Провадження №: 1-вп/755/2/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відновлення втрачених матеріалів кримінальної справи в частині

в умовах воєнного стану

"03" червня 2024 р. Дніпровський районний суд міста Києва (далі - Суд) у складі судді ОСОБА_1 одноособово, за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 та сторін: заявника ОСОБА_3 , представника заявника/адвоката ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві заяву ОСОБА_4 , в інтересах ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про відновлення матеріалів кримінальної справи № 1-896/04 за її обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу (далі КК) України, установив :

І. Суть заяви

ОСОБА_4 , діючи в інтересах ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до суду із заявою про відновлення матеріалів кримінальної справи № 1-896/04 за її обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, яку умотивував дійсністю обставин визначених ст. 525-527 Кримінального процесуального кодексу України та життєвими обставинами, котрі виникли у ОСОБА_3 з 22 грудня 2023 року.

Зокрема, у заяві зауважується, що ОСОБА_3 з початку військової агресій РФ та оголошення військового стану в країні, як і більшість цивільних жінок та дітей 12 березня 2022 року виїхала за межі країни та попросила статус біженця у Німеччині.

Після цього вона неодноразово приїжджала в Україну та поверталася потім у Німеччину.

Також, ОСОБА_3 з моменту отримання закордонного паспорту, а саме з 12 жовтня 2018 року вільно виїжджала за кордон 4 рази - у 2021 році в Єгипет, 12 березня 2022 року в Німеччину, в січні 2023 року в Німеччину, в квітні 2023 року в Німеччину, в серпні 2023 року в Німеччину та в подальшому вільно поверталася в Україну.

Однак, 22 грудня 2023 року о 09 год. 50 хв. при поверненні в Україну в пункті пропуску «Шегині» ОСОБА_3 була затримана співробітниками прикордонної служби, на підставі того, що відповідно до постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 24 вересня 2004 року у справі №1-896/04 вона перебуває в розшуку.

Після складання протоколу про затримання ОСОБА_3 разом з копією протоколу про її затримання була вручена вказана постанова від 24 вересня 2004 року.

Згідно її змісту суд постановив: змінити ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжний захід з підписки про невиїзд з постійного місця проживання на утримання під вартою в Київському СІЗО Державного Департаменту України з питань виконання покарань; виділити кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_3 в окреме провадження; оголосити розшук ОСОБА_3 ; провадження по справі зупинити до розшуку підсудної; виконання даної постанови в частині розшуку підсудної та зміни її запобіжного заходу покласти на Дніпровське РУ ГУ МВС України у місті Києві.

У підсумку, на підставі цього судового рішення з 23 грудня 2023 року ОСОБА_3 утримувалася під вартою в Київському СІЗО.

28 грудня 2023 року, відповідно до ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 28 грудня 2023 року, скасовано застосований відносно ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Після чого, ОСОБА_3 була звільнена з-під варти в ДУ «Київський слідчий ізолятор».

Таким чином, на цей час, ОСОБА_3 розшукана, від явки до суду не ухиляється, бажає за першим викликом з`явитися до суду та закінчити судове провадження відносно неї кінцевим процесуальним судовим рішенням у кримінальній справі за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

У зв`язку з чим, 08 січня 2024 року було подано до Дніпровського районного суду міста Києві (через Е-Суд) клопотання про закриття кримінальної справи у зв`язку із закінченням строків давності.

Однак, 15 лютого 2024 року на електронну адресу від керівника апарату Дніпровського районного суду міста Києва надійшов лист №5/622 від 25 лютого 2024 року про те, що проведеною службовою перевіркою було встановлено, що кримінальна справа №1-896/04 відносно ОСОБА_3 втрачена, в зв`язку з чим було рекомендовано звернутися до суду з заявою про відновлення втраченого кримінального провадження.

Відповідно, враховуючи вказане, подаючи дану заяву у ній ініціатор твердить про таке:

(а) щодо мети відновлення втрачених матеріалів кримінального провадження

Наявна потреба закінчити судове провадження відносно обвинуваченої/підсудної ОСОБА_3 кінцевим процесуальним судовим рішенням шляхом розгляду клопотання про закриття кримінальної справи у зв`язку із закінченням строків давності.

Згідно ст.44 КК України особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Стаття 282 КПК України (в редакції до 2012 року) передбачає закриття справи, якщо під час судового розгляду справи будуть установлені підставі для закриття справи, передбачені пунктами 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11 статті 6 і статтями 7, 7-2, 8, 9, 10, 11-1 цього Кодексу, суд, вислухавши думку учасників судового розгляду і висновок прокурора, своєю мотивованою ухвалою, а суддя - постановою, закриває справу.

Відповідно до п. 2 ст.11-1 КПК України суд у судовому засіданні за наявності підстав, передбачених частиною першою статті 49 Кримінального кодексу України, закриває кримінальну справу у зв`язку із закінченням строків давності у випадках, коли справа надійшла до суду з обвинувальним висновком.

У втраченій справі вказані обставини є дійсним,и тому, власне, для їх вирішення слід відновити першочергово саме провадження (в частині необхідній для аналізу питання);

(б) щодо зазначення інформації про відновлення яких саме матеріалів наявна потреба

Достатнім для подальшого закриття кримінальної справи відносно ОСОБА_3 в зв`язку з закінченням строків давності, буде відновлення обвинувального висновку в частині характеру описуваних подій в яких обвинувачується особа, зокрема, в частині дати;

(в) щодо відомих заявнику обставин втрати матеріалів, місцезнаходження копій документів або відомостей щодо них

Ініціатор в заяві покликається на те, що обставини втрати матеріалів кримінальної справи викладені у листі керівника апарату вказаного суду №5/622 від 25 січня 2024 року.

Місцезнаходження копій документів або відомостей щодо них є, імовірно, прокуратура Дніпровського району міста Києва, прокурор якої підтримував обвинувачення в суді.

До заяви про відновлення втрачених матеріалів кримінального провадження додано документи (їх копії), що збереглися у заявника (всі наявні документи містяться у додатку до заяви).

Тому, заявник, ураховуючи наведене, просить відновити втрачені матеріали кримінальної справи №1-896/04 за обвинуваченням ОСОБА_3

ІІ. Позиції сторін

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та прокурор Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_5 заяву підтримали з вказаних у ній передумов.

ІІІ. Рух провадження та процедура

В провадження суду 05 квітня 2024 року надійшла дана заява (сформована в системі «Електроний суд» 04 квітня 2024 року) щодо відновлення матеріалів наведеної кримінальної справи, позаяк її втрата унеможливлює розгляд клопотання захисту від 08 січня 2024 року про звільнення підсудної ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності у порядку ст. 44, 49 КК України.

10 квітня 2024 року автоматизованою системою документообігу суду було визначено склад суду у провадженні - суддю ОСОБА_1 одноособово.

Ухвалою суду від 10 квітня 2024 року відкрито провадження за вказаною заявою.

Суд в цьому судовому рішенні зауважив, що вказана справа (№ 1-896/04) до моменту її втрати розглядалась згідно правил Кримінально-процесуального кодексу України затвердженого Законом від 28 грудня 1960 року «Про затвердження Кримінально-процесуального кодексу Української РСР».

Кінцеве судове рішення у справі не приймалось.

В КПК затвердженому Законом від 28 грудня 1960 року «Про затвердження Кримінально-процесуального кодексу Української РСР» відсутні умови відновлення втрачених в умовах воєнного стану щодо справ, розгляд котрих не завершено, у зв`язку з чим у зверненні заявник у т.ч. покликається на норми Кримінального процесуального кодексу України (в редакції від 13 квітня 2012 року № 4651-VI, далі КПК).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08 червня 2022 року у справі № 2-591/11 вказала, що інститут аналогії закону і аналогії права первісно був доктринально обґрунтований і застосовувався судами задовго до часткового відображення цього інституту в законодавстві. Необхідність інституту аналогії (аналогії закону та аналогії права) випливає з того, що закон призначений для його застосування в невизначеному майбутньому, але законодавець, встановлюючи регулювання, не може охопити всі життєві ситуації, які можуть виникнути. Крім того, життя перебуває у постійному русі, змінюється і розвивається, внаслідок чого виникають нові життєві ситуації, які законодавець не міг передбачити під час ухвалення закону. Суд застосовує аналогію закону і аналогію права тоді, коли на переконання суду певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні. Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права. Тому відсутність у процесуальних кодексах положень про процесуальну аналогію не є перешкодою для застосування такої аналогії.

Отже, на переконання суду, при вирішенні порушеного захисником питання (відновлення матеріалів нерозглянутої кримінальної справи в умовах воєнного стану) по суті, в цій ситуації, слід застосувати інститут аналогії в частині застосування положень ст. 615-1 Кримінального процесуального кодексу України в редакції Закону № 2201-IX від 14.04.2022 (з відповідними змінами та доповненнями), оскільки КПК (затверджений Законом від 28 грудня 1960 року «Про затвердження Кримінально-процесуального кодексу Української РСР») не регулює вказане питання, хоча ці відносини мали б бути врегульовані в цьому Кодексі, однак таке врегулювання неможливе в силу втрати ним чинності.

Норми ст. 615-1 КПК є спеціальними по відношення до ст. 524-527 того ж Кодексу, котрі є загальними, оскільки підлягають застосуванню саме в умовах воєнного стану та стосуються можливості в цей період відношення провадження, розгляд якого не завершено у т.ч. в частині (саме дана ситуація виникла в цій справі).

IV. Правове регулювання питання

Кримінальний процесуальний кодекс України

Стаття 615-1. Відновлення втрачених матеріалів кримінального провадження в умовах воєнного стану

1. Відновленню підлягають втрачені […] матеріали кримінального провадження, в якому обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності направлено до суду, проте підготовче судове засідання не відбулося; судовий розгляд розпочато, проте рішення суду за результатами його розгляду не ухвалено […]

2. […] матеріали кримінального провадження, в якому обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності направлено до суду, проте підготовче судове засідання не відбулося; судовий розгляд розпочато, проте рішення суду за результатами його розгляду не ухвалено […] підлягають відновленню за рішенням […] суду у разі надходження клопотання […] від сторони захисту […], за умови наявності […] наявних у […] провадженні відповідних матеріалів фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інших носіїв інформації, а також копій документів, […].

3. Клопотання про відновлення втрачених матеріалів кримінального провадження розглядається […] судом, який здійснював судове провадження, […].

5. На підставі зібраних і перевірених матеріалів […] суд постановляє ухвалу про відновлення матеріалів втраченого кримінального провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити.

У разі недостатності зібраних матеріалів для точного відновлення матеріалів втраченого кримінального провадження […] суд постановляє ухвалу про відновлення матеріалів втраченого кримінального провадження в тому обсязі, який, на його думку, є достатнім для ухвалення судового рішення, яким суд завершує відповідну стадію судового провадження, […].

V. Встановлені обставини та наведені відомості щодо потреби відновлення втрачених матеріалів кримінального провадження в умовах воєнного стану

Щонайменше з вересня 2004 року у провадженні цього місцевого суду перебувала кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_3 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Постановою від 24 вересня 2004 року у справі №1-896/04 судом вжито заходи щодо ОСОБА_3 вказані у п. І ухвали, зокрема змінено запобіжний захід з підписки про невиїзд на утримання під вартою.

Це судове рішення вмотивоване тим, що [… підсудна ОСОБА_3 неодноразово не з`являлась в судові засідання, про причини неявки не повідомляла.

Постанови про примусовий привід ОСОБА_3 позитивного результату не дали, оскільки вона за останнім відомим місцем проживання відсутня.

Неявки ОСОБА_3 в судові засідання унеможливлюють розгляд справи відносно ОСОБА_6 та призводить до тяганини судового провадження.

Тому суд вважає за доцільне виділити кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_3 в окреме провадження, зупинити провадження по справі та оголосити розшук підсудної. Крім того ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину середньої тяжкості та ухиляється від явки до суду.

З огляду на викладене, з метою запобігти ухиленню ОСОБА_3 від суду, перешкоджанню встановленню істини по справі, забезпечення виконання процесуальних рішень, запобіжний захід стосовно підсудного підлягає зміні з підписки про невиїзд на утримання під вартою …].

З вироку щодо ОСОБА_6 від 24 березня 2004 року слідує, що суть обвинувачення її та ОСОБА_3 зводилась до того, що [… ОСОБА_6 в серпні 2003 року вступила в злочинну змову з особою, справа відносно якої виділена в окреме провадження, на заволодіння чужим майном шляхом шахрайства. Реалізуючи спільний злочинний намір ОСОБА_6 та особа, справа відносно якої виділена в окреме провадження, 05.09.2003 року орендували собі під житло на три доби квартиру АДРЕСА_1 та отримали ключі від вхідних дверей. Того ж дня ОСОБА_6 та особа, справа відносно якої виділена в окреме провадження, дали в рекламне видання оголошення про здачу квартири в оренду на довготривалий термін з помісячною платою 130 доларів США, після чого виготовили декілька дублікатів ключів від вхідних дверей.

Наступного дня, 06.09.2003 року приблизно о 12 годині, ОСОБА_6 та особа, справа відносно якої виділена в окреме провадження, в офісі ТОВ «Вега-рієлті» по АДРЕСА_2 шляхом обману переконали ОСОБА_7 про наявність у них відповідних повноважень щодо розпорядження квартирою АДРЕСА_1 та уклали з останнім договір оренди вказаної квартири, отримавши від потерпілого плату в розмірі 130 доларів США, що на день вчинення злочину становило 693 гривні 09 копійок. Заволодівши шляхом обману та зловживання довірою грошима ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та особа, справа відносно якої виділена в окреме провадження, розпорядились ними на власний розсуд.

Того ж дня, 06.09.2003 року з 14 по 17 годину, ОСОБА_6 та особа, справа відносно якої виділена в окреме провадження, в квартирі АДРЕСА_1 шляхом обману переконали ОСОБА_8 про наявність у них відповідних повноважень щодо розпорядження вказаною квартирою та уклали з останнім договір оренди. Отримавши від потерпілого за оренду квартири плату в розмірі 250 доларів США, що на день вчинення злочину становило 1332 гривні 87 копійок, ОСОБА_6 та особа, справа відносно якої виділена в окреме провадження, повторно заволоділи шляхом обману та зловживання довірою чужим майном та розпорядились ним на власний розсуд.

06.09.2003 року приблизно о 15 годині 30 хвилин, ОСОБА_6 та особа, справа відносно якої виділена в окреме провадження, в квартирі АДРЕСА_1 шляхом обману переконали ОСОБА_9 про наявність у них відповідних повноважень щодо розпорядження вказаною квартирою та уклали з останнім договір оренди. Отримавши від потерпілого за оренду квартири плату в розмірі 100 доларів США, що на день вчинення злочину становило 533 гривні 15 копійок, ОСОБА_6 та особа, справа відносно якої виділена в окреме провадження, повторно заволоділи шляхом обману та зловживання довірою чужим майном та розпорядились ним на власний розсуд …].

З вироку витікає, що ОСОБА_6 надала наступні пояснення: [… В кінці серпня 2003 року її подруга ОСОБА_3 запропонувала їй зняти квартиру на короткий термін та за цей час шляхом обману укласти з потенційними наймачами договір оренди на квартиру на тривалий термін. 05 вересня 2003 року вона разом з ОСОБА_3 найняли квартиру АДРЕСА_1 . Наступного дня вона та ОСОБА_3 здали квартиру в оренду. Заволодівши грошовими коштами вона та ОСОБА_3 виїхали у місто Чернігів …].

ОСОБА_3 в ході розгляду заяви про відновлення матеріалів втраченої кримінальної справи підтвердила, як дійсні обставини вказані у вироку від 24 березня 2004 року відносно ОСОБА_6 в частині дат, часу, способу вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ухвали Апеляційного суду міста Києва від 09 грудня 2004 року відносно ОСОБА_6 слідує, що у ній вказується, що згідно вироку, ОСОБА_10 визнана винною в тому, що попередньою змовою зі ОСОБА_3 , кримінальна справа відносно якої виділена, у зв`язку з оголошенням в розшук, взяли в оренду квартиру 05 вересня 2003 року.

Далі по тексту ухвали описуються події тотожні викладеним у вироку від 24 березня 2004 року.

Згідно копії протоколу затримання від 22 грудня 2023 року, складеного інспектором прикордонної служби вищої категорії 1 групи прикордонних інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип А) сержантом ОСОБА_11 , 22 грудня 2023 року о 09:50 год. в пункті пропуску «Шегині», у відповідності до ст. 40, 104, 131, 132, 207-211, 213, 582 КПК України, затримано ОСОБА_3

Підстава затримання - спрацювала база даних «Доручення правоохоронних органів» за індексом «Розшук», постанова Дніпровського районного суду м. Києва, справа № 1-896/04 від 24 вересня 2004 року.

Представники надали копію постанови від 24 вересня 2004 року.

За даними завідувача архіву цього місцевого суду ОСОБА_12 від 28 грудня 2023 року вих. № /60627/2023 матеріали справи №1-86/04 знищені, у зв`язку з закінченням терміну зберігання, однак надано у копіях вирок щодо ОСОБА_6 та ухвалу суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

В цей час, від ініціаторів заяви надійшло до суду клопотання про закриття кримінальної справи у зв`язку із закінченням строків давності, котре, враховуючи дані надані керівником апарату суду, не можливо вирішити, позаяк втрачено саму справу.

VІ. Мотиви суду

Суд, заслухавши думку учасників провадження, дослідивши матеріали провадження, приходить до наступного.

В цій ситуації виникла потреба відновлення провадження, в якому обвинувальний висновок направлено до суду, проте рішення суду за результатами розгляду не ухвалено, з метою розгляду клопотання про закриття кримінальної справи у зв`язку із закінченням строків давності.

Суд забігаючи наперед констатує, щона підставі зібраних і перевірених матеріалів не можливе точне відновлення матеріалів втраченої справи в цілому, у зв`язку знедостатностю зібраних матеріалів, однак розглядаючи можливість такого відновлення для окремого розгляду клопотання про закриття кримінальної справи у зв`язку із закінченням строків давності, відмічає таке.

В силу приписів КПК 1960 року (ст. 7-1, 11-1, 282)якщо під час здійснення судового розгляду за обвинувальним висновком сторона звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має розглянути таке клопотання та, у випадку встановлення передбачених у ст. 49 КК України підстав і відсутності заперечень з боку підсудної, закрити справу, звільнивши особу від кримінальної відповідальності.

При цьому, в постанові від 25 лютого 2021 року в справі № 192/3301/16-к Верховний Суд вказав, що до особи можуть бути застосовані положення ст. 49 КК України у випадках, передбачених цією статтею та за наявності клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності.

В цій справі окреслені ВС у справі № 192/3301/16-к орієнтири дотримано. Так, клопотання подане 08 січня 2024 року стороною у справі - захисником та ОСОБА_3 вказала, що це відповідає її інтересам.

Також в постанові від 24 травня 2021 року у справі № 522/2652/15-к Верховний Суд у т.ч. зауважив, що суддя районного суду при постановленні ухвали, відповідно до КПК України, не повинен був вирішувати питання про встановлення вини у вчиненні кримінального правопорушення.

Верховний Суд у постанові від 26 березня 2020 року у справі № 730/67/16-к указав, що передбачений законом (ст. 49 КК України) інститут звільнення від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням особою своєї винуватості у вчиненні злочину. Таким чином, невизнання вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках за умови роз`яснення їм судом суті обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання про таке звільнення.

Наведене вказує, що при аналізі питання потреби відновлення провадження заради якого розглядається ця справа, його проблематика не пов`язана із фактом визнання підсудною своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення описаного в обвинувальному висновку, або ж з фактом його відсутності, а стосується тільки дати події, що суттєво зменшує потребу в об`ємі відновлюваних матеріалів.

Позаяк, з аналізу законодавства, що регулює питання закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, слідує, що строк давності - це передбачений ст. 49 КК певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення, що визначено в обвинувальному висновку та встановлено судом, і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою для звільнення особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Вказаною нормою встановлено строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення відповідно до класифікації, визначеної приписами ст. 12 КК, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення; правила обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення і переривання.

Зокрема, ч. 1 ст. 49 КК встановлено диференційовані строки давності, тривалість яких є пропорційною тяжкості кримінального правопорушення й суворості покарання.

Частина друга зазначеної статті містить нормативні приписи такого змісту: «Перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років» (еталонний текст з Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів - https://www.reestrnpa.gov.ua/ REESTR/RNAweb.nsf/wpage/ RnaAbout?OpenDocument ).

Друге речення наведеної частини статті не містить прямої вказівки щодо строків давності, на які необхідно орієнтуватись після відновлення їх перебігу.

В постанові від 02 лютого 2023 року в справі № 735/1121/20 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що встановлені частиною другою статті 49 КК загальні строки мають преклюзивний характер і спрямовані на недопущення застосування щодо людини заходів кримінальної репресії через нерозумно тривалі проміжки часу. Адже в іншому разі зупинення диференційованих строків у випадках, коли підозрюваний, обвинувачений переховується від розслідування та суду впродовж багатьох років, продовжувало б їх на необмежений час з можливістю покарання особи за кримінальні правопорушення, вчинені в далекому минулому, впродовж усього життя - як тільки вона потрапить у поле зору правоохоронних органів.

Велика Палата вважає, що у разі ухилення від досудового розслідування або суду особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності або покарання за давністю після спливу диференційованого строку, передбаченого частиною першою статті 49 КК, подовженого на період ухилення. Закінчення загальних строків, установлених частиною другою цієї статті (п`ятнадцять років з моменту вчинення злочину і п`ять років - проступку), є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, коли цей строк спливає раніше за диференційований, подовжений на час ухилення.

Тобто, інакше кажучи, за таких обставин, час, який минув із дня вчинення кримінального правопорушення до дня, коли особа почала ухилятися від слідства або суду, не втрачає свого значення, а зберігається і зараховується до загального строку давності, що продовжує спливати. Крім того, до загального строку також зараховується період такого ухилення, а також проміжок часу, що пройшов із дня з`явлення особи із зізнанням або затримання до дня набрання вироком законної сили.

В досліджуваному випадку нині 15-річний строк давності, визначений ч. 2 ст. 49 КК, від 05-06 вересня 2003 року минув.

Тому, наявна можливість відновлення матеріалів в частині достатній для розгляду вказаного питання, враховуючи дані вказані у п. V цієї ухвали, котрі в своїй сукупності дозволяють однозначно констатувати час подій у справі №1-896/04 - 05-06 вересня 2003 року.

VІІ. Висновок

Відповідно, в ключі наведеного, Суд вважає необхідним відновити матеріали втраченої кримінальної справи № 1-896/04 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України в обсязі, який, є достатнім для розгляду клопотання про закриття кримінальної справи у зв`язку із закінченням строків давності, а саме:

- резолютивної частини обвинувального висновку щодо

(а) короткої суті пред`явленого обвинувачення в такій редакції: [… ОСОБА_6 в серпні 2003 року вступила в злочинну змову з ОСОБА_3 , на заволодіння чужим майном шляхом шахрайства.

Реалізуючи спільний злочинний намір ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , 05.09.2003 року орендували собі під житло на три доби квартиру АДРЕСА_1 та отримали ключі від вхідних дверей.

Того ж дня ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , дали в рекламне видання оголошення про здачу квартири в оренду на довготривалий термін з помісячною платою 130 доларів США, після чого виготовили декілька дублікатів ключів від вхідних дверей.

Наступного дня, 06.09.2003 року приблизно о 12 годині, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , в офісі ТОВ «Вега-рієлті» по АДРЕСА_2 шляхом обману переконали ОСОБА_7 про наявність у них відповідних повноважень щодо розпорядження квартирою АДРЕСА_1 та уклали з останнім договір оренди вказаної квартири, отримавши від потерпілого плату в розмірі 130 доларів США, що на день вчинення злочину становило 693 гривні 09 копійок.

Заволодівши шляхом обману та зловживання довірою грошима ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , розпорядились ними на власний розсуд.

Того ж дня, 06.09.2003 року з 14 по 17 годину, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , в квартирі АДРЕСА_1 шляхом обману переконали ОСОБА_8 про наявність у них відповідних повноважень щодо розпорядження вказаною квартирою та уклали з останнім договір оренди.

Отримавши від потерпілого за оренду квартири плату в розмірі 250 доларів США, що на день вчинення злочину становило 1332 гривні 87 копійок, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , повторно заволоділи шляхом обману та зловживання довірою чужим майном та розпорядились ним на власний розсуд.

06.09.2003 року приблизно о 15 годині 30 хвилин, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , в квартирі АДРЕСА_1 шляхом обману переконали ОСОБА_9 про наявність у них відповідних повноважень щодо розпорядження вказаною квартирою та уклали з останнім договір оренди.

Отримавши від потерпілого за оренду квартири плату в розмірі 100 доларів США, що на день вчинення злочину становило 533 гривні 15 копійок, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , повторно заволоділи шляхом обману та зловживання довірою чужим майном та розпорядились ним на власний розсуд …];

(б) зазначення статті кримінального закону - [… ч. 2 ст. 190 КК України …], яка передбачає даний злочин в такій редакції: [… заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб …].

- постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 24 вересня 2004 року (в редакції наявної копії в межах справи №755/20067/23), згідно якоїпостановлено: змінити ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжний захід з підписки про невиїзд з постійного місця проживання на утримання під вартою в Київському СІЗО Державного Департаменту України з питань виконання покарань; виділити кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_3 в окреме провадження; оголосити розшук ОСОБА_3 ; провадження по справі зупинити до розшуку підсудної; виконання даної постанови в частині розшуку підсудної та зміни її запобіжного заходу покласти на Дніпровську РУ ГУ МВС України у місті Києві.

Протокол затримання підсудної у 2023 року наявний в оригіналі, тому відсутня потреба відновлення.

Цей об`єм матеріалів є достатнім для розгляду клопотання від 08 січня 2024 року про закриття кримінальної справи. Адже для цих цілей, враховуючи вказані орієнтири ВС не виникає потреба аналізувати матеріали щодо вини особи, як такі.

Однак, на підставі зібраних і перевірених матеріалів не можливе точне відновлення матеріалів втраченої справи в цілому, у зв`язку знедостатністю зібраних матеріалів.

З цих підстав Суд, керуючись статтями 2, 7, 9, 369-372, 376, 615-1 Кримінального процесуального кодексу України, постановив :

заяву - задовольнити частково.

Відновити матеріали втраченої кримінальної справи № 1-896/04 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України в обсязі, який, є достатнім для розгляду клопотання про закриття цієї кримінальної справи у зв`язку із закінченням строків давності, а саме:

- резолютивної частини обвинувального висновку щодо короткої суті пред`явленого обвинувачення із зазначенням статті кримінального закону в редакції змісту вказаного у п. VІІ цієї ухвали;

- постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 24 вересня 2004 року, якою оголошено її розшук та з інших питань в редакції наявної копії в межах справи №755/20067/23.

В іншій частині заяви щодо точного відновлення матеріалів втраченої справи в цілому відмовити, у зв`язку знедостатністю зібраних матеріалів.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - 16:00 год. 10 червня 2024 року.

С у д д я ОСОБА_13