Дата документу 08.02.2024 Справа № 332/1335/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №332/1335/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/88/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2024 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, який має загальну середню освіту, який не працює, неодружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

02 квітня 2021 року Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 60 годин,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 .

Заступник керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_9 звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Заводського районного суду м.Запоріжжя від 08 квітня 2021 року, яким ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначено йому покарання у виді громадських робіт на строк 100 годин.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини провадження, просить вирок суду першої інстанції скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого; ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.125 КК України у виді громадських робіт на строк 100 годин, на підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом повного складання покарань, призначити ОСОБА_6 покарання у виді громадських робіт на строк 160 годин; виключити із числа обставин, що пом`якшують ОСОБА_6 покарання - щире каяття.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції помилково не призначив ОСОБА_6 остаточне покарання за сукупністю злочинів, тобто на підставі ч.4 ст. 70 КК України, установивши дату вчинення кримінального правопорушення 16 березня 2021 року, а також відомості щодо його попередньої судимості, про що свідчать посилання у вступній та мотивувальній частинах вироку. Окрім того, суд дійшов помилкового висновку про наявність у обвинуваченого такої пом`якшуючої обставини як щире каяття, оскільки визнання вини обвинуваченим носить суто декларативний характер, а жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася, ОСОБА_6 не висловлювались і у вироку не зазначені.

Відповідно до поданих першим заступником керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_10 змін до апеляційної скарги, прокурор просить оскаржуваний вирок суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання змінити через неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність та звільнити останнього від призначеного покарання за ч.1 ст.125 КК України на підставі п.1 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Прокурор вказує на те, що в ході вивчення матеріалів кримінального провадження здійснено моніторинг судових рішень у Єдиному державному реєстрі та встановлено, що вироком Заводського районного суду м.Запоріжжя від 04 жовтня 2022 року ОСОБА_6 при призначені покарання за ч.2 ст.389 КК України враховано вирок Заводського районного суду м.Запоріжжя від 02 квітня 2021 року та остаточно призначено покарання із застосуванням ст.71 КК України у виді арешту на строк 1 місяць 3 дні. Окрім того, на теперішній час минули строки давності притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України (проступок вчинено 16 березня 2021 року), передбачені ст.49 КК України, тому застосування положень ч.4 ст.70 КК України вже є недоцільним.

Згідно з вироком суду, 16 березня 2021 року приблизно о 19:30 годині, ОСОБА_6 , маючи умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень, знаходячись біля будинку №11 по вул.Павлокічкаській в м.Запоріжжі, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, під час конфлікту з ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наніс один удар долоню лівої руки в область нижньої частини правої щоки та один удар долонею правої руки в область нижньої губи, чим спричинив потерпілій ОСОБА_11 , відповідно до висновку експерта № 424п від 18 березня 2021 року, садна у проекції правого кута рота з розповсюдженням на праву щічну ділянку, крововилив на слизову оболонку нижньої губи, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.125 КК України, а саме, умисне легке тілесне ушкодження.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу з урахуванням поданих до неї змін; захисника, який не заперечував проти задоволення зміненої апеляційної скарги прокурора; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі з урахуванням поданих змін до неї, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Чинне кримінальне процесуальне законодавство зобов`язує суд дослідити усі докази у провадженні (які відповідають вимогам ст.84 КПК України) та надати цим доказам відповідну оцінку у вироку, за винятком процесуальної процедури, передбаченої ч.3 ст.349 КПК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону в цілому дотримався при розгляді даного провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчинені вищевказаного кримінального проступку при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.1 ст. 125 КК України.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.

Переглядаючи вирок суду в частині призначеного покарання, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до вимог п.1 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд призначив у відповідності з положеннями Загальної частини КК України - у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за вчинений ним кримінальний проступок. При цьому, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого діяння, яке є кримінальним проступком, відомості про особу обвинуваченого, який є раніше судимою особою, не працює, міцні соціальні зв`язки в нього відсутні, на обліку у наркологічному диспансері не перебуває, під наглядом лікаря-психіатра не знаходиться.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, відповідно до ст.66 КК України, і встановлена органом досудового розслідування, суд визнав щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання, передбачені статтею 67 Кримінального кодексу України, судом не встановлено.

З урахуванням викладеного, а також фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді громадських робіт в межах санкції статті обвинувачення.

Разом з цим, санкція ч.1 ст.125 КК України передбачає покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року.

Отже, відповідно до положень ч.1 ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України, є кримінальним проступком.

В той же час, відповідно до положень п.1 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе ніж обмеження волі.

Згідно з положенням ч.5 ст.74 КК України, особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Згідно з матеріалами провадження, в т.ч. з вироком суду, інкриміноване ОСОБА_6 кримінальне правопорушення вчинене останнім 16 березня 2021 року.

Таким чином, з моменту вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення минуло понад два роки, на що обґрунтовано звертає увагу прокурор у зміненій апеляційній скарзі.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що відповідно до вимог ч.5 ст.74 КК України, ОСОБА_6 підлягає звільненню від призначеного за оскаржуваним вироком суду покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Таким чином, вищевказаний вирок суду підлягає зміні на підставі ст.ст.407-409 КПК України в частині призначення обвинуваченому покарання.

Керуючись п.1 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України, ст.ст. 404, 405, 407-409 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу заступника керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_9 з урахуванням поданих змін до неї, задовольнити.

Вирок Заводського районного суду м.Запоріжжя від 08 квітня 2021 року щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст.125 КК України, в частині призначеного останньому покарання змінити, звільнивши ОСОБА_6 від призначеного покарання на підставі п.1 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4