Справа № 202/3255/24
Провадження № 1-кс/202/1999/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 за участю секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Індустріального районного суду м. Дніпропетровська клопотання слідчого СВ ВП №7 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Центральної окружної прокуратури м. Дніпра Дніпропетровської області ОСОБА_6 , про арешт майна, та додані до клопотання матеріали кримінального провадження, внесеного 08.03.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000260, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшло зазначене клопотання в якому слідчий просить накласти арешт на майно вилучене в ході затримання ОСОБА_7 в порядку ст. 208 КПК України, а саме: Iphone 14 ProMax imei НОМЕР_1 який поміщено до с.п. PSP1085879, предмет схожий на складний ніж поміщений до с.п. War 1505565; 3630 (три тисячі шістсот тридцять) гривень та зв`язка ключів поміщені до с.п. PSP 1085877 шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування ним.

В обґрунтування вказаного клопотання слідчий посилається на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що 08 березня 2024 року приблизно о 12 годині 59 хвилин ОСОБА_8 спільно із ОСОБА_7 , знаходились у приміщенні ТРЦ «TERRA» за адресою: м. Дніпро, вул. Панікахи 15, де у них при спілкуванні із ОСОБА_9 , раптово виник спільний злочинний умисел, спрямований на вчинення хуліганських дій.

Далі, діючи умисно з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, супроводжуючи свої дії особливою зухвалістю, що виразилось у зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих правил поведінки і моральності в громадських місцях, розуміючи, що приміщення ТРЦ «TERRA» за адресою: м. Дніпро, вул. Панікахи 15 є громадським місцем, однак демонструючи свою перевагу у фізичній силі, бажаючи протиставити себе та прагнучі показати свою зневагу та самоутвердитись за рахунок приниження інших осіб, поєднуючи свої дії із фізичним насильством, вчинили хуліганство із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, а саме предмету схожого на травматичний пістолет ФОРТ-12Р (серія НОМЕР_2 ) при наступних обставинах:

Так, 08 березня 2024 року приблизно о 12 годині 59 хвилин ОСОБА_8 спільно із ОСОБА_7 , знаходячись у приміщенні ТРЦ «TERRA» за адресою: м. Дніпро, вул. Панікахи 15, побачивши потерпілого ОСОБА_9 , та з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, супроводжуючи свої дії особливою зухвалістю, що виразилось у зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих правил поведінки і моральності в громадських місцях, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, однак прагнучи самовиразитися таким чином у зухвальстві, неповазі до суспільства, тобто показати свою зневагу до існуючих, загальноприйнятих правил і норм поведінки у суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, ОСОБА_7 наніс декілька ударів руками в голову потерпілого, в наслідок потерпілий впав на підлогу, а ОСОБА_8 дістав з кишені куртки, одягненої на ньому предмет, схожий на травматичний пістолет для його демонстрації з метою недопущення зупинення їхніх протиправних дій, після чого сторонні особи почали намагатися зупинити бійку, серед яких була ОСОБА_10 , яку також повалили на підлогу. Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_8 , побачив раніше не відомого йому чоловіка, а саме оперуповноваженого СКП ВП №7 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_11 , який проходячи повз, намагався зупинити бійку, в свою чергу, ОСОБА_8 з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, супроводжуючи свої дії з особливою зухвалістю, що виразилось у зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих правил поведінки і моральності в громадських місцях, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, однак прагнучи самовиразитися таким чином у зухвальстві, неповазі до суспільства, тобто показати свою зневагу до існуючих, загальноприйнятих правил і норм поведінки у суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, дістав з кишені куртки предмет схожий на пістолет ФОРТ-12Р (серія НОМЕР_2 ), продемонстрував його ОСОБА_11 , тим самим виразивши намір його застосування сторонній особі, яка проходила повз та перебувала у приміщенні ТРЦ «TERRA» за адресою: м. Дніпро, вул. Панікахи 15, в цей час оперуповноважений СКП ВП 7 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_11 з метою зупинення протиправних дій, представився та пред`явив своє службове посвідчення працівника поліції, після чого ОСОБА_8 сховав пістолет до кишені своєї куртки та був затриманий разом із ОСОБА_7 .

08 березня 2024 року ОСОБА_7 було затримано в порядку ст.208 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст.208 КПК України слідчим було проведено обшук ОСОБА_7 , в ході якого було виявлено та вилучено: Iphone 14 ProMax imei НОМЕР_1 який поміщено до с.п. PSP1085879, предмет схожий на складний ніж до с.п. War 1505565; 3630 (три тисячі шістсот тридцять) гривень та зв`язка ключів до с.п. PSP 1085877.

Вилучене майно може містити на собі сліди, які слугують доказом вини причетних осіб до вчинення вказаного кримінального правопорушення.

З урахуванням викладеного, з метою забезпечення збереження речових доказів та досягнення дієвості, виникла необхідність у вжитті заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді накладення арешту на вищевказані речі у вигляді позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування ними.

На підставі викладеного, слідчий просить накласти арешт на вищевказане тимчасово вилучено майно, з метою забезпечення збереження речових доказів.

В судовому засіданні слідчий підтримав клопотання, підтвердив доводи, викладені у ньому та просив задовольнити клопотання у повному обсязі.

Представник власника майна в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, надав суду письмові заперечення, які досліджені судом та долучені до матеріалів справи та пояснив, що вилучене майно не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберегли на собі його слідів, не було об`єктом кримінального правопорушення та жодним чином бути використані як докази у даному кримінальному провадженні. Просив відмовити у задоволенні клопотання.

Вивчивши клопотання, вислухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши надані слідчим матеріали кримінального провадження, суд виходить з наступного.

Так, слідчим суддею встановлено, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області перебувають матеріали досудового розслідування № 0000260, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.03.2024 з попередньою правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч.4 ст. 296 КК України.

08 березня 2024 року ОСОБА_7 було затримано в порядку ст.208 КПК України.

Відповідно до протоколу затримання від 08.03.2024, 08.03.2024, відповідно до ч.3 ст.208 КПК України слідчим було проведено обшук ОСОБА_7 , в ході якого було виявлено та вилучено: Iphone 14 ProMax imei НОМЕР_1 який поміщено до с.п. PSP1085879, предмет схожий на складний ніж до с.п. War 1505565; 3630 (три тисячі шістсот тридцять) гривень та зв`язка ключів до с.п. PSP 1085877.

Відповідно до копії постанови старшого слідчого ВП №7 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області від 09.03.2024, вищевказане майно визнане речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Згідно положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі "Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх не застосування при зведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до положень ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчий суддя враховує обставини, зазначені у клопотанні та правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні та в межах якого подано клопотання, та приймає до уваги, що органом досудового розслідування доведено, що вилучене майно, а саме: предмет схожий на складний ніж поміщений до с.п. War 1505565, містить відомості, які мають значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України та може бути використаним як доказ обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Також суд враховує наведені в клопотанні правові підстави для арешту майна, зокрема відповідність майна критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а також доведеність мети застосування арешту майна, а саме збереження речових доказів, розумність та співрозмірність обмеження права власності, необхідність виконання завдань у даному кримінальному провадженні.

Метою накладення арешту у поданому клопотанні орган досудового розслідування зазначив, зокрема, забезпечення збереження речових доказів.

Статтею 100 КПК України передбачено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч. 2, 3 ст.170КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним ч.1 ст. 98 КПК України.

Отже, з огляду на положення ч.2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

При накладенні арешту на вилучене майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

При вирішення питання про можливість накладення арешту на майно, слідчий суддя виходить з того, що матеріали клопотання про арешт майна свідчать про відповідність вилученого під час обшуку майна ознакам речових доказів, а саме: предмет схожий на складний ніж поміщений до с.п. War 1505565, містить відомості, які мають значення для забезпечення даного кримінального провадження, може містити інформацію щодо обставин вчинення злочину, яке має значення для цього кримінального провадження і ці обставини стануть предметом перевірки під час досудового розслідування.

Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України, не може бути арештованим майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Також, слідчий суддя звертає увагу на те, що слідчий суддя на цій стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно.

На думку слідчого судді, вимоги клопотання, на цьому етапі досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

На підставі вищевикладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання в частині накладення арешту на предмет схожий на складний ніж поміщений до с.п. War 1505565, підлягає задоволенню, оскільки зазначені предмети містять відомості, які мають значення для забезпечення даного кримінального провадження, може містити інформацію щодо обставин вчинення злочину, яке має значення для цього кримінального провадження і ці обставини стануть предметом перевірки під час досудового розслідування.

Що стосується вимог клопотання про накладення арешту на Iphone 14 ProMax imei НОМЕР_1 , який поміщено до с.п. PSP1085879, грошові кошти в розмірі 3630 (три тисячі шістсот тридцять) гривень, зв`язку ключів, поміщену до с.п. PSP 1085877, то слідчий суддя виходить з наступного.

Як вбачається з клопотання, слідчий просить накласти арешт на вищевказане майно з метою забезпечення збереження речових доказів, проте належним чином не обґрунтовує те, що вказане майно відповідає критеріям, зазначеним в статті 98 КПК України.

В той же час слідчий не конкретизує, яким саме ознакам речового доказу відповідає вищезазначений мобільний телефон, грошові кошти та ключі та наявність яких саме обставини, що підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, передбачені статтею 91 КПК України, сторона обвинувачення має намір доводити за допомогою цих речових доказів, з огляду на об`єктивну сторону кримінальних правопорушень, які розслідуються у межах цього кримінального провадження.

Крім того, слідчим в клопотанні не конкретизовано для чого саме необхідно арештувати вказане майно та утримувати його у органу досудового розслідування (проведення експертних досліджень, проведення слідчих дій тощо). Зі змісту клопотання вбачається, що воно складається з викладення змісту фактичних обставин кримінального правопорушення (фабули), встановлених органом досудового розслідування та посилань на положення КПК України без належного обґрунтування співвідношення вказаних положень процесуального закону з фактичними обставинами цього кримінального провадження, крім того, не вказано які відомості може містити вказане майно і яким чином воно може бути використано як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

З урахуванням викладених обставин, слідчий суддя вважає за необхідне в задоволенні клопотання в частині накладення арешту на Iphone 14 ProMax imei НОМЕР_1 , який поміщено до с.п. PSP1085879, грошові кошти в розмірі 3630 (три тисячі шістсот тридцять) гривень, зв`язку ключів, поміщену до с.п. PSP 1085877, відмовити за необгрунтованістю.

Керуючись ст. 7, 110, 131, 132, 167-168, 170-173, 175, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт у кримінальному провадженні внесеному 08.03.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000260, на майно вилучене в ході затримання ОСОБА_7 в порядку ст. 208 КПК України, а саме: предмет схожий на складний ніж поміщений до с.п. War 1505565, заборонивши володіння, користування та розпорядження вищевказаним майном, до скасування арешту у встановленому КПК України порядку.

В задоволенні решти вимог клопотання відмовити.

Тимчасово вилучене майно Iphone 14 ProMax imei НОМЕР_1 , який поміщено до с.п. PSP1085879, грошові кошти в розмірі 3630 (три тисячі шістсот тридцять) гривень, зв`язку ключів, поміщену до с.п. PSP 1085877 повернути власнику ОСОБА_7 .

Копію ухвали негайно вручити слідчому, прокурору та іншим заінтересованим особам.

Ухвала підлягає негайному виконанню слідчим, прокурором.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду в термін 5 днів з моменту її проголошення. Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1