УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 183/10698/23

провадження № 51-1637ск24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 14 березня 2024 року стосовно засудженого ОСОБА_5 ,

встановив:

За вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2023 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця військової служби за мобілізацією на особливий період, стрільця санітара 2 взводу охорони роти управління батальйону управління військової частини НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше не судимого, визнано винуватим у вчиненнікримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 Кримінального кодексу України (далі - КК)та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Як убачається з вироку суду, ОСОБА_5 , 23 жовтня 2022 року близько 15:10, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння (1,47 % проміле), тобто заздалегідь позбавивши себе можливості об`єктивно оцінювати дорожню обстановку і координувати свої дії, керуючи автомобілем «MitsubishiLancer», д.н.з. НОМЕР_2 по проїзній частині автодороги по АДРЕСА_2 , поблизу бетонної електроопори №25/27, проявляючи кримінальну протиправну самовпевненість, легковажно розраховуючи на відвернення суспільно-небезпечних наслідків, грубо порушуючи вимоги Правил дорожнього руху, проявивши неуважність до дорожньої обстановки та ігноруючи її зміни, за відсутності перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху, відволікся від керування та змінив напрямок руху ліворуч, виїхавши на зустрічну смугу, де допустив зіткнення з автомобілем «ToyotaCamry» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_6 , який рухався у зустрічному напрямку. Своїми діями ОСОБА_5 грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3 (б), 2.9 (а), 10.1, 12.3, 12.4, 12.9 (б) Правил дорожнього руху. Порушення вимог п. 10.1 вказаних правил водієм ОСОБА_5 знаходиться у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної події, внаслідок якої водій автомобіля «ToyotaCamry» д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 14 березня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишив без задоволення, а вирок щодо нього без змін.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , не оспорюючи кваліфікації дій та доведеності винуватості засудженого ОСОБА_5 , просить змінити судові рішення стосовно нього в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого, яке за своїм розміром є явно несправедливим через суворість та застосувати до нього положення статті

69 КК. Обгрунтовуючи свої вимоги, захисник вказує на те, що суд, під час призначення засудженому покарання, не повною мірою зважив на його особу та не врахував пом`якшуючих покарання обставин, а саме, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування шкоди, участь у бойових діях, перебування на його утриманні малолітніх дітей та дружини, а також наявність у нього ряду захворювань.

Перевіривши доводи у касаційній скарзі та додані до неї копії оскаржуваних судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з такого.

Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій у касаційному порядку не оспорюються.

Доводи у скарзі щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, на думку Суду, є необґрунтованими з таких підстав.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Згідно з принципами співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

Виходячи з указаної мети й вищезазначених принципів, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

За змістом ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Як убачається із оскаржуваних судових рішень, вказаних вимог закону суди попередніх інстанцій дотримались.

З долучених до касаційної скарги копій судових рішень видно, що суд першої інстанції, під час призначення ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, згідно з указаними нормами закону, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також суд взяв до уваги дані про його особу, який раніше не судимий, свою вину визнав повністю, розкаявся у вчиненому, частково відшкодував шкоду, має на утриманні двох малолітніх дітей, за місцем мешкання та місцем служби характеризується позитивно. Крім того, судом враховано думку потерпілого ОСОБА_6 , який не наполягав на призначенні обвинуваченому суворого покарання.

Разом з цим, суд врахував обставину, яка відповідно до ст. 66 КК пом`якшує покарання - щире каяття, та відсутність обставин, які його обтяжують.

З огляду на наведене, суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених Кримінальним кодексом України, і дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання останнього можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, оскільки саме покарання у виді позбавлення волі суд вважав необхідним і достатнім для виправлення

ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Не погоджуючись із вироком місцевого суду, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій наводив доводи щодо невідповідності призначеного йому покарання тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення внаслідок суворості, які по суті є аналогічні доводам, викладеним у касаційній скарзі захисника.

За наслідками апеляційного розгляду, суд апеляційної інстанції не установив порушень, допущених місцевим судом під час призначення покарання, погодився з його висновками та зазначив мотиви з яких залишив апеляційну скаргу

ОСОБА_5 без задоволення.

Твердження про необхідність застосування до ОСОБА_5 положень ст. 69 КК були предметом оцінки апеляційного суду, який визнаючи їх необґрунтованими зважив на нижченаведене.

Відповідно до вимог ст. 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Однак, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, наявність пом`якшуючої покарання обставини та відсутність обставин, які його обтяжують, з урахуванням даних про особу ОСОБА_5 , стану його здоров`я, колегія суддів апеляційного суду не знайшла підстав для застосування ст. 69 КК, та зауважила, щовчинення ОСОБА_5 інкримінованого кримінального правопорушення за обставин встановлених вироком суду та керування ним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, наслідком якого стала ДТП, в результаті якої потерпілому завдані тілесні ушкодження середньої тяжкості, навпаки свідчать про підвищену соціальну небезпеку дій ОСОБА_5 . Крім того, апеляційний суд зазначив, що судом першої інстанції правильно встановлено лише одну обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття, однак ця обставина саме по собі не є такою, що істотно знижує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та не дає підстав для пом`якшення.

Колегія суддів Касаційного кримінального суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій і вважає, що призначаючи ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, суди повною мірою взяли до уваги всі обставини і належним чином мотивували свої рішення.

Посилання захисника у касаційній скарзі на неврахування судами обставини, яка пом`якшує покарання - активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки з копій оскаржуваних судових рішень не вбачається, що ця обставина була встановлена судом, до того ж, захисник не зазначає, у чому саме полягало таке сприяння.

Також доводи щодо залишення поза увагою суду обставини, яка пом`якшує покарання, а саме, часткове відшкодування завданої шкоди потерпілому, були предметом розгляду суду апеляційної інстанції, який у своєму рішенні зауважив, що під час апеляційного перегляду потерпілий ОСОБА_6 категорично заперечував проти пом`якшення покарання ОСОБА_5 та наголосив на тому, що останній почав частково відшкодовувати завдану шкоду лише під час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції.

Отже, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_5 покарання, як за своїм видом так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим внаслідок суворості та слугувати підставою для зміни або скасування судових рішень стосовно нього, оскільки, з урахуванням усіх наведених обставин, воно відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, тобто для досягнення мети покарання, відповідно до положень, які містяться у ст. 50 КК. Підстав вважати таке покарання явно несправедливим через суворість за доводами, викладеними укасаційній скарзі, Суд не вбачає.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судові рішення відповідають вимогам ст. 370, 419 КПК, є законними та обґрунтованими.

Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність вироку суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду, вмотивованість їх висновків з питань справедливості призначеного ОСОБА_5 , а також посилань на істотні порушення кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни оспорюваного судового рішення, як і доводів щодо неправильного застосування кримінального закону, касаційна скарга захисника не містить.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги захисника та копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення скарги, тому згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 14 березня 2024 року стосовно засудженого ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3