Справа № 333/500/24
Провадження 1-кс/333/1539/24
УХВАЛА

22 травня 2024 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя заяву ОСОБА_3 про відвід слідчої судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_4 , -

ВСТАНОВИВ:

20.05.2024 року в провадження судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 надійшла заява ОСОБА_3 про відвід слідчої судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_4 .

Вказана заява обґрунтована таким.

У провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя перебуває її скарга, подана у порядку п.7 ч.1 ст.303 КПК України на рішення слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Запоріжжі) ТУ ДБР, розташоване у м. Мелітополі, про відмову у задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій (справа № 333/500/24, провадження № 1-кс/333/354/24).

Розгляд даної скарги по суті одноособово здійснює слідчий суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_4 , до повноважень якої належить здійснення у порядку, передбаченому законом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування. Натомість, слідчим суддею ОСОБА_4 , так само як і керівництвом Запорізької обласної державної адміністрації та слідчим ТУ ДБР умисно, а можливо і спільно вчиняються дії щодо непоновлення її конституційних прав вже тривалий час, що є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

ОСОБА_3 вважає, що суддя ОСОБА_4 не може брати подальшу участь у розгляді вказаної справи та підлягає відводу на підставі п.п. 3,4 ст.75 КПК України через те, що вона особисто або її близькі родичі чи члени її сім`ї, які можливо мають відношення до Запорізької обласної державної адміністрації або ТУ ДБР, заінтересовані в результатах цього провадження, а також через інші обставини, які викликають сумнів у її неупередженості.

Суддею ОСОБА_4 порушені вимоги, передбачені ч.2 ст.306 КПК України, відповідно до якої скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування розглядаються не пізніше сімдесяти двох годин з моменту надходження відповідної скарги.

Її скарга 16.01.2024 року прийнята до розгляду слідчим суддею ОСОБА_4 , однак станом на 20.05.2024 року так і не розглянута.

У зв`язку із цим, нею 26.03.2024 року вже подавалась заява про відвід судді ОСОБА_4 , однак у її задоволенні слідчим суддею Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_5 відмовлено. Під час цього розгляду, судді ОСОБА_4 запропоновано надати пояснення, на що нею було тільки зазначено, що підстав для задоволення відводу вона не вбачає.

Поважних причин тривалого розгляду моєї скарги суддею ОСОБА_4 через її особливу складність або великий обсяг документів, так само як і надмірну завантаженість судді чи перебуванням у тривалій відпустці або лікарняному не встановлено.

За виниклих обставин ОСОБА_3 вважає, що при розгляді її скарги слідчим суддею ОСОБА_4 у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості та зацікавленості останньої, тому просить і задовольнити її заяву про відвід судді.

Заявник ОСОБА_3 до суду не з`явилася, надала заяву, в якій просить слідчого суддю розглянути заяву про відвід судді ОСОБА_4 без її участі.

Суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_4 надала заяву, в якій просила розглядати заяву ОСОБА_3 про відвід без її участі.

Вивчивши заяву про відвід та додатки до неї, дослідивши матеріали кримінальної справи №333/500/24, провадження №1-кс/333/354/24, що була витребувана у судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_4 , суд дійшов до такого.

Встановлено, що 16.01.2024 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла скарга ОСОБА_3 на рішення слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Запоріжжі) ТУ ДБР, розташоване у м. Мелітополі, про відмову у задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій.

Ухвалою слідчої судді ОСОБА_4 від 06.05.2024 року скаргу ОСОБА_6 на рішення слідчого ТУ ДБР, розташоване у м. Мелітополі від 08.01.2024 року про часткову відмову у задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій по кримінальному провадженню №0000649, відомості про яке внесені до ЄРДР 26.08.2023 року задоволено частково, а саме: зобов`язано слідчого ТУ ДБР, розташоване у м. Мелітополі ОСОБА_7 здійснити тимчасовий доступ до усіх документів щодо виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 11.07.2022 року у справі №280/6459/21, що зберігаються в Запорізькій обласній державній адміністрації.

У своїй заяві ОСОБА_3 , обґрунтовуючи підстави для відводу слідчої судді ОСОБА_4 вказує, що остання без поважних причин тривалий час не розглядала її скаргу, що викликає сумнів у її неупередженості та свідчить про певну зацікавленість судді.

Положеннями ст.ст. 75, 76 КПК України визначено підстави відводу судді.

Однією з процесуальних гарантій реалізації завдань кримінального судочинства і ухвалення законних та обґрунтованих рішень у кримінальних провадженнях є інститут відводу судді, що має на меті відсторонення від участі у справі суддів, щодо неупередженості яких є сумніви.

Стандарт безсторонності ґрунтується насамперед на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово "неупереджений" передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції "неупередженість" ("безсторонність") судді", а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Так, у справі «П`єрсак проти Бельгії» ЄСПЛ висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, її відсутність або, навпаки, наявність може бути перевірено різноманітними способами. У даному контексті, на думку ЄСПЛ, можна провести розмежування між суб`єктивним підходом, який відображає особисте переконання даного судді у конкретній справі, та об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу. Таким чином, на основі вищезазначеного, слід зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспекти.

Усталена практика Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:

"об`єктивним критерієм", який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

"суб`єктивним критерієм", який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки, як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі, тощо).

Суд підкреслює, що не можуть бути підставою для відводу суддів заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Надаючи оцінку обґрунтованості заяви про відвід суддів, суд бере до уваги те, що окрім переліку обставин, які є безумовними підставами для відводу судді, у процесуальному законі також зазначені й виняткові випадки, за яких заявлення відводу зазвичай не може бути підставою для застосування цього процесуального інституту.

Тобто, особа, яка заявляє відвід судді, повинна довести на підставі доказів факт зацікавленості та неупередженості судді у розгляді справи, зважаючи на дію презумпції особистої неупередженості судді, яка діє до тих пір поки не доведено інше.

Як зазначено вище, підставою, яка викликає сумнів в об`єктивності та неупередженості слідчої судді у ОСОБА_3 є факт не розгляду її скарги на рішення слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Запоріжжі) ТУ ДБР, розташоване у м. Мелітополі, про відмову у задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій.

Водночас, у судовому засіданні встановлено, що слідчий суддя ОСОБА_4 06.05.2024 року розглянула скаргу ОСОБА_3 і частково її задовольнила.

Таким чином, заявлений відвід слідчій судді ОСОБА_4 не містить належних та підтверджених даних, які б свідчили про наявність підстав відводу, та інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості та зацікавленості судді, що передбачені КПК України. Аналіз доводів заяви про відвід слідчої судді ґрунтується на суб`єктивних переконаннях ОСОБА_3 та не містить підстав відводу, передбачених ст. ст. 75, 76 КПК України.

За таких обставин заява про відвід судді задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 75, 76, 80-81, 321, 376, 392 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_3 про відвід слідчої судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_4 відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 27.05.2024 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1