Справа № 642/7625/23
Провадження №1-кп/642/17/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2024 року

м.Харків

Ленінський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судового засідання - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Харкові обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001526 від 13.10.2023 за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, з середньо спеціальною освітою, офіційно не працевлаштований, розлучений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ст.336 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

І. Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним

Так, 11.09.2023 військовозобов?язаний ОСОБА_6 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що розташований за адресою: АДРЕСА_3 за викликом, на виконання вимог Конституції України, Указів Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», № 341/2022від 17.05.2022, №573/2022від 12.08.2022, №757/2022 від 07.11.2022«Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»,Законів України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «;Про військовий обов`язок та військову службу»та інших законів України, а також виданих відповідно до них нормативно-правових актів, проводиться загальна мобілізація, на особливий період.

У подальшому ОСОБА_6 було видане направлення №3305 від 11.09.2023 на медичний огляд військово - лікарською комісією з метою визначення ступеню придатності до військової служби.

У цей же день, військовозобов?язаний ОСОБА_7 пройшов медичний огляд районної медичної комісії у ІНФОРМАЦІЯ_2 , що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , та за результатами медичного огляду, проведеного військово - лікарською комісією у відповідності до вимог «Про затвердження Положення про військово -лікарську експертизу та медичний огляд у Збройних Силах України», затвердженого Наказом Міністра Оборони України від 14.08.2008 № 402, згідно довідки №2823 від 11.09.2023 останнього визнано придатним до військової служби.

Після проходження медичної комісії ОСОБА_6 розподілено до команди № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 та 11.09.2023 о 11 год. 40 хв. було вручено повістку на відправку 12.09.2023 о 08:00 год. до ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить особистий підпис ОСОБА_6 .

Крім того, ОСОБА_6 під особистий підпис повідомлено про відповідальність за ст.336 КК України у випадку неявки на відправку до команди.

Однак, будучи придатним до військової служби та не маючи права на відстрочку від призову на військову службу за мобілізацією, передбаченого ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року, військовозобов`язаний ОСОБА_6 , всупереч вказаним вимогам законодавства, діючи з умислом, усвідомлюючи наслідки своїх дій, з метою ухилення від призову за мобілізацією, отримавши 11.09.2023 о 11:40 год. повістку для відправлення до команди № НОМЕР_1 , 12.09.2023 до пункту збору, розташованого на ділянці ІНФОРМАЦІЯ_2 не прибув, тим самим ухилився від військової служби.

ІІ. Позиція обвинуваченого щодо пред`явленого обвинувачення та висновки суду

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_6 свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю та пояснив, що вчинив його при вищезазначених обставинах, не оспорював фактичні обставини кримінального правопорушення, викладеного в обвинувальному акті. Свої дії ОСОБА_6 піддав критичній оцінці та висловив жаль щодо скоєного, активно сприяв розкриттю злочину, щиро каявся.

За змістом ст.62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Обвинувачений ОСОБА_6 вважав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ним не оспорюються. Цю позицію також висловив прокурор.

Показання ОСОБА_6 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи той факт, що обвинувачений ОСОБА_6 визнав свою вину у повному обсязі та не заперечує фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Окрім цього, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

При цьому судом з`ясовано в учасників судового провадження, чи правильно вони розуміють зміст визнаних фактичних обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, та на виконання вимог ч.3 ст.349 КПК України роз`яснено їм, що у такому випадку учасники будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого.

З огляду на те, що кримінальне провадження розглянуто судом в порядку ч.3 ст.349 КПК України, інші докази, здобуті в ході досудового розслідування, під час судового розгляду не досліджувались.

ІІІ. Частина статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачена

Суд приходить до висновку, що своїми умисними та протиправними діями обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ст.336 КК України, тобто ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

ІV. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також мотиви суду при призначенні покарання

Вивченням відомостей про особу обвинуваченого ОСОБА_6 встановлено, що він раніше не судимий, має середню спеціальну освіту, розлучений, на утриманні малолітніх дітей не має, має матір похилого віку - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є інвалідом 3 групи, не працює, хоча перебуває в працездатному віці, на обліку у лікаря-психіатра в КНП «Міський психоневрологічний диспансер №3» ХМР та на обліку у лікаря-нарколога в КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер» не перебуває.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.66 КК України щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину обвинуваченим ОСОБА_6 визнається судом обставинами, які пом`якшують його покарання.

Верховний Суд України у постанові від 30 жовтня 2018 року у справі № 559/1037/16-к (провадження № 51-3612км18) вказав, що основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Обставин, які обтяжують покарання відповідно до ч.1 ст.67 КК України, судом не встановлено.

Вимогами ч. 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Згідно з ч.6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України та практику Європейського суду з прав людини, яка застосовується як джерело права.

Так, у постанові ВСУ від 01 лютого 2018 року (справа № 634/609/15-к, провадження № 51-658 км17) зазначено, що підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції;принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, якіє багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих таобтяжуючих покарання обставин (статті66,67 КК України), визначенні «інших обставин справи».

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня2005року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня2005року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня2008року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

За таких обставин, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд виходить із положень ст.ст.50,65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України є нетяжким злочином, але який створює в очах громадян та суспільства в цілому негативне враження безладдя, безкарності, тим паче під час введеного на всій території України воєнного стану та мобілізації, що свідчить про значну суспільну небезпечність самого злочину, враховуючи, що ОСОБА_6 підстав, передбачених законодавством на відстрочку від призову чи інших поважних причин не мав, в період воєнного стану при оголошеній загальній мобілізації умисно проігнорував своїм конституційним обов`язком по захисту Батьківщини, крім того злочин пов`язаний із ситуацією, яка наразі склалася в країні, збройною агресією рф та конституційним обов`язком кожного громадянина, у зв`язку з чим суд вважає можливим призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ст.336 КК України, оскільки ОСОБА_6 в період воєнного стану умисно проігнорував свій конституційний обов`язок по захисту Батьківщини.

Так, ч.2 ст. 50 КК України встановлює, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Отже, з у рахуванням вищенаведеної мети покарання, суд вважає, що звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з іспитовим строком не може запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень іншими особами, що в умовах воєнного стану є не припустимим.

Таким чином, призначаючи покарання у виді реального позбавлення волі, суд враховує, що вищевказаний злочин пов`язаний із ситуацією, яка наразі склалася в країні, збройною агресією рф та конституційним обов`язком кожного громадянина захищати свою державу.

ОСОБА_6 скоїв умисний нетяжкий злочин, але який створює в очах громадян та суспільства в цілому негативне враження безладдя, безкарності, тим паче під час введеного на всій території України воєнного стану та мобілізації, що свідчить про значну суспільну небезпечність самого злочину.

Вищенаведені аргументи унеможливлюють виправлення обвинуваченого без реального відбуття покарання в умовах ізоляції від суспільства.

V. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку

В ході досудового розслідування по кримінальному провадженню ОСОБА_6 обирався запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, строк дії якого закінчився 19.01.2024, підстав для застосування до обвинуваченого до набрання вироком законної сили запобіжного заходу суд не вбачає.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Речові докази та процесуальні витрати відсутні.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376, 392 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ст.336 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обчислювати з моменту його фактичного затримання та направлення для відбуття покарання до кримінально-виконавчої установи.

Вирок може бути оскаржений в порядку статті 394 КПК України до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м.Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його оголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_1