ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001044 від 26.07.2023 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2024 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Покров Дніпропетровської області, громадянина України, з середньо - спеціальною освітою, який не одружений, військовослужбовця, стрільця помічника гранатометника 2 парашутно-десантного взводу 7 парашутно-десантної роти 3 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі обвинувачений просить оскаржуваний вирок змінити в частині призначеного покарання та звільнити його від відбування покарання із застосуванням ст. 75 КК. України.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог, не оскаржуючи фактичні обставини справи та доведеність вини, зазначає про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та можливість досягнення щодо нього мети кримінального покарання без реального його відбування.

Вважає, що судом при призначенні покарання не враховано, що він вину повністю визнав, військову частину залишив за станом здоров`я, бажає надалі продовжувати військову службу і захищати державу.

Зазначає про наявність низки обставин, що пом`якшують його покарання, а саме повного визнання вини та щирого каяття, активного сприяння розкриттю злочину, відомостей про його особу - того, що він раніше до кримінальної або іншої відповідальності не притягувався і вчинив злочин вперше, за місцем служби характеризується позитивно, має сім`ю батьків та цивільну дружину, яка є інвалідом третьої групи.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання вирішено рахувати з моменту застосування ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме з 29 серпня 2023 року.

Зараховано у строк відбуття покарання тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 з 29 серпня 2023 року по 11 березня 2024 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирішено питання про запобіжний захід.

ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за те, що останній за обставин, встановлених судом першої інстанцій та детально викладених у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, які в апеляційному порядку не оспорюються, 02 березня 2023 року, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та проходячи її на посаді стрільця-помічника гранатометника 2 парашутно-десантного взводу 7 парашутно-десантної роти 3 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов?язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України, в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов?язків, без відповідних дозволів командирів, начальників та без поважних причин, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , та проводив час на власний розсуд за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , не пов`язуючи його із виконанням обов`язків з військової служби, та був незаконно відсутній на службі до 08 серпня 2023 року.

08 серпня 2023 року солдат ОСОБА_8 самостійно прибув до третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, та заявив про себе, внаслідок чого кримінальне правопорушення було припинено.

Дії ОСОБА_8 у вищезазначеній частині були кваліфіковані в оскаржуваному вироку за ч. 5 ст. 407 КК України за ознаками самовільного залишення військовослужбовцем військової частини, вчиненого в умовах воєнного стану.

Заслухавши доповідь судді; думку обвинуваченого, та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Так, висновки суду першої інстанції про фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 5 с. 407 КК України та доведеність його вини в апеляційному порядку не оспорюються, у зв`язку з чим судом апеляційної інстанції не переглядаються.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги, що стосуються можливості звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, колегія суддів приходить до наступного.

Так, частиною 1 ст. 65 КК передбачено, що суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Колегією суддів встановлено, що при призначенні ОСОБА_8 покарання судом належним чином виконані вимоги ст. ст. 50, 65 КК України та враховані характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно ст. 12 КК України є тяжким злочином; дані про особу обвинуваченого, якийсвою вину визнав, на обліку у лікаря, нарколога не перебуває; наявність обставини, що пом`якшує покарання, якою було визнане щире каяття.

Колегія суддів, з урахуванням всіх встановлених відомостей у сукупності, вважає правильними висновки суду першої інстанції про необхідність та достатність призначеного покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, яке за своїм розміром є мінімальним передбаченим санкцією ч. 5 ст. 407 КК України, та не знаходить підстав для застосування при призначенні обвинуваченому покарання положень ст. 75 Кримінального кодексу України та/або пом`якшення призначеного покарання у інший спосіб.

Так, всі обставини, на які посилався обвинувачений - відомості про його особу, наявність пом`якшуючої покарання обставини - щирого каяття, відсутність обставин, що обтяжують його покарання, - вже були враховані судом першої інстанції при призначенні мінімального за розміром покарання, передбаченого санкцією ч. 5 ст. 407 КК України, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

Що стосується звільнення ОСОБА_8 як особи, що засуджена за ч. 5 ст. 407 КК України, від відбування призначеного покарання з випробуванням, про що порушене питання в апеляційній скарзі, то воно є неприпустимим за правилами ч. 1 ст. 75 КК України.

Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні зазначеного вироку судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок суду залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2024 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4