Справа № 128/2599/23
Провадження №11-кп/801/256/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 16.04.2023 за № 0000154,

за апеляційною скаргою заступника керівника Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 08 грудня 2023 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Збаржівка, Погребищенського району Вінницької області, громадянина України, адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_1 , освіта середня спеціальна, непрацюючого, неодруженого, раніше судимого:

-вироком Замостянського районного суду м. Вінниці від 10.02.2010 за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі;

-вироком Замостянського районного суду м. Вінниці від 30.04.2010 за ч. 2 ст. 185 КК України, з урахуванням ч. 4 ст. 70 КК України, до 4 років позбавлення волі;

-вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 08.10.2014 за ч. 1 ст. 199 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки;

-вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 30.06.2015 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, з урахуванням ч. 1 ст. 71 КК України, до 4 років 1 місяця позбавлення волі,

- визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. ст. 185 КК України.

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 08 грудня 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років.

На підставі статті 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.

Відповідно до ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, зобов`язано ОСОБА_7 :

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк визначено обчислювати з моменту винесення вироку суду.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Немирівського районного суду Вінницької області від 19.04.2023 на майно, а саме: на пральну машинки «Riga 8» сріблясто-білого кольору, яка вилучена в ході огляду місця події 17.04.2023 ділянки місцевості, що розташована на відстані близько 100 м від домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 ; чавунний казан ємністю 5 л; алюмінієву миску ємністю 20 л, які вилучені в ході огляду місця події ділянки місцевості в смт Вороновиця по АДРЕСА_3 .

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Немирівського районного суду Вінницької області від 19.04.2023 на майно, а саме: на бензопилу ТМ «Хортиця» моделі БПХ-3200 із шиною ТМ «Kamberg 15», вилучену 17.04.2023 під час проведення огляду за адресою: АДРЕСА_4 .

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Немирівського районного суду Вінницької області від 19.05.2023 на майно, а саме: на велосипед типу «Україна» зеленого кольору, вилучений в АДРЕСА_2 .

Речові докази: пральну машинки «Riga 8» сріблясто-білого кольору, чавунний казан ємністю 5 л; алюмінієву миску ємністю 20 л залишено у власності ОСОБА_9 .

Речовий доказ: бензопилу ТМ «Хортиця» моделі БПХ-3200 із шиною ТМ «Kamberg 15», що знаходиться в кімнаті зберігання речових доказів при ВП №5 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, повернуто по належності.

Речовий доказ: велосипед типу «Україна» зеленого кольору залишено у власності ОСОБА_10 .

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на залучення експертів по даному кримінальному провадженню в загальній сумі 4749 (чотири тисячі сімсот сорок дев`ять) грн 56 коп.

Згідно вироку судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який Указом Президента №133/2022 від 14.03.2022 продовжено до 25.04.2022, Указом Президента №259/2022 від 18.04.2022 продовжено до 25.05.2022, Указом Президента №341/2022 від 17.05.2022 продовжено до 25.08.2022, Указом Президента №573/2022 від 12.08.2022 продовжено до 20.11.2022, Указом Президента №757/2022 від 07.11.2022 продовжено 19.02.2023 та який Указом Президента №58/2023 продовжено на 90 діб, вчинив крадіжку чужого майна за таких обставин.

Так, 08 квітня 2023 року близько 18 год 00 хв, точний час досудовим слідством не встановлено, ОСОБА_7 , маючи намір на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднане із проникненням у житло, через незачинену хвіртку зайшов на огороджену парканом територію домоволодіння ОСОБА_9 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , та через незачинені двері зайшов до її житлового будинку, де на підлозі у веранді будинку виявив належну ОСОБА_9 бензопилу ТМ «GUDLUCK» моделі «GL-4500M», відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи №2354-2357/23-21 від 26.04.2023, вартістю 1271 грн 93 коп., яку ОСОБА_7 вирішив викрасти. Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, взявши до рук вищевказану бензопилу, виніс її за межі території домоволодіння ОСОБА_9 , отримавши таким чином можливість розпорядитись викраденим майном на власний розсуд. Продовжуючи свої умисні протиправні дії, ОСОБА_7 , діючи з єдиним умислом, спрямованим на вчинення крадіжки, того ж дня близько 22 год 30 хв повернувся до домоволодіння ОСОБА_9 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , та через незачинену хвіртку зайшов на огороджену парканом територію, де біля вхідних дверей житлового будинку виявив належні ОСОБА_9 пральну машинку ТМ «RIGA 8» вартістю 1600,00 грн, чавунний казан об`ємом 5 л, відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи №2354-2357/23-21 від 26.04.2023, вартістю 650,00 грн, та алюмінієву миску об`ємом 20 л, вартістю 212,00 грн, які ОСОБА_7 вирішив викрасти. Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, взявши до рук вищевказані пральну машинку, алюмінієву миску та чавунний казан, виніс їх за межі території домоволодіння ОСОБА_9 , отримавши таким чином можливість розпорядитись викраденими речами на власний розсуд. Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_7 спричинив потерпілій ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 3733 грн 93 коп.

Крім того, ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який Указом Президента №133/2022 від 14.03.2022 продовжено до 25.04.2022, Указом Президента №259/2022 від 18.04.2022 продовжено до 25.05.2022, Указом Президента №341/2022 від 17.05.2022 продовжено до 25.08.2022, Указом Президента №573/2022 від 12.08.2022 продовжено до 20.11.2022, Указом Президента №757/2022 від 07.11.2022 продовжено 19.02.2023 та який Указом Президента №58/2023 продовжено на 90 діб, вчинив крадіжку чужого майна за таких обставин.

Так, 14 квітня 2023 року близько 12 год 00 хв ОСОБА_7 , маючи намір на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднане із проникненням у сховище, через незачинену хвіртку зайшов на огороджену парканом територію домоволодіння ОСОБА_11 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_5 . У подальшому ОСОБА_7 , перебуваючи на території вищевказаного домогосподарства, через незачинені двері проник до підсобного приміщення, де виявив бензопилу ТМ «Хортиця» моделі «БПХ-3200» з шиною ТМ «Kamberg 15», відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи №3345/23-21 від 30.05.2023, вартістю 2465 грн 40 коп., яку ОСОБА_7 вирішив викрасти. Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, взявши до рук вищевказану бензопилу, що знаходилась при вході у підсобне приміщення, виніс її за межі території домоволодіння ОСОБА_11 , отримавши таким чином можливість розпорядитись викраденою бензопилою на власний розсуд. Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_11 майнову шкоду на загальну суму 2465 грн 40 коп.

Крім того, ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який Указом Президента №133/2022 від 14.03.2022 продовжено до 25.04.2022, Указом Президента №259/2022 від 18.04.2022 продовжено до 25.05.2022, Указом Президента №341/2022 від 17.05.2022 продовжено до 25.08.2022, Указом Президента №573/2022 від 12.08.2022 продовжено до 20.11.2022, Указом Президента №757/2022 від 07.11.2022 продовжено 19.02.2023 та який Указом Президента №58/2023 продовжено на 90 діб, вчинив крадіжку чужого майна за таких обставин.

Так, 15 травня 2023 року близько 22 год 30 хв, точний час досудовим слідством не встановлено, ОСОБА_7 , повторно, маючи намір на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднане із проникненням у інше приміщення, через незачинену хвіртку зайшов на огороджену парканом територію домоволодіння ОСОБА_12 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_5 , де застосовуючи фізичну силу, зірвав навісний замок з вхідних дверей підсобного приміщення та проник всередину, де виявив належний останній велосипед типу «Україна», відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи №3156/23-21 від 26.05.2023, вартістю 1457,00 грн, який ОСОБА_7 вирішив викрасти. Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, взявши вищевказаний велосипед за кермо, виштовхав його з підсобного приміщення та за межі території домоволодіння ОСОБА_10 , отримавши таким чином можливість розпорядитись викраденим велосипедом на власний розсуд. Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_7 спричинив потерпілій ОСОБА_10 майнову шкоду на суму 1457,00 грн.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковані за: ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло та сховище, вчинене повторно, вчинене в умовах воєнного стану.

Також відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним досліджувати докази по кримінальному провадженню стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються. Суд визнав за необхідне обмежитись допитом обвинуваченого, а також дослідженням доказів стосовно особи обвинуваченого, речових доказів та процесуальних витрат. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст встановлених обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає, а також судом роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені можливості оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, що її подала.

В апеляційній скарзі заступник керівника Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_8 , не оспорюючи кваліфікацію дій та доведеність вини обвинуваченого, просить вирок Вінницького районного суду від 08.12.2023 відносно ОСОБА_7 скасувати з підстав неправильного застосування закону України кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

Ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ч.4 ст.185 КК України на 5 років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з дня проголошення вироку апеляційного суду. В решті вирок залишити без змін.

В доводах апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції призначаючи ОСОБА_7 покарання не в повній мірі врахував ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушень та особу винного. Також звернув увагу суду на те, що відповідно до вступної частини вироку, суд засудив ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що не відповідає матеріалам кримінального провадження, оскільки згідно паспортних даних, які надав обвинувачений ОСОБА_7 у цьому кримінальному провадженні, він народився 20.06.1976 року.

Інші учасники кримінального провадження судове рішення не оскаржували.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 апеляційну скаргу заступника керівника Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_8 підтримав та наполягав на її задоволенні, посилаючись на викладені у скарзі доводи.

Обвинувачений ОСОБА_7 щодо задоволення апеляційної скарги повністю покладався на розсуд суду.

Потерпілі ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 в судове засідання не з`явилися, не повідомили суд про причини своєї неявки, обвинувачений та прокурор не заперечували проти судового розгляду у їх відсутність, тому відповідно до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України КПК України судовий розгляд відбувся у їх відсутність.

Письмових заперечень на апеляційні скарги від інших учасників кримінального провадження до суду не надходило.

Мотиви суду

Заслухавши доповідь судді, виступи учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги прокурора, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Як убачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження, вірно кваліфікував дії обвинуваченого і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185.

Даний висновок суду в апеляційній скарзі не заперечується, а тому перевірці в апеляційній інстанції не підлягає.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості на підставі п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 409, ст. ст. 413, 414, 420 КПК України, є підставою для скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання в апеляційному порядку та ухвалення в цій частині нового вироку.

Встановлено, що при призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції було враховано, що він на обліку у лікарів психіатра і нарколога не перебуває, характеризується негативно, зловживає алкогольними напоями, неодружений, непрацюючий, раніше судимий.

Обставинами, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку. Обставиною, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого, встановив рецидив злочинів.

Таким чином, зважаючи на наявність пом`якшуючих та обтяжуючої покарання обвинуваченого обставин, відомості, що характеризують особу обвинуваченого, тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень, позиції потерпілих, які при визначенні покарання покладається на розсуд суду, позицію державного обвинувача щодо можливості виправлення і перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, суд першої інстанції вважав, що ОСОБА_7 не представляє підвищену суспільну небезпеку та його виправлення і перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, через що суд вважає достатнім для виправлення та перевиховання ОСОБА_7 обрати йому міру покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті обвинувачення з приміщенням ст.ст.75, 76 КК України з випробуванням, з встановленням іспитового строку та покладенням відповідно обов`язків, що на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності та справедливості.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги прокурора дають апеляційному суду достатні підстави вважати, що судом першої інстанції в недостатній мірі враховано ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчинених обвинуваченим ОСОБА_7 кримінальних правопорушень.

Так як з матеріалів кримінального провадження вбачається, що до вчинення кримінальних правопорушень, за які ОСОБА_7 засуджено оскаржуваним вироком, він був раніше неодноразово судимим (4 рази), як за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, у тому числі і тих, які відносяться до категорії тяжких, так і за вчинення кримінальних правопорушень у сфері господарської діяльності, що також відноситься до категорії тяжких злочинів. Судимості за попередніми вироками не зняті та не погашені.

При цьому, навіть призначення тричі за попередніми вироками судів покарання у виді реального позбавлення волі не попередило вчинення ОСОБА_7 нових (3 епізоди) умисних, корисливих кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжких.

Окрім того, ОСОБА_7 вже раніше вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 08.10.2014 за ч. 1 ст. 199 КК України призначалося покарання у виді позбавлення волі зі звільненням від його відбування з випробуванням та іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України, проте він на шлях виправлення не став та в період іспитового строку вчинив умисне кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, за що і був засуджений вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 30.06.2015 до реального позбавлення волі із застосуванням положень ст. 71 КК України.

Зазначене вище свідчить, що попереднє звільнення від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком ОСОБА_7 не призвело до позитивних змін в його особистості і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві.

Саме до таких висновків, щодо неможливості повторного застосування до особи звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням дійшла колегії суддів Кримінального касаційного суду Верховного Суду у справі № 755/6254/17.

Також відповідно до ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи із вказаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішеннях від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 та від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справах про призначення судом більш м`якого покарання.

Так, у рішенні № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив: окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Визначені у статті 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі Довженко проти України) зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Згідно зі ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення значенні у ст.414 КПК України означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст.12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст.414 КПК України розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття особа обвинуваченого вживається у тому ж значенні, що й у п. 3 ч. 1ст. 65 КК України поняття особа винного.

Термін явно несправедливе покарання означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Також за змістом ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 апеляційний суд керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України та бере до уваги роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

При цьому апеляційний суд бере до уваги, що ОСОБА_7 за місцем проживання характеризується негативно, зловживає алкогольними напоями та не працює, що свідчить про його жагу до легкої наживи навіть під час воєнного стану та корисливий мотив вчинення тяжких злочинів, що взагалі судом не враховано та вказують на те, що він не надав критичну оцінку своїй злочинній поведінці, не усвідомив суспільну небезпеку вчинених кримінальних правопорушень, не бажав виправити ситуацію, що склалася, та ставати на шлях виправлення, а від так вказують і на високу суспільну небезпеку обвинуваченого та свідчать про неможливість його виправлення і перевиховання без призначення покарання, яке б належало відбувати реально. В протилежному випадку мета покарання не може бути досягнута.

Крім цього, апеляційним судом враховано, що відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 374 КПК України у вступній місяць і день його народження, місце народження і місце проживання, заняття, частині вироку зазначаються прізвище, ім`я та по батькові обвинуваченого, рік, освіта, сімейний стан та інші відомості про особу обвинуваченого, що мають значення для справи.

Відповідно до паспортних даних, які надав обвинувачений ОСОБА_7 у цьому кримінальному провадженні, він народився 20.06.1976, однак, у вступній частині вироку, суд засудив ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що не відповідає матеріалам кримінального провадження.

Що дає підстави зробити висновок про порушення судом вимог ст. 374 КПК України, яке також перешкодило ухвалити законний та обґрунтований вирок, що є істотним.

Ураховуючи наведені вище дані та обставини в їх сукупності, межі апеляційних вимог прокурора, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_7 за ч.4 ст.185 КК України слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі з реальним його відбуттям на строк, який за тривалістю є наближеним до мінімальної межі.

Підстав для призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України колегія суддів не вбачає.

Саме таке покарання на переконання апеляційного суду буде законним, справедливим та сприятиме його меті, тобто буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Таким чином неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості відповідно до ст. ст. 409, 413, 414 КПК України є підставами для скасування вироку в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Окрім цього, апеляційний суд під час судового розгляду провадження враховує також позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

У справі «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 413, 414, 420, 421, 425, 426, 532, 615 КПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу заступника керівника Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_8 -задовольнити.

Вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 08 грудня 2023 року відносно ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185 КК України в частині призначення покарання - скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з дня набрання вироком апеляційного суду законної сили, тобто з 08 травня 2024 року.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який утримується під вартою у той же строк з дня отримання ним копії даного судового рішення..

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4