Справа № 308/3520/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2024 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання процесуального керівника у кримінальному провадженні №0000058 - прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні відомості щодо якого внесено до ЄРДР за № 0000058 від 31.01.2024, за ч.3 ст.332 КК України, про накладення арешту на вилучене майно,-

ВСТАНОВИВ:

Процесуальний керівник у кримінальному провадженні №0000058 - прокурор відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із клопотанням у кримінальному провадженні відомості щодо якого внесено до ЄРДР за № 0000058 від 31.01.2024, за ч.3 ст.332 КК України, про накладення арешту на вилучене майно.

Клопотання мотивовано тим, що слідчою групою - відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області проводиться досудове розслідування по матеріалах кримінального провадження №0000058 від 31.01.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Прокурор зазначає, що як встановлено досудовим розслідуванням: 18 лютого 2024 року, ОСОБА_4 , користуючись тим, що па території України введено воєнний стан та оголошено загальну мобілізацію, опрацював протиправний механізм незаконного збагачення, шляхом незаконного переправлення військовозобов`язаних громадян України через державний кордон України поза пунктами пропуску.

Вказується, що ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій. передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, маючи злочинний намір на протиправне збагачення шляхом отримання грошових коштів за незаконне переправлення осіб через державний кордон України, достовірно знаючи, що з 24.02.2022, у відповідності до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні введено режим воєнного стану, на період дії якого чоловікам - громадянам України, віком від 18 до 60 років, обмежено виїзд за межі України, крім військовозобов`язаних, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації відповідно до ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», організував незаконне переправлення через ОСОБА_5 , що виразилось в наступному.

Так, ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, маючи злочинний намір на протиправне збагачення шляхом незаконного переправлення осіб через державний кордон, 16.02.2024 засобами мобільного зв`язку виказав ОСОБА_6 вимогу про надання йому грошових коштів, а саме 4000 доларів СІІІА. та надав особовий рахунок для перерахунку частини коштів в сумі 2000 доларів США, що в еквіваленті по відношенню до гривні складає 75 000 гривень, як завдаток, за організацію незаконного переправлення його через державний кордон з України поза межами пунктів пропуску в районі с. Грушово, Тячівського району, Закарпатської області.

16 лютого 2024 року ОСОБА_6 здійснив переказ грошових коштів в сумі 75000 гривень, як завдаток на особовий рахунок, який йому надав ОСОБА_4 , після чого ОСОБА_4 , повідомив ОСОБА_6 , щоб останній прибув на потягу до м. Мукачево 18.02.2024, де його зустрінуть та в подальшому відвезуть до с. Грушово Тячівського району, Закарпатської області, де поза межами пункту пропуску буде здійснено його переправлення через державний кордон України через річку Тиса.

Реалізуючи свій вищенаведений злочинний умисел, 18 лютого 2024 року, ОСОБА_4 , з корисливих мотивів, діючи конспіративно, о 05 годині 00 хвилин ОСОБА_4 зателефонував ОСОБА_6 та повідомив йому, щоб взяв таксі та поїхав до автобусної зупинки в с. Лалово Мукачівського району.

О 05 годині 49 хвилин цього ж дня, в с. Лалово Мукачівського району на центральній зупинці по автодорозі Мукачево - Рогатин, ОСОБА_4 , під`їхав до ОСОБА_6 , на автомобілі марки Лексус, із державним реєстраційним знаком НОМЕР_1 , перебуваючи в салоні вказаного автомобіля ОСОБА_4 , підтвердив свою вимогу та попросив передати іншу час. лі і) коштів за організацію переправлення ОСОБА_6 через державний кордон України поза межами пункту пропуску в районі с. Грушово Тячівського району, Закарпатської області.

Після передачі грошових коштів ОСОБА_4 , в цей час до них під`їхав автомобіль марки Вольксваген Транспортер, із державним реєстраційним знаком А НОМЕР_2 , червоного кольору, і ОСОБА_4 , попросив ОСОБА_6 пересісти до вказаного автомобіля, який відвезе його на місце де буде здійснено його переправлення в с. Грушово Тячівського району Закарпатської області.

Цього ж дня, о 18 годині 25 хвилин, за організацію переправлення через державний кордон України до країни Румунії поза межами пункту пропуску ОСОБА_4 було викрито та затримано працівниками поліції, в с. Грушово, біля будинку №16А по вул. Прикордонна Тячівського району, Закарпатської області.

Так, 18.02.2024 на підставі ухвали Ужгородського міськрайоного суду, в рамках розслідування даного кримінального провадження, було проведено обшук за місцем проживання гр. ОСОБА_7 , а саме за адресою АДРЕСА_1 , в ході якого було вилучено 600 доларів США (6 купюр номіналом по 100 доларів кожна).

Прокурор зазначає, що вищевказані грошові кошти на підставі ст. 98 КПК України було визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.2 ст. 64-2 КПК України - третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.

Прокурор вказує на те, що враховуючи вищевикладене, у органу досудового розслідування наявні підстави для застосування в межах досудового розслідування вказаного кримінального провадження одного з видів заходів забезпечення кримінального провадження, передбаченого п. 7 ч. 1 ст. 131 КПК України, а саме арешту майна.

При обґрунтуванні клопотанні прокурор покликається на положення ст. 2, ч. 1 ст. 170, п. 1 ч. 2ч.ч.3,10 ст. 170 КПК України.

Беручи до уваги викладене вище, керуючись ст. ст. 40, 64-2, 98, 131. 132, 167, 170. 171 КПК України, прокурор просить слідчого суддю: задовольнити дане клопотання та накласти арешт на грошові кошти в сумі 600 доларів США (6 купюр номіналом по 100 доларів кожна), які були вилучені в ході обшуку проведеного 18.02.2024 за адресою АДРЕСА_1 за місцем проживання ОСОБА_7 .

Прокурор у судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду клопотання повідомлявся належним чином. При цьому подав заяву про розгляд клопотання за його відсутності, просить таке задоволити.

Власник майна, будучи повідомленим про дату та час розгляду клопотання в порядку передбаченому процесуальним законодавством, в судове засідання не з`явився, заяв та клопотань не подавав.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Дослідивши матеріали клопотання слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч.5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

За змістом ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно ч.5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Слідчий суддя встановив, що слідчою групою - відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області проводиться досудове розслідування по матеріалах кримінального провадження №0000058 від 31.01.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Згідно клопотання досудовим розслідуванням встановлено, що 18 лютого 2024 року, ОСОБА_4 , користуючись тим, що па території України введено воєнний стан та оголошено загальну мобілізацію, опрацював протиправний механізм незаконного збагачення, шляхом незаконного переправлення військовозобов`язаних громадян України через державний кордон України поза пунктами пропуску.

Так, встановлено ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій. передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, маючи злочинний намір на протиправне збагачення шляхом отримання грошових коштів за незаконне переправлення осіб через державний кордон України, достовірно знаючи, що з 24.02.2022, у відповідності до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні введено режим воєнного стану, на період дії якого чоловікам - громадянам України, віком від 18 до 60 років, обмежено виїзд за межі України, крім військовозобов`язаних, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації відповідно до ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», організував незаконне переправлення через державний кордон України ДОРОШЕНКА" ОСОБА_8 , що виразилось в наступному.

Згідно матеріалів клопотання, 18.02.2024 на підставі ухвали Ужгородського міськрайонного суду, в рамках розслідування даного кримінального провадження, було проведено обшук за місцем проживання гр. ОСОБА_7 , а саме за адресою АДРЕСА_1 , в ході якого було вилучено 600 доларів США (6 купюр номіналом по 100 доларів кожна).

Матеріали клопотання містять ухвалу про надання дозволу на проведення обшуку, а також копію протоколу про проведення обшуку від 18.02.2024.

Так, у протоколі про проведення обшуку вказано про те, що під час зазначеної слідчої дії за адресою: АДРЕСА_1 за місцем проживання ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 600 доларів США (6 купюр номіналом по 100 доларів кожна), які були вилучені, з зазначенням серії та номерів купюр, а саме: НОМЕР_3 ; HE 78305084C; KB03798522K; FJ14421755A; KJ27680961A; KB82248794H.

Згідно постанови слідчого від 19.02.2024, вказане вилучене майно визнано речовим доказом у даному кримніальному провадженні.

Згідно ст. п.1 ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчий суддя вважає, доведеним, що вилучені, в ході огляду місця події речі могли зберегти на собі сліди злочину або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час даного кримінального провадження.

При цьому, вказане в клопотанні майно на переконання слідчого судді, відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання).

У даному кримінальному провадженні є підстави вважати, що тимчасово вилучене майно може бути приховано, передано, пошкоджено або знищено заявленим володільцем. Таким чином, арешт на це майно з підстав передбачених ч.ч. 2,3 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Відповідно до ч.1 ст. 116 КПК України, процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки. Строк не вважається пропущеним, якщо скаргу або інший документ здано до закінчення строку на пошту або передано особі, уповноваженій їх прийняти, а для осіб, які тримаються під вартою або перебувають у лікувально-профілактичному закладі охорони здоров`я чи закладі з надання психіатричної допомоги, спеціальній навчально-виховній установі, - якщо скаргу або інший документ подано службовій особі відповідної установи до закінчення строку.

Так, обшук у результаті якого було вилучено майно проведено 18.02.2024. Із клопотанням до слідчого судді прокурор звернувся 19.02.2024, як вбачається зі змісту клопотання, та таке направлено до суду поштовим зв`язком саме 19.02.2024 - про що свідчить дата поштового штемпелю наявного на конверті в якому надійшло клопотання. Разом із тим, поштовий лист із клопотання надійшов до суду 23.02.2024 та того ж дня клопотання зареєстровано.

Таким чином в даному випадку органом досудового розслідування дотримано процесуальних строків передбачених КПК України.

Слідчий суддя вважає, що на виконання вимог ч.1 ст. 173 КПК України прокурор довів слідчому судді необхідність арешту майна з метою збереження речових доказів та забезпечення спеціальної конфіскації а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.

Слідчий суддя вважає, що наявні достатні правові підстави для арешту майна, оскільки враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

За таких обставин слідчий суддя при розгляді даного клопотання вбачає потенційну загрозу та шкоду для кримінального провадження в разі відмови у накладенні арешту вилученого майна.

Така шкода може виразитись у втраті речового доказу стороною обвинувачення та унеможливить подальше провадження досудового розслідування, проведення відповідних судових експертиз, встановлення осіб винних у вчиненні кримінального правопорушення, та встановленню істини у справі, що очевидно переважає над відсутністю в даний час повідомленої підозри винуватій у вчиненні злочинів особі, а також неможливістю власником (володільцем) тимчасово розпоряджатися вказаним майном.

Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги, що завданням кримінального судочинства є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінального правопорушення тощо, а також зважаючи на те, що вилучені вищевказані предмети мають значення речових доказів у кримінальному провадженні, та незастосування арешту щодо цього майна може призвести до зникнення, втрати або його пошкодження або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню, слідчий суддя вважає що клопотання слідчого про арешт майна є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Згідно ч.2 ст.174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Керуючись ст.ст. 170-173, 175, 309, 394, 395 КПК України,слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання процесуального керівника у кримінальному провадженні №0000058 - прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні відомості щодо якого внесено до ЄРДР за № 0000058 від 31.01.2024, за ч.3 ст.332 КК України, про накладення арешту на вилучене майно, задовольнити.

Накласти арешт на грошові кошти в сумі 600 доларів США (6 купюр номіналом по 100 доларів кожна), які були вилучені в ході обшуку проведеного 18.02.2024 за адресою АДРЕСА_1 за місцем проживання ОСОБА_7 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1