ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2024 року про закриття кримінального провадження № 0002364 у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності стосовно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Булахівка Павлоградського району, проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 350 Кримінального кодексу України,

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Булахівка Павлоградського району, проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 350 Кримінального кодексу України,

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Булахівка Павлоградського району, проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 350 Кримінального кодексу України (далі КК),

за участю:

прокурора ОСОБА_10

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8

ОСОБА_9

захисника ОСОБА_6

представника потерпілого ОСОБА_11

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2024 року ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 350 КК у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрито.

Цивільний позов, заявлений ОСОБА_12 , ОСОБА_13 до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок кримінального правопорушення, залишено без розгляду.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції зазначив, що згідно зі ст. 49 КК, з урахуванням особливостей дії закону в часі, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Умовою звільнення особи від кримінальної відповідальності є сплив певного проміжку часу.

Згідно з пред`явленим ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , кожному окремо обвинувачення, вчинене ними кримінальне правопорушення відноситься до категорії середньої тяжкості, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до п`яти років. Період вчинення кримінального правопорушення 09 серпня 2014 року.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , кожного окремо, слід звільнити від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності за ч. 2 ст. 350 КК, так як з дня вчинення ними злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду скасувати з підставі істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та просить призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Захисник наводить доводи, зміст яких зводиться до того, що захисник не погоджується з формулюванням, викладеним в мотивувальній частині оскарженої ухвали, вважає його таким, що підтверджує винуватість обвинувачених, в той час, як при закритті кримінального провадження у зв`язку з закінченням строків давності винуватість осіб не встановлюється. Обвинувачені повністю заперечували свою винуватість у пред`явленому обвинуваченні, проте заявили клопотання про закриття кримінального провадження через те, що провадження триває більше 10 років, чим порушується їх право на справедливий суд.

Крім того, захисник зазначає, що письмовий текст оскарженої ухвали істотно відрізняється від оголошеного в судовому засіданні, що на його думку, свідчить про постановлення двох судових рішень, що ж грубим порушенням вимог процесуального закону. Крім того, зазначає, що під час судового розгляду було змінено обвинувачення і дії обвинувачених були перекваліфіковані на ч. 1 ст. 125 КК, однак вказане залишилось поза увагою суду, який закрив кримінальне провадження за ч. 2 ст. 350 КК.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні захисник та обвинувачені підтримали апеляційну скаргу захисника та з підстав, зазначених в скарзі, просили її задовольнити, ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В судовому засіданні прокурор та представник потерпілого заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника та просили залишити її без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Потерпілий до апеляційного суду не з`явився про час і дату судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки та про відкладення судового засідання заяв не подавав, що відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК не перешкоджає апеляційному перегляду без його участі.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

В апеляційній скарзі захисник посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме, що текст оголошеного судового рішення в судовому засіданні істотно відрізняється від письмового тексту ухвали, який міститься в матеріалах справи. Також, на думку захисника, суд виклав мотивувальну частину ухвали таким чином, що фактично встановив вину обвинувачених в ухвалі про закриття кримінального провадження, чим порушив презумпцію невинуватості. Крім того, захисник стверджував, що в ході судового розгляду прокурор змінив обвинувачення і дії обвинувачених були перекваліфіковані на ч. 1 ст. 125 КК, однак вказане залишилось поза увагою суду, який закрив кримінальне провадження за ч. 2 ст. 350 КК.

Перевіривши вищезазначені доводи апеляційної скарги захисника, суд апеляційної інстанції вважає їх частково обґрунтованими з огляду на наступне.

В провадженні Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуло кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 згідно з яким вчинене ними кримінальне правопорушення відноситься до категорії середньої тяжкості, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до п`яти років. Період вчинення кримінального правопорушення 09.08.2014.

Згідно до 49 КК, з врахування особливостей дії закону в часі, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , кожного окремо, слід звільнити від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності за ч. 2 ст. 350 КК, так як з дня вчинення ними злочину минуло п`ять років.

За змістом статті 285 КПК особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Особі, яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення.

Згідно з частинами 1, 4 ст. 286 КПК звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом. Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Визначені у статті 49 КК строки давності за змістом становлять проміжки часу, у разі спливу яких з моменту вчинення кримінального правопорушення до набрання вироком законної сили особа звільняється від кримінальної відповідальності. Передбачаючи в цих випадках відмову держави від застосування заходів кримінальної репресії, законодавець виходить із того, що з плином часу вчинене в далекому минулому діяння перестає бути показником соціальної небезпечності особи, а тривала законослухняна поведінка людини в подальшому свідчить про її виправлення. В цьому разі притягнення особи до кримінальної відповідальності не узгоджується з принципом гуманізму та є недоцільним (п. 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2023 року у справі 735/1121/20 ).

Строк давності це передбачений ст. 49 КК певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення, що визначено в обвинувальному акті та встановлено судом, і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою для звільнення особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Умовами для звільнення особи від кримінальної відповідальності із зазначених вище підстав є: (1) якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули зазначені у ч. 1 ст. 49 КК України диференційовані строки давності; (2) якщо протягом вказаних строків особа не вчинила нового злочину, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років (перебіг давності не перерваний); (3) особа не ухилялася від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупинявся); (4) законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.

Відповідно до правового висновку щодо застосування норм матеріального та процесуального закону, викладеного в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 06 грудня 2021 року у справі № 521/8873/18, за змістом п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, частинами 1, 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК суди першої та апеляційної інстанцій мають обов`язок відповідно роз`яснити особі, яка притягується до кримінальної відповідальності те, що на момент судового розгляду чи апеляційного перегляду закінчились строки давності притягнення цієї особи до кримінальної відповідальності, що є правовою підставою, передбаченою ст. 49 КК, для звільнення особи від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому КПК, і таке звільнення є підставою для закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, а також право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави та наслідки такого заперечення.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 КК строків і відсутність обставин, що порушують їх перебіг (ч. 2 - 4 ст. 49 КК).

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є виключно згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

З вказаного слідує, що суд відповідно до ст. 285 КПК мав роз`яснити обвинуваченим суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави, яка не є реабілітуючою, а також правові наслідки закриття кримінального провадження з цих підстав, враховуючи, що позиція захисту у цьому кримінальному провадженні зводилась до заперечення винуватості обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 ..

Тільки у разі якщо обвинувачені, щодо яких передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, розуміють значення нереабілітуючої підстави для закриття кримінального провадження та відповідні правові наслідки суд може закрити кримінальне провадження з цих підстав.

В судовому засіданні суд з`ясував чи підтримують обвинувачені клопотання захисника про закриття кримінального провадження, які хоча і підтримали його, проте суд не роз`яснив їм наслідки закриття кримінального провадження з такої підстави, а також не роз`яснив зміст поняття нереабілітуюча підстава закриття кримінального провадження та її правові наслідки, зокрема преюдиційність обставин для цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена ухвала суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Крім того, перевіривши текст оскарженої ухвали та технічну фіксацію судового засідання за 09.02.2024, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів захисника в апеляційній скарзі, що в судовому засіданні від 09.02.2024 за результатами розгляду клопотання захисника суд, не скориставшись процесуальною можливістю оголосити резолютивну частину в порядку ч. 2 ст. 376 КПК, оголосив повний текст судового рішення, зміст якого дійсно істотно відрізняється від письмового тексту оскарженої ухвали, який міститься в матеріалах справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Вказані порушення вимог кримінального процесуального закону перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що в даному випадку є підставою для його скасування.

В той же час апеляційний суд не погоджується з доводами захисника про порушення судом першої інстанції, яке на його думку проявилось, в тому, що суд розглядав обвинувачення за ч. 1 ст. 125 КК, а провадження закрив за ч. 2 ст. 350 КК. Так в ході судового розгляду дійсно було змінено обвинувачення з ч. 2 ст. 350 КК на ч. 1 ст. 125 КК, але таке процесуальне рішення було прийнято прокурором під час судового розгляду у попередньому складі суду. Після заміни складу суду та, за клопотанням учасників, здійснення судового розгляду спочатку, суд у новому складі мав розглядати саме первинне обвинувачення за ч. 2 ст. 350 КК, у зв`язку з чим в цій частині порушення вимог кримінального процесуального закону відсутні.

Доводи захисника, що формулювання, викладене судом в мотивувальній частині ухвали підтверджує винуватість обвинувачених, в той час, як при закритті кримінального провадження у зв`язку з закінченням строків давності винуватість осіб не встановлюється, апеляційний суд вважає неприйнятними з огляду на наступне.

Як видно з ухвали суду, викладаючи фактичні обставини кримінального провадження, суд вказав: Органом досудового слідства встановлено..., що є допустимим при мотивуванні ухвали у разі закриття кримінального провадження з цих підстав. Далі суд встановив дату вчинення інкримінованого злочину згідно з пред`явленим обвинуваченням, його тяжкість відповідно до правової кваліфікації, зазначеної в обвинувальному акті, що є матеріально-правовими підставами для прийняття рішення про закриття кримінального провадження на підставі ст. 49 КК, як про це заявляв клопотання захисник та обвинуваченні.

Відповідно до усталеної позиції Верховного Суду звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч. 1 ст. 49 КК та за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення з підстав спливу строків давності (постанови Верховного Суду від 10 червня 2021 року, справа № 640/11750/17; від 25 лютого 2021 року, справа № 192/3301/16-к та інші).

Норми процесуального закону вказують на те, що суд повинен невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, якщо під час судового розгляду провадження, що надійшло до суду з обвинувальним актом, одна зі сторін цього провадження звернеться до суду з таким клопотанням, а отже, суд може звільнити особу від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності із закриттям провадження у справі як під час підготовчого судового засідання, так і під час розгляду справи по суті в загальному порядку, керуючись статтями 12, 49 КК (постанови Верховного Суду від 12 квітня 2023 року, справа № 522/20663/17; від 19 листопада 2019 року, справа № 345/2618/16-к; від 24 травня 2018 року, справа № 200/4664/14-к та інші).

Суд зазначає, що підстави для закриття кримінального провадження з огляду на спричинені ними юридичні наслідки для особи, стосовно якої відбувається таке закриття, в теорії права та правозастосовній практиці прийнято класифікувати як реабілітаційні та нереабілітаційні. Втім у національному юридичному регулюванні немає такої чіткої класифікації.

Колегія суддів, зауважує, що реабілітаційні підстави закриття кримінального провадження, передбачені в пунктами 1 - 3 частини 1 статті 284 КПК, а саме: встановлена відсутність події кримінального правопорушення; встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення; не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати; а також випадки, передбачені ч. 1 ст. 373 КПК - ухвалення виправдувального вироку у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу.

Всі види звільнення особи від кримінальної відповідальності, як ті, що передбачені в Загальній частині КК, так і ті, які передбачені в Особливій частині КК, відносяться до нереабілітуючих підстав закриття кримінального провадження.

Конституційний Суд України у справі за конституційною скаргою ОСОБА_14 щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України (справа щодо презумпції невинуватості) ухвалив рішення від 08 червня 2022 року № 3-р(II)/2022 у справі № 3-20/2021(40/21), яким визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), пункт 4 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі рішення КСУ) встановив невідповідність положень п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК у зв`язку з тим, що кримінальне провадження закривалось стосовно особи у зв`язку з декриміналізацією (нереабілітуючою підставою) без її згоди і законодавство не передбачало механізму, який дозволив би спростувати сумніви в невинуватості особи, для реалізації особою її права заперечувати проти закриття з цих підстав, постати перед судом і бути повністю реабілітанованою, чим порушувалась презумпція невинуватості та інші принципи права.

Порядок реалізації положень про декриміналізацію, як підстави для закриття кримінального провадження, передбаченої п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК в редакції до внесення змін Законом України Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо закриття кримінального провадження у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння № 2810-IX від 01.12.2022 був предметом розгляду Конституційного Суду України у вищезазначеній справі і, суд, враховуючи відсутність процесуальної можливості у особи щодо якої закрите кримінальне провадження з нереабілітуючої підстави постати перед судом та вимагати оцінки суду законності та обґрунтованості пред`явленого обвинувачення з метою своєї повної реабілітації, дійшов висновку, що таке законодавче регулювання порушує права такої особи та презумпцію невинуватості.

В подальшому Законом України Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо закриття кримінального провадження у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння законодавцем запроваджений процесуальний механізм вирішення вказаного питання.

На відміну від декриміналізації, як підстави для закриття кримінального провадження, передбаченої п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК в редакції до Закону № 2810-IX від 01.12.2022, закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільнення особи від кримінальної відповідальність (п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК), закон завжди передбачав механізм реабілітації особи, а саме законом заборонено звільняти особу від кримінальної відповідальності, зокрема і за ст. 49 КК, якщо вона проти цього заперечує, наприклад особа займає позицію, що вона не причетна до скоєння злочину, і у такому разі судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку за результатами якого суд може ухвалити виправдувальний вирок (повна реабілітація особи) або обвинувальний вирок, проте зі звільненням особи від кримінального покарання на підставі ч. 5 ст. 74 КК.

Водночас в постанові від 12 вересня 2022 року у справі № 203/241/17 Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду в абз. 20 23 розділу Мотиви суду сформулювала наступні висновки.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання, та у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, і за наявності згоди особи на її звільнення на підставі спливу строків давності, закрити кримінальне провадження, звільнивши таку особу від кримінальної відповідальності.

При цьому звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК є безумовним, оскільки приводом для нього є саме закінчення передбачених законом України про кримінальну відповідальність строків, наданих державі для доведення вини особи у вчиненні кримінального правопорушення та притягнення її до кримінальної відповідальності у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку.

Особа звільняється судом від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності незалежно від наявності чи відсутності факту примирення з потерпілим, відшкодування шкоди, щирого каяття тощо, тобто, по суті, від особи взагалі не вимагається визнання своєї винуватості шляхом здійснення будь-яких активних дій.

У цій справі звільнення обвинувачених від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК та закриття кримінального провадження здійснено з нереабілітуючих підстав, тому, наприклад, заміна формулювання у мотивувальній частині ухвали встановлено, що..., відповідно до обвинувального акта..., органом досудового розслідування встановлено.... не змінить правової природи та правових наслідків застосування інституту кримінального права, як звільнення від кримінальної відповідальності.

Обґрунтовуючи доводи, зміст яких зводить до порушення презумпції невинуватості, захисник покликається на рішення Європейського Суду з прав людини у справі Грабчук проти України від 26 вересня 2006 року, проте таке посилання на це рішення, хоча і є поширеним у судовій практиці під час оскарження судових рішень про закриття провадження по строкам давності, проте є помилковим і нерелевантним, виходячи з наступного.

Аналізуючи зміст вказаного рішення ЄСПЛ апеляційний суд наголошує на тому, що ЄСПЛ розглядав справу стосовно дотримання презумпції невинуватості заявниці. Скаргу в частині наявності ефективних засобів захисту визнано повністю необґрунтованою і відхилив її.

У цій справі ЄСПЛ ухвалив вказане рішення, де слідчий тричі закривав кримінальну справу, в тому числі із нереабілітуючих підстав, а саме у зв`язку з закінченням строку притягнення до кримінальної відповідальності.

Володимир-Волинський місцевий суд відхилив скаргу заявниці на рішення слідчого від 4 грудня 2000 року (остання постанова слідчого про закриття кримінальної справи). У рішенні суд, зокрема, зазначив таке: "Як вбачається з матеріалів кримінальної справи щодо ОСОБА_15 і постанови начальника слідчого відділення Володимир-Волинського МВ УМВСУ у Волинській області від 4 грудня 2000 року, в діяннях ОСОБА_15 вбачаються ознаки злочину, передбаченого ст. 167 Кримінального кодексу України, і що у вчиненні цього злочину вона визнавала себе винною.

Згідно із санкцією ст. 167 Кримінального кодексу України, що діяла в редакції протягом 1993-1994 років... за цей злочин могло бути призначено позбавлення волі на строк не більше двох років.

Згідно зі ст. 48 ч. 1 п. 2 Кримінального кодексу України особу не може бути притягнуто до кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину, за який згідно із законом може бути призначено позбавлення волі на строк не більше 2-х років, минуло три роки.

Згідно зі ст. 6 ч. 1 п. 3 кримінальну справу не може бути порушено, а порушена справа підлягає закриттю за закінченням строків давності.

Отже, при названих вище обставинах кримінальну справу щодо обвинувачення ОСОБА_15 за ст. 167 Кримінального кодексу України не може бути порушено у зв`язку із закінченням строків давності притягнення її до кримінальної відповідальності". Це рішення не було оскаржене.

Встановлюючи, що саме потягло порушення ч. 2 ст. 6 Конвенції, Суд зазначив: Дійсно, оголошення підозр стосовно невинуватості обвинуваченого є припустимим, доки, в результаті закінчення кримінальних проваджень, не було винесено рішення по суті справи (див. Sekanina, цитоване вище, п. 30). Суд зазначає, що у цій справі рішення про закриття кримінальної справи проти заявниці були сформульовані у термінах, які не залишають сумніву щодо погляду на те, що заявниця вчинила злочин. Зокрема, у рішенні від 4 грудня 2000 року (див. п. 17) слідчий використав слова: "в діях [заявниці] є склад злочину" та "моменту, коли [заявниця] вчинила злочин", а Володимир-Волинський суд зазначив, що в діяннях заявниці "вбачаються ознаки злочину, передбаченого ст. 167 Кримінального кодексу України".

Провадження у Володимир-Волинському суді, результатом якого стало рішення від 26 квітня 2001 року (див п. 19 рішення), не було кримінальним за суттю, і йому не вистачало ряду ключових елементів, які зазвичай характеризують судове кримінальне провадження. За цих обставин Суд вважає, що мотиви, використані слідчим та Володимир-Волинським судом, становлять порушення презумпції невинуватості пункт 45 рішення.

Фактично Володимир-Волинському суд розглядав скаргу заявниці на вже прийняте рішення слідчого в якому були зроблені висновки щодо її винуватості у вчиненні певного злочину, тоді як саме обвинувачення не було предметом судового розгляду.

У цій справі обвинувальний акт скерований до суду для розгляду по суті обвинувачення стосовно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , яке включає в себе всі ключові елементи та гарантії, які характеризують судове кримінальне провадження (презумпція невинуватості, змагальність сторін, обов`язок доведеності вини, оцінка доказів, встановлення судом фактичних обставин, які мають правове значення та ін.) і кримінальний процесуальний закон передбачає механізм забезпечення презумпції невинуватості для обвинувачених, по-перше це не заявляти клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності з підстав закінчення строків давності, а по-друге це заперечувати проти такого звільнення і наполягати на виправданні судом у разі заявлення такого клопотання іншим учасником кримінального провадження, зокрема і захисником. Однак суд має роз`яснити ці права і правові наслідки обвинуваченим.

Таким чином, порушень конституційних гарантій про які зазначає захисник в апеляційній скарзі, суд першої інстанції при використанні формулювань в тексті оскарженої ухвали не допустив та не порушив презумпцію невинуватості.

Принцип диспозитивності, що закріплений у п. 19 ч. 1 ст. 7, ст. 26 КПК, передбачає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, - це означає, що обрання тієї чи іншої лінії процесуальної поведінки залежить від вибору самого обвинуваченого, в тому числі і за порадою його захисника.

Суд апеляційної інстанції не може не зауважити на непослідовності правової позиції сторони захисту, яка з одного боку заявила клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку з закінченням строків давності, обґрунтовуючи зокрема й тим, що кримінальне провадження триває понад 10 років, це клопотання було задоволено судом в повному обсязі, а в подальшому захисник звернувся з апеляційною скаргою в якій поставив питання про призначення нового розгляду в суді першої інстанції, для проведення якого об`єктивно потрібен час і проводити судові засідання за обов`язкової участі обвинувачених.

Як вже було зазначено вище однією з умов для звільнення особи від кримінальної відповідальності із зазначених вище підстав є те, що особа не ухилялася від досудового слідства або суду у разі чого перебіг давності зупиняється (ч. 2 ст. 49 КК).

Згідно з висновком, який міститься в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2015 року № 5-1кс15, під ухиленням від слідства або суду з огляду на ст. 49 КК слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Особою, котра ухиляється від слідства або суду, визнається відома цим органам особа (що підтверджується матеріалами кримінальної справи) як така, що вчинила певний злочин і здійснила дії з метою переховування місця свого перебування від слідства або суду.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Таким чином, під час нового судового розгляду суду першої інстанції слід усунути виявлені порушення процесуального закону, роз`яснити обвинуваченим суть пред`явленого обвинувачення, право на звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК у зв`язку з закінченнями строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, роз`яснити правові наслідки звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав та, з урахуванням принципу диспозитивності та позиції сторони захисту, ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Керуючись статтями 284 - 288, 404, 405, 407 КПК, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2024 року стосовно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про звільнення від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 350 КК у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження з цих підстав скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4