1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/4596/23 1-кп/335/330/2024
14 березня 2024 року м. Запоріжжя
На розгляді в Орджонікідзевському районному суді м. Запоріжжя перебуває вищевказане кримінальне провадження, в якому ухвалою суду від 06.06.2023 призначено судовий розгляд.
В судовому засіданні під час дослідження документів, наданих стороною обвинувачення, захисник звернувся до суду із клопотанням, в якому просив визнати відомості, викладені у протоколі опитування особи від 10.03.2023та у висновку комісійної судово-медичної експертизи № 652/к від 24.04.2023 очевидно недопустимими доказами та не проводити дослідження вищезазначених документів під час судового розгляду. В обґрунтування клопотання захисник зазначив, що у розпорядженні прокурора є документ «Опитування особи» від 10.03.2023, складений за результатами опитування ОСОБА_5 , проведеного слідчим ВП № 1 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7 10.03.2023 з 10 год 05 хв до 10 год 25 хв в приміщенні відділу поліції. При цьому, слідчим повідомлено регіональний центр з надання вторинної правової допомоги про затримання ОСОБА_5 10.03.2023 об 11 год 50 хв, а протокол затримання останнього складено у цей же день о 13 год 00 хв.
На переконання захисника, зазначене вище опитування проведено слідчим з порушенням права ОСОБА_5 на захист, отже, відомості, які містяться у вищезазначеному документі є очевидно недопустимими доказами.
Крім того, зазначений документ «опитування особи» на стадії досудового розслідування був наданий експертам для проведення судово-медичної експертизи, за результатами проведення якої був складений висновок комісійної судово-медичної експертизи № 652/к від 24.04.2023. Отже, вищезазначений висновок також є очевидно недопустимим доказом, оскільки в його основу покладена інформація, отримана під час опитування ОСОБА_5 з порушенням права на захист.
Підозрюваний підтримав клопотання захисника.
Прокурор та представник потерпілого заперечував проти задоволення клопотання захисника, посилаючись на те, що відсутні підстави для визнання очевидно недопустимими доказів, про які зазначає захисник.
Заслухавши думку учасників провадження, суд доходить наступних висновків.
Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню (ч. 1 ст. 84 КПК України).
Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння:1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; 2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження; 3) порушення права особи на захист; 4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; 5) порушення права на перехресний допит. Недопустимими є також докази, що були отримані: 1) з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні; 2) після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень; 3) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи у зв`язку з недопущенням адвоката до цієї слідчої (розшукової) дії. Факт недопущення до участі в обшуку адвокат зобов`язаний довести в суді під час судового провадження; 4) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, якщо така ухвала винесена слідчим суддею без проведення повної технічної фіксації засідання (ч.ч. 2, 3 ст.87 КПК України).
Докази, передбачені ст. 87 КПК України, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані (ч. 4 ст. 87 КПК України).
Суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.
Статтею 94 КПК України передбачено, що суд, зокрема, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Подаючи суду клопотання про очевидну недопустимість учасник судового провадження (у даному випадку захисник) не може керуватись тільки підставами недопустимості, встановленими ст. 87 КПК України, а має довести наявність критерію очевидності. Тобто особа, яка звертається із клопотанням, повинна вказати на обставини та очевидні недоліки та порушення КПК України при збиранні доказу, що беззаперечно свідчить про недопустимість такого доказу, без проведення його аналізу у взаємозв`язку із іншими доказами.
Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.
Документи, про які зазначає захисник у клопотанні про визнання очевидно недопустимими доказів, прокурором суду наразі не надавалися.
Очевидної недопустимості доказів, про які зазначає в клопотанні захисник, судом не встановлено.
Суд вирішуватиме питання допустимості вищезазначених доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.
Керуючись ст. 89, 371, 372 КПК України, суд
Відмовити в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про визнання відомостей у протоколі «опитування особи» від 10.03.2023 та у висновку комісійної судово-медичної експертизи № 652/к від 24.04.2023 очевидно недопустимими.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає, заперечення проти цієї ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 ст.392 КПК України.

Суддя ОСОБА_1