ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року

м. Київ

справа №489/1234/22

провадження № 51-4046 км 23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 17 травня 2023 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровоград, громадянина України, жителя АДРЕСА_1 ), раніше судимого,

засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК, і

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 жовтня 2022 року ОСОБА_6 визнано винуватим та призначено покарання за ч. 4 ст. 186 КК із застосуванням ст. 69 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК.

Вирішено інші питання, визначені кримінальним процесуальним законодавством.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 17 травня 2023 року вищевказаний вирок місцевого суду залишено без змін.

Судовими рішеннями встановлено, що ОСОБА_6 в умовах воєнного стану 25 березня 2022 року приблизно о 15:00 у дворі будинку АДРЕСА_2 відкрито викрав велосипед, залишений потерпілим ОСОБА_7 , чим спричинив останньому матеріальну шкоду на суму 2 180 грн.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор стверджує про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Прокурор стверджує, що суд апеляційної інстанції, застосовуючи ст. 69 КК, не врахував, що вчинено тяжкий злочин, обвинувачений був неодноразово судимий за вчинення тяжких корисливих злочинів, за місцем проживання характеризується посередньо та не має стабільного джерела доходу і наміру працевлаштуватись. Вважає безпідставним визнання судом першої інстанції обставинами, що пом`якшують покарання, збіг тяжких економічних обставин через війну та щире каяття. Вказує, що проходження засудженим реабілітації в церкві «Віфанія» не знижує ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину. Крім того, суд апеляційної інстанції погодився із застосування ст. 75 КК, яке є безпідставним.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні прокурор частково підтримав вимоги касаційної скарги.

Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання не прибули.

Мотиви суду

Суд заслухав суддю-доповідача, учасників судового провадження, перевірив матеріали кримінального провадження, наведені в касаційній скарзі доводи та дійшов таких висновків.

Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 4 ст. 186 КК в касаційній скарзі не оспорюються.

Перш за все суд відхиляє довід прокурора про безпідставне врахування судами такої обставини, яка пом`якшує покарання, як щире каяття. Ця обставина була зазначена стороною обвинувачення у обвинувальному акті, а тому довід прокурора про відсутність підстав для її врахування є надуманим. Окрім того саме у цій частині й не підтримав доводи касаційної скарги прокурор, який представляв позицію сторони обвинувачення у суді касаційної інстанції.

Основні доводи прокурора у касаційній скарзі зводяться до безпідставного застосування до засудженого положень статей 69, 75 КК.

Колегія суддів погоджується із такими доводами прокурора.

Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути пропорційним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Для застосування передбаченого ч. 1 ст. 69 КК інституту призначення покарання, нижчого від найнижчої межі, судам необхідно встановити наявність таких кількох пом`якшуючих обставин, які обов`язково істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінально - караного діяння.

У цьому провадженні обставинами, що пом`якшують покарання, суд першої інстанції визнав щире каяття та вчинення злочину внаслідок збігу тяжких економічних обставин, зокрема, через війну. Обставин, які обтяжують покарання, суд не встановив.

Однак суди залишили поза увагою той факт, що новий злочин - відкрите викрадення чужого майна було вчинено ще до погашення судимості за попередні корисливі злочини проти власності.

Також суд першої інстанції не врахував висновок органу пробації про дуже високу ймовірність вчинення ОСОБА_6 повторного правопорушення та високу небезпеку для суспільства і певних осіб.

Окрім застосування у цьому провадженні ст. 69 КК, суди одночасно застосували й положення ст. 75 КК.

Однак суд касаційної інстанції неодноразово наголошував, що одні і ті ж самі обставини не можуть братися в основу під час одночасного застосування до особи положень статей 69 та 75 КК.

Суд апеляційної інстанції не дотримався наведених вимог законодавства.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні тяжкого злочину та одночасно застосовано положення статей 69 та 75 КК, з урахуванням одних і тих же підстав, зокрема, щирого каяття, даних про особу винного (не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра, не притягувався до адміністративної відповідальності), тривалого строку між попереднім притягненням до кримінальної відповідальності і вчиненням злочину у цьому кримінальному провадженні, обставин, за яких його вчинено, позитивної послідовної посткримінальної поведінки, думки потерпілого.

В оскаржуваній ухвалі апеляційний суд обмежився формальним посиланням на те, що місцевий суд під час призначення покарання правильно застосував ст. 69 та ст. 75 КК та належних обґрунтувань на спростування доводів, викладених в апеляційній скарзі сторони обвинувачення, не навів.

Суд вважає, що висновок апеляційного суду щодо правильності одночасного застосування судом першої інстанції до засудженого положень статей 69, 75 КК є невмотивованим, як і висновок про можливість застосування у цьому провадженні положень ст. 69 КК загалом.

Враховуючи викладене, колегія суддів касаційного суду вважає, що ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 постановлено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Відтак ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню, а кримінальне провадження - призначенню на новий розгляд у суді апеляційної інстанції, якому необхідно врахувати наведене в цій постанові, ретельно перевірити доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора, дати на них вичерпні відповіді й ухвалити справедливе рішення, яке відповідатиме ст. 370 КПК.

Керуючись статтями 433, 436-438, 442 Кримінального процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 17 травня 2023 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3