Справа № 464/8378/23
пр.№ 1-кп/464/125/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2024 м. Львів

Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000912 від 26.10.2023, про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дубаневичі Городоцького р-ну Львівської обл., громадянина України, з середньою освітою, тимчасового непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , згідно зі ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України,

за участі: прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

встановив:

ОСОБА_3 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого в умовах воєнного стану, повторно.

Кримінальні правопорушення вчинено за наступних обставин.

ОСОБА_3 , достовірно знаючи про те, що в Україні введено та діє правовий режим воєнного стану, 19.10.2023 близько 17:00 год., перебуваючи в приміщенні магазину «Єва», який належить ТОВ «РУШ», що по вул. Сихівська, 22 у м. Львові, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, таємно викрав із торгового стелажу магазину майно ТОВ «РУШ», а саме: туш для вій «Со Кутюр Ноір» екстр-чорна «Лореаль», вартістю 276,19 грн., яку заховав собі в кишеню куртки, в якій був одягнений, після чого з викраденим покинув приміщення магазину та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд.

Своїми протиправними діями ОСОБА_3 спричинив ТОВ «РУШ» матеріальну шкоду на загальну суму 276,19 грн.

Таким чином органом досудового розслідування кваліфіковано дії ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 185 КК України.

Крім того, ОСОБА_3 , достовірно знаючи про те, що в Україні введено та діє правовий режим воєнного стану, 19.10.2023 близько 18:00 год., перебуваючи в приміщенні магазину «Єва», який належить ТОВ «РУШ», що по пр-ті Червоної Калини, 36 у м. Львові, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, повторно, шляхом вільного доступу, таємно викрав із торгового стелажу магазину майно ТОВ «РУШ», а саме: тональний крем «Інфелібл» торгової марки «Лореаль» вартістю 304,96 грн., олівець для губ Колор «Ріш Ле Лін Лайнер» торгової марки «Лореаль» вартістю 172,61 грн., автоматичний олівець водостійкий для очей торгової марки «Лореаль» вартістю 218,65 грн., які заховав в кишеню куртки, в якій був одягнений, після чого з викраденим покинув приміщення магазину та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд.

Своїми протиправними діями ОСОБА_3 спричинив ТОВ «РУШ» матеріальну шкоду на загальну суму 696,22 грн.

Таким чином органом досудового розслідування кваліфіковано дії ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 185 КК України.

Крім того, ОСОБА_3 , достовірно знаючи про те, що в Україні введено та діє правовий режим воєнного стану, 21. 10.2023 близько 15:30 год., перебуваючи в приміщенні магазину «Єва» який належить ТОВ «РУШ», що по пр-ті Червоної Калини, 36 у м. Львові, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, повторно, шляхом вільного доступу, таємно викрав із торгового стелажу магазину майно ТОВ «РУШ», а саме: помаду для губ «Інтенс Волюм Мат тон 633» торгової марки «Лореаль» вартістю 287,70 грн., яку заховав в кишеню куртки, в якій був одягнений, після чого з викраденим покинув приміщення магазину та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд.

Своїми протиправними діями ОСОБА_3 спричинив ТОВ «РУШ» матеріальну шкоду на загальну суму 287,70 грн.

Таким чином органом досудового розслідування кваліфіковано дії ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 185 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні вину у вчиненому визнав повністю та підтвердив, що вчинив правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті. Повідомив, що дійсно 19.10.2023 після обіду зайшов у магазин «Єва», що на « ОСОБА_6 », та з прилавку взяв туш, котру поставив, собі в кишеню куртки, та вийшов з магазину не розрахувавшись за таку. Цього дня, зайшов у магазин «Єва» на верхньому ОСОБА_7 , де з прилавку взяв тональний крем та олівці для губ та очей. Також, за цей товар він не розраховувався на касі. Викрадене він подарував дівчині, котрій бажав зробити приємно. Потім, через деякий час, він знову прибув до магазину «Єва», що на верхньому ОСОБА_7 , та з прилавку взяв помаду. За товар не розраховувався, оскільки коштів не мав. Частково викрадене майно добровільно передав поліції. Потерпілому шкоду відшкодував у розмірі 1 300,00 грн. На даний час надзвичайно шкодує про вчинене, щиро розкаюється, розуміє, що вчинив неправильно, йому дуже прикро та соромно за скоєне, просить суворо не карати. З матеріалами кримінального провадження ознайомлений, жодні докази не оспорює, правильно розуміє обставини за яких його обвинувачено, з якими повністю погоджується та просить здійснювати спрощений порядок дослідження доказів.

Заслухавши думку учасників провадження, суд приходить до висновку, що клопотання сторони обвинувачення та сторони захисту про проведення спрощеного порядку дослідження доказів підлягає до задоволення, оскільки показання ОСОБА_3 узгоджуються між собою, не викликають сумнівів у правильності розуміння ним змісту та обставин вчинення інкримінованих злочинів, добровільності та істинності його позиції.

За таких обставин, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд вважає недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які учасниками судового провадження не оспорюються. У суду відсутні сумніви у добровільності позиції обвинуваченої. Обвинуваченому роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавленим права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку, а прийняте рішення про скорочений судовий розгляд свідчитиме про те, що обставини, які сторонами не оспорюються, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.

При цьому, за основу суд бере до уваги покази обвинуваченого, вважає такі належними, допустимими та достовірними, послідовними, котрі у взаємозв`язку доводять фактичні обставини вчинення трьох епізодів таємного викрадення чужого майна (крадіжок), вчиненого в умовах воєнного стану, повторно.

Представник потерпілого ТОВ «РУШ» ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою про проведення розгляду кримінального провадження за його відсутності. Повідомив, що шкоду спричинену за адресою АДРЕСА_3 відшкодовано, у зв`язку із чим претензії відсутні, однак не відшкодовано шкоди за вчинення дрібної крадіжки за адресою АДРЕСА_4 .

На підставі вимог ст. 325, ч. 3 ст. 349 КПК України, за погодженням із сторонами кримінального провадження, судовий розгляд проведено за відсутності представника потерпілого.

Кваліфікуючи дії ОСОБА_3 , суд враховує наступне.

Згідно з диспозицією ч. 4 ст. 185 КК України суб`єкт злочину підлягає кримінальній відповідальності серед іншого за крадіжку, тобто таємне викрадення чужого майна, вчинене в умовах воєнного стану, повторно.

Указом Президента України №264/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому, воєнний стан неодноразово було продовжено, зокрема востаннє Указом Президента України №451/2023 від 26.07.2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №3275-ІХ від 27.07.2023, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб.

Крім того, відповідно до пункту 1 примітки до статті 185 КК України повторним у статтях 185, 186 та 189-191 КК України визнається злочин, вчинений особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 КК України.

При цьому, відповідно до п. 20 Постанови ПВСУ № 10 від 06.11.2009 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» у разі вчинення декількох посягань на власність перший злочин за відсутності інших кваліфікуючих ознак належить кваліфікувати за частиною першою відповідної статті, а інші як вчинені повторно - за іншими частинами відповідних статей КК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , під час дії на території України правового режиму воєнного стану, перебуваючи в приміщенні магазину, маючи вільний доступ до товару, таємно заволодів косметичним засобом, покинув торговий зал, не розрахувавшись за товар, та маючи реальну можливість розпорядитися викраденим, довів, свій злочинний умисел до кінця, спричинивши шкоду потерпілому. В подальшому, продовжуючи злочинну діяльність, знаходячись в межах території магазину, із прилавку таємно заволодів товаром, а саме трьома засобами косметики, та не розрахувавшись за таке, покинув приміщення магазину. Маючи реальну можливість розпорядитися викраденим, довів злочинний умисел до кінця спричинивши шкоду потерпілому, тобто, повторно вчинив крадіжку. Крім того, через деякий час, останній, перебував у приміщенні мазану, де з прилавку, до котрого мається відкритий доступ, взяв засіб косметики, та діючи повторно такий таємно сховав у одяг, та покинув територію магазину не розрахувавшись за товар. Маючи реальну можливість розпорядитися викраденим, довів злочинний умисел до кінця, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду.

За таких обставин суд дії обвинуваченого кваліфікує за ч. 4 ст. 185 КК України, оскільки він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого в умовах воєнного стану, повторно.

У роз`ясненнях, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 №7 (зі змінами), зокрема в п.1, звертається увага на те, що суди при призначенні покарання мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а в п. 3 наголошується на тому, що, встановлюючи ступінь тяжкості злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його скоєння (зокрема форми вини, мотиву й мети, способу, стадії скоєння, кількості епізодів злочинної діяльності, характеру і ступеня тяжкості наслідків, що настали).

Обираючи покарання ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, особу винного, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 12 КК України кримінальні правопорушення, за якими кваліфіковано дії обвинуваченого за ч. 4 ст. 185 КК України, є тяжким злочином.

При вивченні особи обвинуваченого судом встановлено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Дубаневичі Городоцького р-ну Львівської обл., громадянин України, з середньою освітою, тимчасово не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на обліку за місцем проживання у диспансері КНП ЛОР «ЛОМЦП та ТУ» та Львівському обласному клінічному психоневрологічному диспансері не перебуває, на обліку за місцем зареєстрованого проживання в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, згідно зі ст. 89 КК України раніше не судимий.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 за ст. 66 КК України, є визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне часткове усунення спричиненої шкоди шляхом повернення викраденого майна та відшкодування спричиненої шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , передбачених ст. 67 КК України, стороною обвинувачення не встановлено.

З досудової доповіді щодо обвинуваченого вбачається, що результати оцінки обвинуваченого показали високий ризик вчинення повторного кримінального правопорушення, а також середній ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб. Беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також високу ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у т.ч. окремих осіб). На думку органу пробації, виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання, суд бере до уваги положення ст. 50 КК України, якою встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, положення ст. 65 КК України, згідно з якою, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. При цьому, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Згідно ч.1 ст. 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

При цьому, у п. 8 Постанови ПВСУ № 7 від 24.10.2010 ВСУ звернув увагу на те, що призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) ( 2341-14 ) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

При визначенні виду покарання ОСОБА_9 суд враховує, що він вважається таким, що вперше притягується до кримінальної відповідальності, оскільки за раніше вчинені кримінальні правопорушення, судимість погашена, має постійне місце проживання, предметом злочинів є косметичні засоби, а дії вчинено за відсутності обставин, пов`язаних із воєнною обстановкою (під час дії повітряної тривоги, ракетної небезпеки, комендантської години), тому при його безальтернативності, суд вважає, що покарання у виді позбавлення волі становитиме надмірний тягар для останнього та не виконуватиме мети, закріпленої у кримінальному законі.

Разом з тим, суд також бере до уваги, що обвинувачений повністю визнав вину, характер поведінки обвинуваченого під час досудового розслідування, що сприяв органу досудового розслідування у розкритті злочинів ( як вбачається з постанов про визнання речовим доказом від 07.11.2023 та 08.11.2023 такий добровільно видавав стороні обвинувачення викрадене майно, власні речі одягу а.с.103-104) поведінку під час судового слідства, що не оспорював фактичних обставин у справі, тим самим продемонстрував бажання стати на шлях виправлення, а також відшкодування шкоди, про що свідчить відсутність цивільного позову, встановлені обставини відшкодування шкоди стороною обвинувачення під час досудового розслідування, що підтверджується даними обвинувального акту, а твердження представника потерпілого викладені у заяві від 24.04.2024 про відсутність компенсації за дрібну крадіжку, не може враховуватися у даній справі, так як вчинені діяння обвинуваченим не можуть містити ознак дрібної крадіжки, так являються кримінальними правопорушеннями, часткове усунення спричинених збитків, шляхом добровільного повернення обвинуваченим викраденого майна (як вбачається з постанови про визнання речовими доказами від 07.11.2023 (а. с. 103), інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення не є корупційним кримінальним правопорушенням, кримінальними правопорушеннями, пов`язаними з корупцією, кримінальними правопорушення, передбаченими статтями 403, 405, 407, 408, 429 КК України, вчиненими в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, а ОСОБА_3 не є представником держави, у тому числі іноземної, зважаючи на висновки органу пробації, про середній ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, у зв`язку із чим такі дані в сукупності вказують на обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що дають підстави суду для застосування ч. 1 ст. 69 КК України, перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 4 ст. 185 КК України.

При цьому суд враховує, що обвинувачений є особою працездатного віку, що не працевлаштований, надаючи покази вказав, що отримує заробітну плату за роботу, котру виконує за усною домовленістю, зважаючи на те, що кримінальні правопорушення вчинені проти власності, та враховуючи розмір спричиненої шкоди у вказаному кримінальному провадженні, посеред інших покарань, покарання у виді штрафу виконуватиме мету, закріплену у кримінальному законі.

Одночасно, суд зважає, що згідно з ч. 1 ст. 69 КК України суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Беручи до уваги особу обвинуваченого, розмір спричиненої шкоди, що становить 412 грн., відсутність претензій від потерпілого а також при наявності трьох епізодів, суд вважає, що розмір штрафу слід визначити в у розмірі 2 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, оскільки саме таке покарання, на думку суду, дасть можливість обвинуваченому оцінити свої дії, стати на шлях виправлення, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», відповідатиме тяжкості злочину та справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Крім того судом встановлено, що вироком Галицького районного суду м. Львова від 30.11.2023 у кримінальному провадженні № 0003155 ОСОБА_3 засуджено за ч.4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі та звільнено від відбування основного покарання з випробуванням встановивши іспитовий строк 1 рік. У вказаному кримінальному провадженні, останній вчинив кримінальне правопорушення 25.10.2023, тобто, після вчинення інкримінованих у кримінальному провадженні, що розглядається, злочинів.

Відповідно до ч.4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

За таких обставин, вирішуючи питання призначення остаточного покарання суд зважає на позицію ВС України викладену у постанові № 7 (п.21) від 24.10.2023, що при вирішенні питання про те, який із передбачених ст. 70 КК України принципів необхідно застосовувати при призначенні покарання за сукупністю (поглинення менш суворого покарання більш суворим або повного чи часткового складання покарань, призначених за окремі злочини), суд повинен враховувати крім даних про особу винного й обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності (реальна чи ідеальна) тощо.

Таким чином, беручи до уваги, що ОСОБА_3 інкриміновані кримінальні правопорушення вчинив до ухвалення вищевказаного вироку, зважаючи на дані, що характеризують особу обвинуваченого, наявність обставини, що пом`якшують, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, наявність трьох епізодів злочинної діяльності, суд прийшов до переконання, про відсутність підстав для призначення остаточного покарання, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

При цьому, відповідно до ч.3 ст. 73 КК України, передбачено, що основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Одночасно, у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 №7 (зі змінами) висловлено правову позицію, що у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі частини 1 статті 70 КК . Коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

З огляду на викладене, суд вважає, що так як вироком Галицького районного суду м. Львова від 30.11.2023 у кримінальному провадженні № 0003155 до обвинуваченого застосовано звільнення від відбування основного покарання у виді позбавлення волі, а в даній справі останній засуджений до основного покарання у виді штрафу, що належить відбувати реально, а тому ці покарання складанню не підлягають і мають виконуватися самостійно.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався, клопотання з даного приводу не заявлялися.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлено.

Судові витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.

Питання речових доказів слід вирішити згідно вимог ст. 100 КПК України.

Так, документи, що є речовими доказами, залишаються в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Інше майно, що були предметом кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю), а якщо його не встановлено - переходять у власність держави в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

При дослідженні речових доказів встановлено, що речовими доказами у кримінальному провадженні визнано: компакт-диск формату DVD-R із відеозаписом за 19.10.2023 з камер відео спостереження магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що за адресою: АДРЕСА_4 , компакт-диск формату DVD-R із відеозаписом за 19.10.2023 з камер відео АДРЕСА_3 , тональний крем марки «Лореаль Інфелібл» та олівець для губ торгової марки «Лореаль колор Ліш Ле пін Лайнер», спортивну куртку темно-синього кольору з капюшоном червоного кольору із маркувальними написами «Armani Exange», панаму чорного кольору з маркувальними написами «Pieces», сумку чорного кольору з маркувальними написами «New Balans».

На підставі викладеного, ч. 4 ст. 185, ст. ст. 50, 53, 60, 65, 69, 70, 72 КК України, керуючись, ст. ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винним у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій в умовах воєнного стану, повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та на підставі ч.1 ст. 69 КК України призначити йому основне покарання перейшовши до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.4 ст. 185 КК України, у виді штрафу в розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, ОСОБА_3 визначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначеного вказаним вироком суду за ч. 4 ст. 185 КК України та покарання за ч.4 ст. 185 КК України визначеного вироком Галицького районного суду м.Львова від 30.11.2023 у кримінальному провадженні № 0003155.

На підставі ч.3 ст. 72 КК України покарання визначені вироком у вказаному кримінальному провадженні та вироком Галицького районного суду м.Львова від 30.11.2023 у кримінальному провадженні № 0003155 виконувати самостійно.

Речові докази у справі після набрання вироком законної сили:

-компакт-диск формату DVD-R із відеозаписом за 19.10.2023 з камер відео спостереження магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що за адресою: АДРЕСА_4 , компакт-диск формату DVD-R із відеозаписом за 19.10.2023 з камер відео АДРЕСА_3 залишити зберігати при матеріалах досудового розслідування кримінального провадження №0000912 від 26.10.2023;

-тональний крем марки «Лореаль Інфелібл» та олівець для губ торгової марки «Лореаль колор Ліш Ле пін Лайнер» повернути власнику Товариству з обмеженою відповідальністю «РУШ»;

-спортивну куртку темно-синього кольору з капюшоном червоного кольору із маркувальними написами «Armani Exange», панаму чорного кольору з маркувальними написами «Pieces», сумку чорного кольору з маркувальними написами «New Balans» повернути власнику ОСОБА_3 .

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно, після його проголошення, вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий ОСОБА_1