Номер провадження: 11-сс/813/492/24
Справа № 496/1372/24 1-кс/496/709/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.05.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 кизи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 29.02.2023 року про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000198 від 22.02.2024 року, за ч. 4 ст. 358 КК України,

установив

оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання т.в.о. дізнавача СД Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000198 від 22.02.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України та накладено арешт шляхом позбавлення права відчуження, розпорядження, користування на документи, які виявлені та вилучені під час огляду місця події, який проведено 21.02.2024 року у період часу 18 години 10 хвилини по 18 годину 19 хвилини на території контрольно - прикордонного посту « ІНФОРМАЦІЯ_1 » розташованого на ІНФОРМАЦІЯ_2 ), а саме на:

-довідка ВЛК № 7/793 від 03.02.2023 р. видана ІНФОРМАЦІЯ_3 на ім?я ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

-військовий квиток серії НОМЕР_1 від 24.01.2024 р. видане ІНФОРМАЦІЯ_5 на ім?я ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання.

Апелянт посилаються на те, що ухвала слідчого судді про накладення арешту є незаконною та необґрунтованою, а відтак такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, шо:

- клопотання про арешт майна не відповідає вимогам КПК України;

- матеріали, долучені до клопотання не містять жодного доказу підробки документів;

-

Прокурор, будучи належним чином повідомлений про дату та час апеляційного розгляду, в судове засідання апеляційного суду не з`явився, причин неявки не повідомив, звернувся з заявою в якій просив провести розгляд апеляційної скарги захисника без його участі, у задоволенні скарги просив відмовити.

Представник власника майна ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив.

Відповідно до ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо така особа була належним чином повідомлена про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомила про поважні причини свого неприбуття.

Враховуючи вищезазначене, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності захисника і прокурора та відповідно до вимог ч.4 ст.107 КПК України без фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Приписами ч. 1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

При цьому, ч. 2 вказаної норми встановлює, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2)спеціальної конфіскації; 3)конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

На підставі аналізу змісту клопотання слідчого про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження № 0000198, внесеного до ЄРДР 22.02.2024 року, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, слідчий визначив метою накладення арешту довідку ВЛК № 7/793 від 03.02.2023 р. видану ІНФОРМАЦІЯ_3 на ім?я ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 , та військовий квиток серії НОМЕР_1 від 24.01.2024 р. виданий ІНФОРМАЦІЯ_5 на ім?я ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 , що були вилучені 21.02.2024 року в ході огляду місця події, на території контрольно - прикордонного посту « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який розташований на 49 км автошляху М-15 (Одеса - Рені), їх збереження як речового доказу (а.с. 1-3).

Відповідно до клопотання в провадженні СД ОРУП №2 ГУНП в Одеській області знаходяться матеріали кримінального провадження, за №0000198, внесені до ЄРДР 22.02.2024 року, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України (а.с. 1-3).

Згідно даних, наявних у матеріалах, доданих до клопотання слідчого, органом досудового розслідування встановлено, що 21.02.2024 р. до ЧЧ Одеського РУП №2 надійшло телефонне повідомлення зі спец-лінії 102 про те, що 21.02.2024р. о 16:55 год. за адресою: АДРЕСА_1 », на пункті пропуску «Маяки», громадянин ОСОБА_7 , який пред`явив військовий квиток серії НОМЕР_1 від 24.01.2024 р. та довідку ВЛК № 7/793 від 03.02.2024 р. видане ІНФОРМАЦІЯ_5 з явними ознаками підробки ЄО 2582.

21.02.2024 р. у період часу 18:10 год. по 18:19 год., за участі ОСОБА_7 проведено огляд місця події на території контрольно-прикордонного посту « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який розташований на 49 км автошляху М-15 (Одеса - Рені), в ході якого виявлено та вилучено: військовий квиток серії НОМЕР_1 від 24.01.2024 р. та довідку ВЛК № 7/793 від 03.02.2024 р. видане ІНФОРМАЦІЯ_5 на ім`я ОСОБА_7 які належать останньому, які були вилучені та запаковані до сейф пакету Національної поліції України за №ICR0153133.

22.02.2024 р. у якості свідка допитано співробітника СБУ ОСОБА_9 який пояснив, що 21.02.2024 р. в Одеській обл. Одеського р-н с. Маяки 49 км Одеса - Рені було на пункті пропуску під час перевірки документів у ОСОБА_7 , він пред`явив військовий квіток та довідку ВЛК видані ІНФОРМАЦІЯ_5 на його ім`я та під час перевірки було встановлено, що вказані документи як пояснив ОСОБА_7 він отримав за грошові кошти через знайомого, тому з метою збереження речових доказів, слідчий просить накласти арешт.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема, правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Частиною 4 статті 358 КК України, за якою здійснюється досудове розслідування у вказаному кримінальному проваджені, передбачена кримінальна відповідальність за використання завідомо підробленого документа.

З огляду на зазначене, слідчий суддя дійшов правильного висновку, що майно, яке виявлено у ході огляду місця події, на території контрольно-прикордонного посту « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який розташований на 49 км автошляху М-15 (Одеса - Рені), та на яке накладено арешт оскарженою ухвалою, має доказове значення та є достатні підстави вважати, що збереження цих речових доказів необхідно для здійснення належного досудового розслідування кримінального провадження, оскільки військовий квиток серії НОМЕР_1 від 24.01.2024 р. та довідку ВЛК № 7/793 від 03.02.2024 р. видане ІНФОРМАЦІЯ_5 на ім`я ОСОБА_7 , що були вилучені 21.02.2024 року, можуть бути предметом посягання кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Слідчий суддя на цій стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно.

Колегія суддів відхиляє доводи про те, що власник майна не є підозрюваним у даному кримінальному провадженні, а тому відсутні правові підстави для арешту майна, оскільки, на даний час тривають необхідні слідчі дії. Таким чином, вилучені документи є речовими доказами у розумінні ст.98 КПК України, а тому є правомірним накладання арешту на вилучене майно з метою забезпечення збереження речових доказів, при цьому відповідно до ст. 170 ч.3 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Надаючи оцінку посиланням представника власника майна з підстав допущення органом досудового розслідування порушень норм КПК України та перевищенням посадовими особами своїх службових повноважень, колегія суддів вважає такі доводи передчасними та наголошує на тому, що, відповідно до вимог ст. 89, 94 КПК України, оцінка доказів з точки зору належності та допустимості, а загалом сукупності доказів з точки зору вагомості, достатності та взаємозв`язку буде здійснена судом 1-ої інстанції за результатами судового розгляду зазначеного кримінального провадження, після дослідження та відповідної правової оцінки наданих сторонами кримінального провадження доказів, при цьому, на теперішній час предметом апеляційного оскарження є ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно та, як наслідок, наявність або відсутність визначених кримінальним процесуальним законом підстав для арешту майна.

Апеляційний суд звертає увагу, що обраний судом захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, обумовлений метою проведення досудового розслідування, його межі у часі окреслені строками, які в свою чергу чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України.

Тобто, у подальшому власник майна має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту і вилучене майно йому буде повернуто згідно положень ст. 174 КПК України.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та апеляційним судом не встановлено.

Приписами п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Отже, враховуючи все вищевикладене у своїй сукупності, апеляційний суд вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 , а також скасування законної, обґрунтованої та вмотивованої ухвали слідчого судді немає.

Керуючись ст.ст. 174, 403, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 29.02.2023 року про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000198 від 22.02.2024 року, за ч. 4 ст. 358 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4