КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві подання в.о. голови Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_5 про визначення підсудності кримінального провадження №0001587 щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції,

в с т а н о в и л а:

До Київського апеляційного суду надійшло подання в.о. голови Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_5 в порядку ст. ст. 32, 34 КПК України про визначення підсудності за Оболонським районним судом м. Києва кримінального провадження №0001587 щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Подання внесене на підставі ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 07 лютого 2024 року про направлення кримінального провадження до Київського апеляційного суду для визначення підсудності кримінального провадження щодо ОСОБА_6 за Оболонським районним судом м. Києва.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши надані суду матеріали, колегія суддів вважає, що подання в.о. голови Голосіївського районного суду м. Києва до задоволення не підлягає, з огляду на таке.

Колегія суддів зауважує, що посилання у поданні в.о голови Голосійвського районного суду м. Києва про необхідність направлення до апеляційного суду кримінального провадження для вирішення питання про визначення підсудності, не відповідає вимогам закону, оскільки підсудність кримінальних проваджень визначається вимогами кримінального процесуального закону, зокрема ст. 32 КПК України, а колегія суддів відповідного суду апеляційної інстанції згідно з вимогами ч. 1, ч. 2 ст. 34 КПК України може вирішити питання про передачу (направлення) кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції.

Подання голови суду вмотивовано наявністю ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 07 лютого 2024 року, у якій зазначено, що злочин, передбачений ч. 5 ст. 407 КК України, є триваючим злочином, який був закінчений не в Голосіївському районі м. Києва, а на території Оболонського району м. Києва.

В ухвалі суду зазначено, що згідно з обвинувальним актом солдат ОСОБА_6 , будучи у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без поважних причин, без дозволу відповідних командирів (начальників), в умовах воєнного стану, 04 липня 2023 року самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 , що дислокувалась за адресою: АДРЕСА_1 на території Голосіївського району м. Києва.

28 липня 2023 року ОСОБА_6 з`явився до військової частини, яка дислокувалась за адресою: АДРЕСА_2 , що територіально відноситься до Оболонського району м. Києва.

Суд першої інстанції виходив з того, що злочин, передбачений ч. 5 ст. 407 КК України, є триваючим злочином, який був закінченим в Оболонському районі м. Києва.

При цьому суд послався на те, що ознакою злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, є безперервність, цей злочин починається з самовільного залишення військової частини та закінчується у визначений законом строк (понад три доби) внаслідок дій самого обвинуваченого або в силу обставин, що роблять подальші злочинні діяння неможливими (наприклад, затримання винного органами влади).

Проте такий висновок не ґрунтується на вимогах закону.

Так, ч. 1 ст. ст. 407 КК України передбачена відповідальність за залишення військової частини або місця служби, а також нез`явлення військовослужбовця вчасно, без поважних причин на службу у разі звільнення з частини, призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або лікувального закладу тривалістю понад три доби, але не більше місяця.

Частиною п`ятою статті 407 КК України передбачена відповідальність за аналогічні дії, вчинені в умовах воєнного стану або в бойовій обстановці.

Отже ч. 1 ст. 407 КК України передбачені різні дії, які складають об`єктивну сторону вказаного злочину.

При цьому, власне, залишення військової частини або місця служби не обмежене будь-якими часом, а дії, які прирівнюються до залишення військової частини: нез`явлення військовослужбовця вчасно, без поважних причин на службу у разі звільнення з частини, призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або лікувального закладу тривалістю можуть тривати понад три доби, але не більше місяця.

Дії військовослужбовця, які прирівнюються до залишення військової частини, та які можуть бути вчинені у визначений ч. 1 ст. 407 КК України строк понад три доби, але не більше одного місяця, можуть бути визнані триваючим злочином, який починається з моменту нез`явлення на службу та закінчується з`явленням або затриманням військовослужбовця в межах одного місяця.

Проте, самовільне залишення військової частини або місця служби вважається закінченим з моменту залишення військової частини, а тому не може бути триваючим злочином.

Оскільки самовільне залишення ОСОБА_6 військової частини вчинено на території Голосіївського району м. Києва, то немає підстав для передачу кримінального провадження до Оболонського районного суду м. Києва.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні подання в.о. голови Голосіївського районного суду м. Києва про визначення підсудності кримінального провадження №0001587 щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Керуючись ст. ст. 32, 34 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

У задоволенні подання в.о. голови Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_5 про визначення підсудності кримінального провадження відмовити.

Матеріали кримінального провадження №0001587 щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, повернути до Голосіївського районного суду м. Києва.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №752/2197/24

Провадження №11п/824/154/2024

Доповідач ОСОБА_1