Справа № 487/2516/24
Провадження № 1-кс/487/2126/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2024 м.Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва клопотання слідчого СВ Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області капітан поліції ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000484 від 17.03.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 ,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області капітан поліції ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000484 від 17.03.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 на строк 60 днів з утриманням останнього в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор».

В обґрунтування клопотання слідчий посилався на обґрунтованість підозри за ч. 1 ст. 121 КК України та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В судовому засіданні прокурор клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 підтримала, наполягала на його задоволенні.

Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні просив застосувати до нього запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, показав, що під час вживання з потерпілим алкогольних напоїв між ними виник конфлікт, тому він наніс потерпілому удар в область грудної клітини саморобною шпагою, яку зберігає вдома, був не в собі.

Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні, посилаючись на недоведеність ризиків, просив застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Метою застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ч.1 ст. 177 КПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 183 КПК України встановлено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України").

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, судом встановлено, що Миколаївським районним управлінням поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000484 від 17.03.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 17.03.2024 приблизно о 21:00 годині, більш точного часу встановити не представилось можливим, ОСОБА_5 і ОСОБА_7 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, знаходилися у приміщенні квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Перебуваючи у вказаному місці та у вказаний час, між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , на ґрунті виниклих особистих неприязних відносин, виник конфлікт, який переріс у бійку, в ході якої у ОСОБА_5 виник раптовий злочинний протиправний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний протиправний умисел, з метою заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , ОСОБА_5 взяв до рук невстановлений під час досудового розслідування колюче-ріжучий предмет, за допомогою якого наніс один удар в ліву частину грудної клітини потерпілого ОСОБА_7 , в результаті чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини ліворуч з розвитком відкритого лівобічного гемопневмотораксу, яке, відповідно до наказу МОЗ №6 від 17.01.1995 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», за критерієм небезпеки для життя в момент спричинення відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

18.03.2024 ОСОБА_5 було затримано та цього ж дня йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України, в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Наявні докази, які містяться в матеріалах клопотання по кримінальному провадженню, свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_5 , це, зокрема, дані протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, (або таке, що готується) від 17.03.2024; рапортів співробітників УПП в Миколаївській області та Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області від 17.03.2024; протоколу допиту потерпілого ОСОБА_7 від 17.03.2024; виписки із медичної карти стаціонарного хворого від 17.03.2024; протоколу огляду місця події від 17.03.2024; протоколів допиту свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ; протоколу обшуку від 18.03.2024; протоколу огляду місця події від 18.03.2024.

Суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування зазначені докази є достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Злочин за ч. 1 ст. 121 КК України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів та за його вчинення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

А за такого, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_5 у разі доведеності його вини, суд переконаний, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, те, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, існує і є обґрунтованим.

Хоча тяжкість покарання і не є визначеним елементом при продовженні щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, разом з цим, врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства, про що зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993.

Прокурором в судовому засіданні доведено також існування ризику, передбаченого п.2 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки під час вчинення кримінального правопорушення підозрюваний використовував невстановлений під час досудового розслідування колючо-ріжучий предмет, який на теперішній час не ідентифікований та його місцезнаходження не встановлено, а тому перебування підозрюваного на волі створить останньому реальну можливість знищити, сховати або спотворити вказаний предмет, який має істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Крім того, доведено також і існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, підозрюваному відомі відомості стосовно свідків та учасників провадження, які безпосередньо вказали на нього як на особу, яка вчинила кримінальне правопорушення. При цьому суд бере до уваги, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні насильницького злочину, в судовому засдіанні пояснив, що часто вживає алкогольні напої, та в стані сп`яніння може не контролювати свої емоції.

Наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, виходячи з наведеного у клопотанні обґрунтування, не доведено.

Слідчий суддя при обранні запобіжного заходу, відповідно до ст. 178 КПК України, враховує вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, а також вік та стан здоров`я підозрюваного, які не є перешкодою для утримання в умовах слідчого ізолятору, наявність у підозрюваного постійного місця проживання, де він мешкає один, утриманців не має; є приватним підприємцем; раніше не судимий.

Таким чином, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, характер та спосіб правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , а також тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному, суд приходить до висновку про задоволення клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки слідчий в клопотанні і прокурор в судовому засіданні в повному обсязі довели суду обставини, які виправдовують обмеження права підозрюваного ОСОБА_5 на свободу.

З огляду на викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти встановленим ризикам.

Слідчий суддя, керуючись положеннями ч. 4 ст. 183 КПК України, приходить до висновку про відсутність підстав для визначення розміру застави, оскільки злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , посягає на здоров`я особи, яке, за ч. 3 Конституції України, визнається найвищою соціальною цінністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 183, 193 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі "Миколаївський слідчий ізолятор" до 16 травня 2024 року включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 22.03.2024.

Слідчий суддя ОСОБА_1