Справа № 404/19/24
Номер провадження 1-кп/404/3/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2024 року м. Кропивницький

Кіровський районний суд міста Кіровограда у складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника потерпілого адвоката ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі Кіровського районного суду міста Кіровограда клопотання прокурора Кропивницької окружної прокуратури ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження, 0001598 за ч.1 ст. 125 КК України, у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України,-

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Кропивницької окружної прокуратури звернувся до Кіровського районного суду міста Кіровограда з клопотанням про закриття кримінального провадження, за ст. 125 КК України, у зв`язку з не встановленням особи яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України. В обґрунтування прокурор вказав, що сектор дізнання Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області проводить досудове розслідування по зазначеному кримінальному провадженню.

За версією представників сторони обвинувачення:

23 лютого 2020 року, о 20:30 хвилин, поруч зі стадіоном по АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 відчув біль в результаті чого утворилося тілесне ушкодження у виді почервоніння.

По результатами цього досудового розслідування особам не вручали повідомлення про підозру, не затримували в порядку ст. 208 КПК України, обвинувальний акт не складений і до суду не направлявся, тобто стороною обвинувачення не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення. З дня вчинення невстановленою особою кримінального проступку минуло більше трьох років, тому наявні підстави для закриття кримінального провадження на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Потерпілий заперечив, оскільки розслідування не проводили, ухвал слідчих суддів не виконали. Прокурор роками не перевіряв доводи потерпілого про наявність суміжних тяжких складів злочину. Строк давності по тяжким злочинам не закінчився, тому прокурор подав передчасне клопотання про закриття провадження.

Версія потерпілого ОСОБА_5 :

23 лютого 2020 року, о 20:30 хвилин, поруч зі стадіоном по АДРЕСА_1 , невстановлена особа грубо порушила громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю та винятковим цинізмом із застосуванням стосовно ОСОБА_5 іншого предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень. Внаслідок пострілу на тілі потерпілого зафіксовано тілесні легке тілесне ушкодження. Крім того потерпілий переконаний, що з політичних мотивів та майнової зацікавленості стосовно нього вчинено закінчений замах на умисне позбавлення життя.

Сектор дізнання Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області проводить досудове розслідування по кримінальному провадженню 0001598 за ч.1 ст. 125 КК України. Після проведених слідчих дій та прийнятих процесуальних рішень, встановити особу, яка вчинила кримінальний проступок, не представилось за можливе. Представники сторони обвинувачення не вручили письмове повідомлення про підозру; нікого не затримали; обвинувальний акт до суду не направили.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі.

Дійсно, з дня внесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення передбачене ст. 125 КК України, минуло більше трьох років, тому прокурор з надмірним формалізмом подав клопотання до суду про закриття кримінального провадження.

На підставі статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим: законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Прокурор клопоче постановити остаточне процесуальне рішення по кримінальному провадженню. Отже для оцінки доказів суд використовує стандарт доведення поза розумним сумнівом який означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій. Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду.

Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію потерпілого. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи. Крім того, законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення чи потерпілий, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням, у тому числі поза розумним сумнівом переконатись у правильності кримінально-правової кваліфікації кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 25 КПК України, слідчий, прокурор зобов`язані вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила. Слідчий, прокурор повинні забезпечити повне та ефективне проведення досудового розслідування (ст. ст. 36, 40 КПК України).

У кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення; форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення (п.п.1-2 ч. 1 ст. 91 КК України). Обов`язок доказування обставин кримінального правопорушення покладається на слідчого та прокурора (ст.91-93 КПК України).

Прокурор вказаних вимог не виконав, поза розумним сумнівом не довів правильність запропонованої ним кримінально-правової кваліфікації за ст. 125 України.

Залишаються без уваги слушні доводи потерпілого, про наявність в діях невстановленої особи прямого умислу на виконання прицільний пострілу в потерпілого у громадському місці внаслідок чого були заподіянні легких тілесних ушкоджень, тобто вчинення іншого більш тяжкого злочину, з особливо кваліфікованими ознаками: застосування іншого предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень (ч. 4 ст. 296 КК України) Ця ознака підлягає застосуванню, коли винний за допомогою названого предмету заподіяв тілесні ушкодження або коли використання цих предметів під час учинення хуліганських дій створювало реальну загрозу для життя чи здоров`я громадян.

Заздалегідь заготовленими для нанесення тілесних ушкоджень слід визнавати предмети, які хоч і не зазнали якоїсь попередньої обробки, але ще до початку хуліганства були приготовлені винним для зазначеної мети.

Використання при вчиненні хуліганства газового пістолета, пристроїв для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, пневматичної зброї, а також інших спеціально пристосованих для нанесення тілесних ушкоджень знарядь злочину є підставою для кваліфікації дій винної особи за ч. 4 ст. 296 КК України не тільки в тих випадках, коли вона заподіює ними тілесні ушкодження, а й тоді, коли ця особа за допомогою зазначених предметів створює реальну загрозу для життя чи здоров`я громадян.

Прокурор належним чином не перевірив версію потерпілого. Не спростував послідовні розумні тверджень потерпілого, що у діяннях невстановленої особи наявний склад умисного тяжкого злочину передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, по якому ще не закінчились строки давності притягнення до кримінальної відповідальності.

За таких умов необхідно використати практику застосування оцінки доказів, висловлену Верховним Судом по справі № 991/722/21 від 21 листопада 2023 року, коли своїми діями сторона кримінального провадження створила та/або сприяла створенню обставин, через які дослідження доказів став недоступним для потерпілого. Прокурор не дослідив висловлену нею версію розвитку подій. Внаслідок бездіяльності прокурора, потерпілий не міг адекватно реалізувати власні процесуальні можливості, які могли б компенсувати невигідне становище, у якому він опинився. Цей принцип має також застосовуватися, mutatis mutandis, до інших ситуацій, коли сторона через ті чи інші обставини обмежується у використанні можливостей для з`ясування важливих обставин справи. Наслідки поведінки сторони, яка своїми діями унеможливила або значно ускладнила дослідження важливих доказів, має тлумачитися на користь протилежної сторони, щоб не заохочувати сторону до використання таких прийомів. Проведення прокурором однобічного досудового розслідування виключає можливість задоволення клопотання про закриття кримінального провадження

Відповідно до ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Звертаю увагу, що при зверненні з клопотанням про закриття цього кримінального провадження, прокурор навів надто формальні підстави, які не підтверджені належними і допустимими доказами, оскільки без дослідження та належного правового аналізу залишилась сама правова кваліфікація, правильність встановлення якої впливає на законність прийняття остаточного судового рішення.

Прокурор використав надто формальні ознаки для звернення з клопотанням про закриття кримінального провадження. Правильність такого твердження міститься у правовому висновку викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № П/9901/736/18 (провадження № 11-989заі18), а також у постановах Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 352/882/18 (провадження № К/9901/65687/18), від 26 червня 2019 року у справі № 826/13030/18 (провадження № К/9901/67011/18), від 21 серпня 2019 року у справі № 826/11852/18 (провадження № К/9901/67801/18), від 27 листопада 2019 року № №819/313/18 (провадження № К /9901/156/19).

При цьому Верховний Суд зазначив, що згідно з практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, та як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм є порушенням права на справедливий судовий захист.

Європейським судом з прав людини зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. рішення у справах «Белеш та інші проти Чеської Республіки», «ЗУБАЦ ПРОТИ ХОРВАТІЇ» (ZUBAC v. CROATIA), (Beles and Others v. the Czech Republic), №47273/99, пп. 50-51 та 69, ЄСПЛ 2002 IX, та «Волчлі проти Франції» (Walchli v. France), №35787/03, п. 29, від 26 липня 2007 року).

При цьому, Європейський суд з прав людини провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний ж формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява №48778/99).

Керуючись ст. ст. 12, 49 КК України, та ст. ст. 284, 376, 369-372 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Кропивницької окружної прокуратури про закриття кримінального провадження 0001598 за ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду через Кіровський районний суд м. Кіровограда протягом семи діб з моменту її проголошення.

Слідчий суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда ОСОБА_1