ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

представника ДУ

«Дніпровська виправна колонія (№89)» ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

засудженого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , поданою на ухвалу Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 04 січня 2024 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в умовно-достроковому звільненні від подальшого відбування покарання, на підставі ст.81 КК України,-

встановила:

07 грудня 2023 року до Ленінського районного суду міста Дніпропетровська надійшло клопотання засудженого ОСОБА_9 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання на підставі ст. 81 КК України.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 04 січня 2024 року у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, на підставі ст.81 КК України, відмовлено.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 не погоджується з прийнятим рішенням суду першої інстанції, просить ухвалу Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 04 січня 2024 року скасувати повністю та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, на підставі ст.81 КК України.

В обґрунтування доводів своєї апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_9 , станом на день подання апеляційної скарги має чотири заохочення: 07.02.2021 року за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці, 04.10.2021 року за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці, 05.07.2022 року за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці та 05.01.2024 року за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці.

Крім того, захисник вважає, що необхідно врахувати малозначущість дій ОСОБА_9 , за які його засуджено, а також відшкодування шкоди. Так, потерпілим у судовому зазначив, що шкода йому була відшкодована у повному обсязі.

Також, сторона захисту вважає недоречними посилання суду першої інстанції на те, що ОСОБА_9 є раніше неодноразово судимою особою, оскільки постановою Верховного суду від 02.09.2021 року у справі №392/746/20 зазначив, що особа, судимість якої погашена або знята вважається такою, що раніше злочину не вчиняла та покарання не відбувала. Врахування погашеної чи знятої судимості при вирішенні будь-яких питань, у тому числі при характеристиці особи, суперечить самій суті інституту припинення судимості і є неприпустимим.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку засудженого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали доводи поданої стороною захисту апеляційної скарги, думку представника ДУ «Дніпровська виправна колонія (№89)» ОСОБА_7 , який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги та повідомив, що ОСОБА_9 дійсно з першого дня перебування в установі працевлаштований, має чотири заохочення та жодного непогашеного стягнення, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту та просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

На думку колегії суддів зазначених вимог закону судом першої інстанції не дотримано у повному обсязі.

Згідно з ч.2 ст.81 КК та роз`ясненнями, які містяться у п.2 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому положеннями частини першої та третьої статті 6 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі- КВК), передбачено, що виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Як зазначено у роз`ясненнях, що містяться у п.17 вищевказаної Постанови ПВСУ, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні поділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання…Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину…додержання ним вимог режиму.

Мотивуючи своє рішення та відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, на підставі ст.81 КК України суд зазначив, що засуджений ОСОБА_9 своєю поведінкою не довів свого виправлення, а саме що відносно останнього під час відбування покарання застосовувалися міри реагування, окрім того ОСОБА_9 неодноразово судимий, раніше звільнявся від подальшого відбування покарання з іспитовим строком, проте знову вчиняв умисні злочини, що свідчить про те, що засуджений у повній мірі не став на шлях виправлення.

З такими висновками не погоджується суд апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали судового провадження засуджений ОСОБА_9 відбуває покарання за вироком Межівського районного суду Дніпропетровської області від 16.10.2019 року, яким його було засуджено за ч.3 ст.185 КК України до покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі та звільнено з іспитовим строком в два роки.

Ухвалою Межівського районного суду Дніпропетровської області від 17.11.2020 року скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням ОСОБА_9 та направлено для відбування покарання у виді чотирьох років позбавлення волі за вироком Межівського районного суду Дніпропетровської області від 16.10.2019 року.

Початок строку - 28.12.2020 року, кінець строку - 28.12.2024 року.

Згідно характеристики (а.с.5), засуджений ОСОБА_9 під час перебування в ДУ «Дніпровська виправна колонія (№89)» характеризувався посередньо. Вимог режиму утримання та правил внутрішнього розпорядку дотримувався, стягнень не мав.

З 19.02.2021 року відбував покарання в державній установі «Вільнянська виправна колонія (№55)». За час відбування покарання характеризувався позитивно. Мав 2 (два) заохочення, стягнень не мав.

3 22.11.2021 року відбуває покарання в державній установі «Дніпровська виправна колонія (№89)». За час відбування покарання характеризується наступним чином. Працевлаштований на виробництві установи у цеху по виготовленню ягози. До праці ставиться сумлінно. Має 1 (одне) заохочення. Допустив 3 (три) порушення режиму тримання. З приводу яких до засудженого було 3 (тричі) застосовано міри реагування у вигляді профілактичної бесіди.

Серед засуджених не конфліктний. Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику на свою адресу.

У відношенні до представників адміністрації проявляє тактовність та дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин.

Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує у чистоті і порядку, завжди має охайний зовнішній вигляд.

Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням.

До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться сумлінно.

Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок.

Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

Відповідно до ст. 126 КВК України до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок бажання не має.

Відповідно до ст. 127 КВК України приймає участь у роботі самодіяльних організацій є членом «санітарно - побутової» секції.

Засуджений ОСОБА_9 під час відбування покарання не перебуває на обліку, як особа, схильна до членоушкодження, особа схильна до втечі, самогубства чи інше.

Згідно довідки про заохочення та стягнення засудженого ОСОБА_9 (а.с.6), останній має три заохочення. Стягнень по особовій справі не має.

Окрім того, матеріали справи свідчать про наявність у засудженого ОСОБА_9 місця проживання: АДРЕСА_1 , що свідчить про те, що після звільнення з місць позбавлення волі засуджений матиме місце постійного проживання.

Отже колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги захисника про наявність правових підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання, оскільки він своєю зразковою поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

У свою чергу посилання місцевого суду на наявність попередніх судимостей у ОСОБА_9 не є перепоною для застосування до нього положень ст.81 КК.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла до переконання про те, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, що у свою чергу, згідно п.2 ч.1 ст.409 та п.1 ч.1 ст.411 КПК, тягне за собою скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення судом апеляційної інстанції.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів вважає апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, а ухвала Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 04 січня 2024 року такою, що підлягає скасуванню, з ухваленням нової ухвали про задоволення лопотання засудженого ОСОБА_9 про його умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання на невідбутий строк.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 409 та 418, 419 КПК, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 04 січня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_9 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, на підставі ст.81 КК України скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_9 та звільнити ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від призначеного вироком Межівського районного суду Дніпропетровської області від 16.10.2019 року за ч.3 ст.185 КК України покарання, звільнивши його умовно-достроково від подальшого відбування покарання на невідбутий строк - 9 місяців 14 днів.

Копію ухвали апеляційного суду для відома та виконання негайно направити до ДУ «Дніпровська виправна колонія (№89)».

Ухвала апеляційного суду є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4