Провадження № 11-кп/811/339/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Грабівниця Старосамбірського району Львівської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 5 лютого 2024 року про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення останнього від відбування покарання,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

вищевказаною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання в.о. начальника установи - начальника арештного дому Державної установи «Личаківська виправна колонія (№ 30)» ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання за вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18 жовтня 2021 року.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою, засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 5 лютого 2024 року та задовольнити клопотання Державної установи «Личаківська виправна колонія (№ 30)» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 від відбуття покарання.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує, що вироком Стрийського районного суду від 18 жовтня 2021 року його визнано винним та засуджено до двох років позбавлення волі. Після відбуття ним більше половини строку призначеного покарання, ДУ «ЛВК №30» на підставі ст. 81 КК України звернулася до Шевченківського районного суду з клопотанням про його умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання. Однак у задоволенні цього клопотання було відмовлено.

Зазначає, що з оскарженим рішенням не згоден, оскільки за період відбуття покарання в ДУ «Личаківська виправна колонія (№30)» своєю поведінкою він показав, що став на шлях виправлення. Саме тому отримання від адміністрації ДУ «ЛВК №30» два заохочення. Порушень режиму відбуття покарання він не допускав, тому не має жодного стягнення.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримав з мотивів, викладених у ній, та просив таку задовольнити.

Прокурор ОСОБА_7 проти задоволення апеляційних вимог заперечила, зазначивши, що такі не ґрунтуються на вимогах закону.

Заслухавши доповідача, позицію учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно зі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а згідно з ч. 3 ст. 81 КК України, умовне-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, зокрема, після фактичного відбуття засудженим не менше певного (зазначеного законом) строку покарання, призначеного судом.

За змістом даної норми умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, у тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним не є факт відбуття певної частини покарання, а факт доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

Поряд з тим, єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбування покарання. Під сумлінною поведінкою розуміється не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, а й прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин.

Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти постійну свідому участь в суспільно корисній праці, систематичне виконання і перевиконання виробничих завдань, якість виконання роботи, відсутність трудових порушень, прогулів, відмов від роботи, додержання правил охорони праці й техніки безпеки.

Рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому, суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно-корисної праці.

Судом першої інстанції при розгляді клопотання вказаних вище вимог закону дотримано в повній мірі.

Згідно з доданою до клопотання характеристикою, ОСОБА_6 по цій справі засуджений 18 жовтня 2021 року Стрийським міськрайонним судом Львівської області за ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 296, ч. 2 ст. 342, ч. 1 ст. 70 КК України на два роки позбавлення волі; йому зараховано термін попереднього ув`язнення з 31 травня 2019 року до 4 червня 2019 року включно з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі. За час відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_6 , перебуваючи з 31 жовтня 2022 року у Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№19)», порушень режиму відбування покарань не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався; адміністрацією установи не заохочувався. У Державну установу «Личаківська виправна колонія (№30)» ОСОБА_6 прибув 9 грудня 2022 року. По прибутті в установу працевлаштований не був, однак, після проведеної з ним профілактичної бесіди, передбаченої програмою індивідуальної роботи, почав брати активну участь у роботах з благоустрою установи. За час відбування покарання порушень вимог режиму відбування покарання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягався, адміністрацією установи три рази заохочувався. На профілактичному обліку установи не перебуває.

Крім цього, засудженим виконано програму «Подолання алкогольної залежності» та «Правова просвіта».

Дослідивши матеріали, що характеризують особу засудженого ОСОБА_6 , колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що до останнього не може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, адже до нього протягом усього часу відбування покарання заохочення застосовано лише тричі 7 квітня 2023 року, 7 липня 2023 року та 3 жовтня 2023 року. Водночас, ОСОБА_6 є неодноразово судимим, в тому числі за злочини проти життя та здоров`я особи, до такого вже застосовувалось умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, втім, після звільнення з місць позбавлення волі він продовжив вчиняти злочини.

На думку колегії суддів, проходження ОСОБА_6 програм диференційованого виховного впливу «Подолання алкогольної залежності» та «Правова просвіта» свідчить про те, що поведінка засудженого зазнає позитивних змін, однак станом на сьогодні підстави стверджувати, що останній дійсно став на шлях виправлення та довів вказаний факт, відсутні.

При цьому апеляційний суд враховує, що ОСОБА_6 , згідно з наданою характеристикою, легко піддається впливу кримінального та антисоціального оточення, має брак навичок управління власними емоціями, ризик вчинення ним повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній.

Також колегія суддів бере до уваги, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 23 серпня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання начальника Державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» про заміну засудженому ОСОБА_6 невідбутої частини покарання більш м`яким у виді виправних робіт, яка була залишена без змін судом апеляційної інстанції 20 листопада 2023 року. Відмовляючи у задоволенні цього клопотання, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, вказав, що засуджений не довів свого виправлення.

Як правильно зазначено місцевим судом, з часу, що минув після прийняття попереднього рішення, обставини не змінилися, тому відсутні підстави для висновку, що засуджений довів своє виправлення.

Покликання апелянта, що він за період відбуття покарання не допускав порушень режиму його відбуття, не може бути підставою для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_6 , адже засуджений, який відбуває покарання, згідно з вимогами ст. 9 КВК України, зобов`язаний, зокрема, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених; виконувати встановлені законодавством вимоги адміністрації органів і установ виконання покарань, уповноваженого органу з питань пробації.

Таким чином, поведінка ОСОБА_6 , за якої він не допускав порушень режиму відбуття покарання, є одним з його основних обов`язків, за невиконання яких його може бути притягнуто до відповідальності, встановленої законом.

Доводи про те, що засуджений довів своє виправлення установі виконання покарань не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки викладені у клопотанні в.о. начальника установи начальника арештного дому державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» ОСОБА_8 обставини не знайшли свого підтвердження ні в ході судового розгляду клопотання, ні під час його апеляційного перегляду.

Наведені апелянтом в апеляційній скарзі обставини та дані колегія суддів не вбачає підставою для скасування оскарженої ухвали та застосування умовно-дострокового звільнення.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, суд першої інстанції повно і всебічно вивчив дані про особу засудженого та дійшов правильного висновку про недоведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, при цьому суд належним чином мотивував прийняте рішення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які б тягнули за собою скасування чи зміну рішення суду, апеляційним переглядом не встановлено.

Ураховуючи вищезазначене, оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, а тому підстав для задоволення апеляційних вимог засудженого не вбачається.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 5 лютого 2024 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання в.о. начальника установи - начальника арештного дому Державної установи «Личаківська виправна колонія (№ 30)» ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання за вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18 жовтня 2021 року, залишити без змін, апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4