ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1569/24 Справа № 209/904/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_8 (у режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , подану на ухвалу Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 березня 2024 року про продовження строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України ОСОБА_7 строком до 23 травня 2024 року,

встановила:

В провадженні Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

Матеріалами справи встановлено, що 02 січня 2023 року приблизно о 19 годині 40 хвилин ОСОБА_7 , достовірно знаючи про ведення на території України режиму воєнного стану, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_1 , попередньо вступивши у злочинну змову із раніше знайомим йому ОСОБА_9 підбігли ззаду до невідомого обом чоловіка ОСОБА_10 , після чого ОСОБА_7 завдав удару своєю рукою в обличчя ОСОБА_10 , внаслідок чого останній втратив рівновагу та похитнувся. Після чого ОСОБА_9 своєю правою рукою схопив потерпілого за шию та утримував останнього придушуючи його. В цей час ОСОБА_7 наніс ногою один удар по лівій нозі потерпілого, завдавши останньому тілесні ушкодження, що відносяться до середнього ступеню тяжкості. Користуючись тим, що потерпілий впав та не може завадити їх діям ОСОБА_7 та ОСОБА_9 заволоділи майном потерпілого, завдавши останньому майнову шкоду на загальну суму 1157 гривень. Після чого ОСОБА_7 та ОСОБА_9 з місця злочину зникли та розпорядились викраденим майном на власний розсуд.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.4 ст.187 КК України за ознаками нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, вчиненому в умовах воєнного стану.

Під час судового засідання ухвалою Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 березня 2024 року продовжено строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 строком до 23 травня 2024 року.

Мотивуючи прийняте рішення, суд зазначив, що ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, вчиненого під час дії воєнного стану із застосуванням насильства, побоюючись покарання у разі доведеності вини може переховуватись від суду та перешкоджав досудовому розслідуванню впливаючи на свідка ОСОБА_11 , що свідчить про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого.

Суд вважав такими, що продовжують існувати ризики, передбачені п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України.

Згідно п.1 ч.4 ст.183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. 177 та 178 КПК України, оскільки кримінальне правопорушення вчинено із застосуванням насильства суд вважав за потрібне розмір застави не визначати.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, відповідно до змісту якої просить ухвалу Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 березня 2024 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід із тримання під вартою на інший альтернативний запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 .

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та таким, що прийнято з істотним порушенням норм кримінального процесуального закону.

Захисник наголошує, що судом, при розгляді клопотання про продовження раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 не з`ясував та не наведено переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки його підзахисного та запобігти встановленим судом ризикам.

Крім того, судом у постановленій ухвалі не обґрунтовано та невмотивовано рішення про продовження строку тримання під вартою. Висновок суду про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 іншого більш м`якого запобіжного заходу не аргументований переконливими обставинами, носить формальний характер, здебільшого посилаючись на тяжкість злочинів.

Також, захисник вказує, що обвинувачений ОСОБА_7 має постійне місце реєстрації, міцні соціальні зв`язки та двох неповнолітніх дітей, що свідчить про можливість обрання щодо останнього більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали доводи поданої стороною захисту апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту та просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи захисниці про відсутність підстав для продовження строку тримання під вартою, апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, суд повинен був з`ясувати та з`ясував всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно вважав доведеними ризики, для запобігання яким продовження строку тримання обвинуваченого під вартою є доцільним з огляду на наступне.

Суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, можливості переховування обвинуваченого ОСОБА_7 від суду, а також здійснення ним впливу на свідків у даному кримінальному провадженні.

Так, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна, а тому розуміючи можливе застосування тяжкого покарання, у разі визнання його винуватим у вчиненні злочинів, останній може переховуватися від суду.

При цьому, апеляційний суд враховує, що тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні злочинів, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

Як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує, ведення в Україні воєнного стану через агресію Російської Федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, на застосуванні якого наполягає захисник.

Крім того, доведено продовження існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризику незаконного впливу підозрюваного на свідків у даному кримінальному провадженні. В разі здійснення на них впливу з боку підозрюваного ОСОБА_7 останні можуть змінити свої покази, чим ввести орган досудового розслідування в оману та перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні.

Апеляційний суд наголошує, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом. Таким чином, ризик незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні підтверджується тим, що судовий розгляд справи ще триває, що підтверджує факт того, що ОСОБА_12 шляхом вмовлянь або погроз, з метою зміни їх показів задля уникнення кримінальної відповідальності може здійснювати вплив на свідків у даному кримінальному провадженні..

Не спростовують правильності висновків суду й відомості про особу обвинуваченого, який має певні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, оскільки зазначені обставини існували і на момент вчинення інкримінованих йому злочинів, однак не стали тими стримуючими факторами, які б могли запобігти їх вчиненню.

Колегією суддів не встановлено переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_12 під вартою та в судовому засіданні апеляційного суду стороною захисту не доведені.

Апеляційний суд, також, не вбачає й підстав для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_12 будь-якого іншого більш м`якого запобіжного заходу, зокрема і домашнього арешту, на чому наполягає сторона захисту.

Колегія суддів вважає, що на даному етапі кримінального провадження обвинувачення обґрунтоване достатньою мірою для продовження строку раніше обраного запобіжного заходу.

Також судом першої інстанції були враховані положення п.1 ч.4 ст.183 КПК, та обґрунтовано прийнято рішення про недоцільність у даному випадку визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, оскільки ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину вчиненого із застосуванням насильства.

Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_12 строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги захисника в цій частині спростовуються змістом самої ухвали, а тому є неприйнятними.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 березня 2024 року, якою продовжено строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України ОСОБА_7 строком до 23 травня 2024 року - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4