Справа №721/83/24
Провадження 1-КП/721/39/2024
У Х В А Л А

Іменем України

Путильський районний суд Чернівецької області в складі:

Головуючого судді: ОСОБА_1

за участю секретаря: ОСОБА_2

прокурора: ОСОБА_3

захисника: ОСОБА_4

представника потерпілої: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Путила Чернівецької області, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду кримінальне провадження№0000236 від 11.06.2021 року по обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Путильського районного суду Чернівецької області розглядається кримінальне провадження по обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України. Після дослідження письмових доказів по справі, захисник обвинуваченого подав клопотання про визнання доказів недопустимими.

В даних клопотаннях вказує, що враховуючи те, що під час проведення досудового слідства порушено вимоги Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції затвердженої Наказом № 1452/735 від 09.11.2015, а також ст.ст.93,214 КПК України, просить суд з врахуванням уточнення визнати довідку за №66 від 10.06.2021 року, що видана КНП «Вижницька районна лікарня» про проведення медичного огляду для встановлення стану сп`яніння ОСОБА_6 , протокол отримання зразків для експертизи від 11.06.2021 року, що складений слідчим СВ Вижницького РВП ГУНП в Чернівецької області ОСОБА_7 , про відібрання у ОСОБА_6 зразків крові та висновок експерта відділення судово-медичної токсикології Чернівецького обласного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_8 за №908 від 16.06.2021 року - недопустими доказами.

В судовому засіданні прокурор заперечував щодо заявленого клопотання, оскільки вважає, що воно є необґрунтоване, а дії слідчого відповідаю вимогам КПК України.

Представник потерпілої в судовому засіданні заявлені клопотання залишив на розсуд суду.

Захисники обвинуваченого просили суд клопотання задовольнити, з підстав викладених в описовій частині даних клопотань.

Обвинувачений в судовому засіданні клопотання захисника підтримав, просив суд його задовольнити. Також пояснив суду, що огляд на стан сп`яніння проводився вночі 10.06.2021 року, в подальшому через декілька годин цієї ж ночі в нього відібрання зразки крові.

Суд заслухавши доводи сторін, дослідивши письмові докази, вважає, що клопотання захисника є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.

За змістом ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Виходячи з положень ч.1 ст.86 КПК України допустимість доказів - це придатність їх для використання у кримінальному процесі за формою. Вимогами допустимості доказів є законність джерела, способу отримання доказів, процесуальне оформлення ходу і результатів проведення слідчих дій, належний суб`єкт, що має право проводити процесуальні дії з отримання доказів.

Так, жоден доказ обвинувачення чи захисту не має наперед визначеної сили серед інших доказів, і такі докази, підлягають врахуванню судом на рівні з іншими доказами у справі.

У відповідності до ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією України та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Згідно з ч. 2 ст. 89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.

При цьому системний аналіз ст. 89 КПК України дозволяє дійти висновку, що законодавець ознаки недопустимості доказів поділяє на очевидні та неочевидні. Залежно від цього визначається момент прийняття рішення щодо недопустимості доказів, який окреслений межами судового розгляду. Очевидно недопустимими є ті докази, про недопустимість яких прямо вказується в КПК України. Це означає, що очевидно недопустимим є доказ, будь-яке порушення процедури отримання якого згідно положень КПК України є безумовною підставою визнання його недопустимим.

Судом встановлено, що після дорожньо-транспортної пригоди, що мало місце 10.06.2021 року в с. Підзахаричі Винницького району Чернівецької області в приміщенні КНП «Вижницька районна лікарня» проведений медичний огляд ОСОБА_6 для встановлення стану сп`яніння, за результатом огляду видана довідка за №66 від 10.06.2021 року даним закладом /Т.1 а.с.101/.

Так відповідно до п.3.15., 3.16 та п.3.22 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015р. за №141327858, - за результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду.

Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння) (додаток 4), видається на підставі акта медичного огляду

Висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.

Враховуючи викладене, суд вважає, що довідка за №66 від 10.06.2021 року, що видана КНП «Вижницька районна лікарня» про проведення медичного огляду для встановлення стану сп`яніння ОСОБА_6 , є недопустими доказом.

Також судом встановлено, що відомості по факту дорожньо-транспортної пригоди за ч.2 ст.286 КК України внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.06.2021 року в 11год. 02хв за № 0000236. /Т.1 а.с.1,2/.

Згідно протоколу отримання зразків для експертизи від 11.06.2021 року, слідчим СВ Вижницького РВП ГУНП в Чернівецької області ОСОБА_7 , відібрано у ОСОБА_6 зразки крові /Т.2 а.с.107/.

В подальшому на підставі постанови слідчого про призначення токсикологічної експертизи від 15.06.2021 року, експертом відділення судово-медичної токсикології Чернівецького обласного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_8 проведена токсикологічна експертиза за №908 від 16.06.2021 року /а.с.Т.2 а.с.111/.

Відповідно до ч. 1 ст. 242 КПК України, - експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами, яких залучають сторони кримінального провадження або слідчий суддя за клопотанням сторони захисту у випадках та порядку, передбачених статтею 244 цього Кодексу, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання. Не допускається проведення експертизи для з`ясування питань права.

Слід зазначити, що положеннями ч. 5ст. 9 КПК України визначено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свободі практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За практикою Європейського суду з прав людини фізична недоторканість особи охоплюється поняттям «приватне життя», що охороняється статтею 8 Конвенції (рішення від 26 березня 1985 року у справі «Х та Y проти Нідерландів») і стосується найбільш інтимних аспектів приватного життя, а обов`язкове медичне втручання, навіть незначне, становить втручання у це право.

Проте, ЄСПЛ допускає можливість здійснення примусового отримання зразків для дослідження, водночас регламентуючи чіткі умови та порядок здійснення такого втручання, наголошуючи, що отримання біологічних зразків можна проводити тільки за розпорядженням уповноваженої на це посадової особи, його може робити тільки акредитований лікар, котрий вправі відмовитися від виконання аналізу з огляду на виняткові причини медичного характеру. Згідно практики ЄСПЛ обов`язковою умовою отримання біологічних зразків є проведення його акредитованим лікарем, оскільки такі маніпуляції потребують спеціальних медичних знань.

Зразки, отримані для експертизи, не є доказами у кримінальній справі, проте несуть в собі інформацію, що має доказове значення. Така інформація стає доступною і може бути застосована в доведенні по кримінальному провадженню лише в результаті проведення експертизи. Саме тому зразки для порівняльного дослідження мають особливий процесуальний статус, являють собою матеріал для отримання нового або перевірки вже наявного доказу.

Отримання зразків для експертизи повинно здійснюватися з дотриманням таких вимог: забезпечення прав і свобод людини; одержання зразків належною особою у передбаченому порядку; забезпечення безсумнівності походження зразків від конкретного об`єкта, їх достовірності; правильне документування ходу і результатів слідчої дії.

За загальним правилом, отримання біологічних зразків (наприклад, проб крові, слини, сперми, сечі та інших біологічних виділень) здійснюється за участі спеціаліста або особи, котрій доручається проведення судової експертизи.

Згідно ч. 3 ст. 245 КПК України відбирання біологічних зразків у особи здійснюється за правилами, передбаченимистаттею 241 цього Кодексу.

Згідно п. 3.4. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерстваюстиції України від 08.10.1998 року № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції Українивід26.12.2012 № 1950/5) вилучення об`єктів, що підлягають дослідженню, та відібрання зразків оформлюються протоколом згідно з вимогами процесуального законодавства. У них, крім загальних реквізитів такого роду документів, зазначається, які саме зразки були вилучені або відібрані, їх кількість, умови відбору або вилучення, а також інші обставини, що мають значення для вирішення поставлених питань. Протокол підписується всіма особами, які брали участь у вилученні об`єктів, відібранні зразків.

З положень ст. 241 КПК України ( в редакції станом на 14.05.2021 року) вбачається, що освідування здійснюється напідставі постанови прокурора та, за необхідності, за участю судово-медичного експерта або лікаря. Перед початком освідування особі, яка підлягає освідуванню, пред`являється постанова прокурора. Після цього особі пропонується добровільно пройти освідування, а в разі її відмови освідування проводиться примусово. При освідуванні не допускаються дії, які принижують честь і гідність особи або небезпечні для її здоров`я. За необхідності здійснюється фіксування наявності чи відсутності на тілі особи, яка підлягає освідуванню, слідів кримінального правопорушення або особливих прикмет шляхом фотографування, відеозапису чи інших технічних засобів. Про проведенняосвідування складаєтьсяпротокол згідноз вимогамицього Кодексу. Особі, освідування якої проводилося примусово, надається копія протоколу освідування.

Згідно ч.ч. 1,3 ст. 104 КПК України у випадках, передбачених цим Кодексом, хід і результати проведення процесуальної дії фіксуються у протоколі. Протокол складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце, час проведення та назву процесуальної дії; особу, яка проводить процесуальну дію (прізвище, ім`я, по батькові, посада); всіх осіб, які присутні під час проведення процесуальної дії (прізвища, імена, по батькові, дати народження, місця проживання); інформацію про те, що особи, які беруть участь у процесуальній дії, заздалегідь повідомлені про застосування технічних засобів фіксації, характеристики технічних засобів фіксації та носіїв інформації, які застосовуються при проведенні процесуальної дії, умови та порядок їх використання; 2) описової частини, яка повинна містити відомості про: послідовність дій; отримані в результаті процесуальної дії відомості, важливі для цього кримінального провадження, в тому числі виявлені та/або надані речі і документи; 3) заключної частини, яка повинна містити відомості про: вилучені речі і документи та спосіб їх ідентифікації; спосіб ознайомленняучасників зізмістом протоколу; зауваження і доповнення до письмового протоколу з боку учасників процесуальної дії.

Проте, матеріали справи не містять відомостей про те, що стороною обвинувачення при відібранні зразків для експертного дослідження були дотримані вищезазначені вимоги, а саме: відсутня постанова прокурора про відбирання біологічних зразків у ОСОБА_6 ; у протоколі відсутня вказівка про час проведення процесуальної дії, внаслідок чого неможливо встановити чи дана слідча дія була проведена до чи після внесення відомостей в ЄРДР.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду в постанові від 01.06.2021 року у справі № 336/5755/16 констатував наступне.

Обираючи стандарт доказування, який має використовуватися в кримінальних провадженнях, слід віддати перевагу стандарту «поза розумним сумнівом» порівняно із стандартом «баланс ймовірностей». Він означає, що в достовірності факту (винуватості особи) не повинно залишитися розумних сумнівів. Це не означає, що в його достовірності взагалі немає сумнівів, а означає, що всі альтернативні можливості пояснення наданих доказів є надмірно малоймовірними. Підґрунтям стандарту «поза розумним сумнівом» є фундаментальна цінність суспільства - гірше осудити невинного, ніж дозволити винному уникнути покарання; відповідно, суспільство, яке цінує добре ім`я і свободу кожного, не повинно засуджувати людину, коли є розумні сумніви в її винуватості.

Такий підхід узгоджується із судовою практикою Європейського суду з прав людини. Так, у параграфі 55 рішення Європейського суду з прав людини від 15 лютого 2012 року у справі «Гриненко проти України» зазначається, що «при оцінці доказів Європейський Суд зазвичай застосовує стандарт доведення «поза всяким розумним сумнівом». Однак доведення повинно будуватися на сукупності досить надійних, чітких і послідовних припущень або аналогічних неспростовних презумпцій фактів».

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення винуватості поза розумним сумнівом (Avsar v. Turkey). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою.

У Постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 24.02.2021 по справі №715/26/19 вказано, що відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини доктрини «плодів отруєного дерева», якщо джерело доказів є недопустимим, всі інші дані, одержані з його допомогою, будуть такими ж (рішення у справах «Гефген проти Німеччини», «Шабельник проти України (№ 2)», «Яременко проти України (№ 2)»). Зазначена доктрина передбачає оцінку не лише кожного засобу доказування автономно, а і всього ланцюга безпосередньо пов`язаних між собою доказів, з яких одні випливають з інших та є похідними від них. Критерієм віднесення доказів до «плодів отруєного дерева» є наявність достатніх підстав вважати, що відповідні відомості не були б отримані за відсутності інформації, одержаної незаконним шляхом

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що протокол отримання зразків для експертизи від 11.06.2021 року, що складений слідчим СВ Вижницького РВП ГУНП в Чернівецької області ОСОБА_7 , про відібрання у ОСОБА_6 зразків крові та висновок експерта відділення судово-медичної токсикології Чернівецького обласного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_8 за №908 від 16.06.2021 року, є недопустими доказами.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.84,89,104,241,395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання захисника ОСОБА_4 задовольнити.

Визнати довідку за №66 від 10.06.2021 року, що видана КНП «Вижницька районна лікарня» про проведення медичного огляду для встановлення стану сп`яніння ОСОБА_6 , протокол отримання зразків для експертизи від 11.06.2021 року, що складений слідчим СВ Вижницького РВП ГУНП в Чернівецької області ОСОБА_7 , про відібрання у ОСОБА_6 зразків крові та висновок експерта відділення судово-медичної токсикології Чернівецького обласного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_8 за №908 від 16.06.2021 року - недопустими доказами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 28 березня 2024 року.

Суддя: ОСОБА_1