печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2023 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , представника власника майна - адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №90000196, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва в рамках кримінального провадження №0000196 в порядку ст. 174 КПК України із клопотанням про скасування арешту з майна, що належить ОСОБА_4 , який накладений ухвалою слідчого судді від 01.06.2023 у справі № 757/20202/23-к, а саме на: квартиру АДРЕСА_1 , в тому числі житловою площею 20,4 кв. м. в будинку АДРЕСА_2 ..

Обґрунтовуючи клопотання, адвокат зазначає, що ухвала мотивована тим, що у вказаному кримінальному провадженні повідомлено про підозру ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 206-2 КК України. Прокурор стверджує, що під час здійснення протиправної діяльності ОСОБА_5 , з метою ухилення від відповідальності та приховання своїх реальних статків, конспірації своїх дій, здійснював купівлю та реєстрацію нерухомого майна, зокрема на колишню дружину ОСОБА_4 (попереднє прізвище Мізрах).

На даний час вищевказана квартира перебуває під арештом більше трьох місяців. Органом досудового розслідування не наведено доказів, які б свідчили, що таке майно має хоч якесь відношення до розслідуваного кримінального провадження.

Вважає, що вказаний арешт накладений необґрунтовано та в застосуванні арешту вищевказаного майна відпала об`єктивна потреба, оскільки підозрюваний ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3, що унеможливлює його притягнення до відповідальності, застосування заходів конфіскації та задоволення цивільного позову за рахунок арештованого майна. Наведене підтверджується копією свідоцтва про смерть від 30.08.2023.

Щодо необґрунтованого накладення арешту зазначає, що ОСОБА_4 є приватним підприємцем та отримує легальний дохід від підприємницької діяльності, що вказує на її фінансову незалежність.

Окрім того, арештована квартира передана у власність ОСОБА_4 в подарунок від її матері ОСОБА_6 на підставі договору дарування від 18.08.2022. В свою чергу, ОСОБА_6 придбала право власності на вказану квартиру через участь у Фонді фінансування будівництва, що підтверджується долученими матеріалами.

3 наведеного вбачається, що придбання вказаної квартири не має відношення до обставин кримінального провадження та дій ОСОБА_5 , а тому арешт на вказану квартиру накладено необґрунтовано.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 клопотання підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Окрім того, адвокат зазначив, що слідчий, обґрунтовуючи клопотання про накладення арешту, зазначив, що відносно ОСОБА_4 на момент накладення арешту було сім виконавчих проваджень, що піддавало сумніву те, що вона мала змогу самостійно придбати арештовану квартиру.

Прокурор та слідчий в судове засідання не з?явились. Офіс Генерального прокурора та Головне слідче управління Національної поліції України про місце дату та час розгляду справи повідомленні завчасно та належним чином, шляхом надсилання повідомлень на електронні адреси вказаних установ (відповідно до довідки з електронного документообігу суду вбачається, що повідомлення доставлені 06.11.2023), жодних заяв та заперечень на вказане клопотання на адресу суду не надходило.

З урахуванням принципу диспозитивності кримінального провадження, положень ч. 2 ст. 174 КПК України, слідчий суддя вважає можливим розглянути клопотання у відсутність прокурора та слідчого, на підставі наявних матеріалів.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання та долучені в його обґрунтування матеріали, надходить наступного висновку.

Як вбачається з клопотання, ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.06.2023 у справі № 757/20202/23-к в межах кримінального провадження №0000196 від 30.07.2022 накладено арешт на квартиру АДРЕСА_3 .

Ухвала мотивована тим, що у вказаному кримінальному провадженні повідомлено про підозру ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 206-2 КК України. Прокурор, посилаючись на відповідь на доручення ДСР Національної поліції України, стверджує, що під час здійснення протиправної діяльності, ОСОБА_5 з метою ухилення від відповідальності та приховання своїх реальних статків, конспірації своїх дій здійснював купівлю та реєстрацію нерухомого майна, зокрема на колишню дружину ОСОБА_4 (попереднє прізвище Мізрах).

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Правові підстави для накладення арешту на майно визначені ст. 170 КПК України.

Так, з наданих матеріалів слідчий суддя встановив, що відповідно до договору про участь у фонді фінансування будівництва № А 7/19-2/17 від 28.11.2017 ОСОБА_6 проінвестувала будівництво квартири за адресою: АДРЕСА_4 . Вказане підтверджується Свідоцтвом про участь у Фонді фінансування будівництва № 26 від 18.05.2018 та Довідкою про право довірителя на набуття у власність об?єкта інвестування № 269 від 04.07.2018 (набуття ОСОБА_6 квартири АДРЕСА_1 , в тому числі житловою площею 20,4 кв. м. в будинку АДРЕСА_2 .

В подальшому, Договором дарування від 18.08.2022 ОСОБА_6 передала у власність (подарувала) ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 , в тому числі житловою площею 20,4 кв. м. в будинку АДРЕСА_2 . Вказане підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Так, слідчий суддя враховує, що відповідно до Свідоцтва про розірвання шлюбу Серія НОМЕР_1 від 24.11.2009, шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 розірвано у 2005 році.

Статтями 7, 16 КПК України визначено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно положень статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series A N 296-A, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягнути (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Слідчий суддя в даному випадку враховує вимоги ч. 3 ст. 132, ч. 3 ст. 174 КПК України та виходить з принципу змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Як вбачається із клопотання, арешт на квартиру накладений, оскільки орган досудового розслідування вважав, що квартира придбана саме підозрюваним ОСОБА_5 , який 30.07.2023 помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серія 1-БК № 662024

Натомість, вказана версія спростовується дослідженими документами, на підставі яких слідчий суддя дійшов висновку, що ОСОБА_4 є добросовісним власником.

Таким чином, на підставі встановлених обставин, слідчий суддя доходить висновку, що наразі відсутні будь-які підстави, передбачені ч. 2 ст. 170 КПК України для подальшого арешту майна.

В свою чергу, прокурор та слідчий в судове засідання не з?явились, жодних даних, які б обґрунтовували подальше застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження, слідчому судді не надали.

Отже, враховуючи викладене, позбавлення добросовісного власника майна, можливості розпоряджатися власністю, як захід забезпечення кримінального провадження, суперечить змісту ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки у цьому кримінальному провадженні відсутні підстави, які б виправдовували втручання держави у право ОСОБА_4 мирно володіти своїм майном у контексті забезпечення «справедливого балансу» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту прав конкретної особи. Ураховуючи викладене, суд убачає наявність підстав для задоволення клопотання адвоката ОСОБА_3 , поданого в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-174, 309, 392 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01.06.2023 у справі №757/20202/23-к, на квартиру АДРЕСА_5 , що належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1