної ініціативи вона ні про кого з учасників АТО не повідомляла.

Між тим, стороною захисту не було доведено жодними засобами доказування тієї обставини, що ОСОБА_7 була змушена піти на працю до правоохоронного органу окупаційної влади під впливом психологічного тиску та важких сімейних обставин.

Не встановлені такі обставини і під час апеляційного розгляду.

Таким чином, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що вина ОСОБА_7 доведена перед судом поза розумним сумнівом і її дії підлягають кваліфікації за ч. 2 ст. 111 КК України, а саме: державна зрада, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України у формі переходу на бік ворога в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану.

Що стосується вимог апеляційних скарг як сторони обвинувачення стосовно невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст.65 КК України та п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції зазначених вимог дотримався.

Зокрема, судом врахована ступінь тяжкості та суспільної небезпеки вчиненого злочину, який віднесений до категорії особливо тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченої, яка незаміжня, непрацевлаштована, раніше не судима, на обліку у нарколога чи психіатра не перебуває.

Також судом не встановлено обставин, які як пом`якшують покарання, як і обставин, які обтяжують покарання.

Посилання сторони захисту, про те, що судом не враховано у якості обставин що пом`якшують покарання той факт, що ОСОБА_7 раніше не судима, має вищу освіту, на обліку у лікарів нарколога, психіатра не перебуває, повністю розуміє наслідки протиправної поведінки та не має наміру вчиняти інші кримінальні правопорушення, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки названі обставини не є такими, що істотно знижують її суспільну небезпечність.

Вимога сторони захисту про не застосування конфіскації майна щодо мобільного телефону, оскільки він належить її матері також є безпідставною, оскільки жодних доказів належності його матері ОСОБА_7 матеріали провадження не містять.

Таким чином, апеляційні доводи сторони захисту про пом`якшення призначеного покарання слід вважати безпідставними, оскільки вони мають суто суб`єктивний характер та не можуть вважатися достатніми підставами для пом`якшення покарання за вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, враховуючи ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення проти основ національної безпеки України в умовах воєнного часу, виправлення обвинуваченого в разі призначення більш м`якого покарання, на думку колегії суддів є неможливим.

Таким чином з урахуванням названих обставин призначене ОСОБА_7 основне покарання за ч. 2 ст. 111 КК України у виді 15 років позбавлення волі та додаткове у виді конфіскації майна є таким що відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Вимога прокурора про призначення ОСОБА_7 довічного позбавлення волі також є необґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 64 КК України довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосовувати позбавлення волі на певний строк.

Колегія суддів вважає, що у даному конкретному випадку призначення ОСОБА_7 довічного позбавлення волі нівелює головну із цілей покарання виправлення засудженого, оскільки в особи, до якої воно застосовується, уже апріорі втратиться найважливіша та бажана у майбутньому надія на звільнення, а, отже, втратиться сенс перевиховання і саме з цих підстав доводи апеляційної скарги щодо призначення їй найсуворішого з видів покарань підлягають відхиленню.

Таким чином вирок суду є законним та обґрунтованим, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405,406, 407, 418, 419 КПК України колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні, обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2023 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а особою, яка тримається під вартою у той же строк з дня вручення їй копії судового рішення.

Головуючий

Судді