Справа № 211/4736/23
Провадження № 1-кс/211/1338/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2024 року слідчий суддя Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту майна, мотивуючи його тим, що ним 12.03.2024 року відповідно до договору купівлі продажу транспортного засобу № 8069/24/001636 було придбано у власність причеп бортовий, зеленого кольору, марки ЛЕВ, модель 1636-283636, державний номерний знак НОМЕР_1 , дата реєстрації 09.03.2024 року у громадянина ОСОБА_4 .

Після укладання вказаного договору йому було передано вказаний причеп та технічний паспорт для подальшої реєстрації причепа на нього.

20.03.2024 року в ТСЦ МВС № 3543 м. Бобринець Кіровоградської області при спробі реєстрації причепа йому було повідомлено про наявність штрафу у колишнього власника, внаслідок чого неможливість здійснення перереєстрації.

На початку травня 2024 року йому на телефон прийшло повідомлення з інформацією про сплату всіх заборгованостей ОСОБА_4 .

Через ажіотаж з Законом України «Про демобілізацію» йому вдалося записатися в чергу до ТСЦ лише 14.06.2024 року.

При приїзді в ТСЦ № 3543 йому було повідомлено, що існує заборона на відчуження причепа відповідно до ухвали суду № 211/4736/23 про накладення арешту на майно.

Він є належним покупцем вказаного причепу, який відповідно до договору купівлі продажу вибув з власності ОСОБА_4 , накладення арешту позбавляє його права здійснити його реєстрацію на його ім`я тому просить скасувати арешт майна.

ОСОБА_3 звернувся із заявою про розгляд клопотання без його участі, клопотання просить задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 звернувся з заявою про розгляд клопотання без його участі, проти задоволення клопотання не заперечує.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість та задоволення клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна.

Слідчим суддею встановлено, що у провадженні СВ ВП № 1 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000834 від 26.07.2023 року за підозрою ОСОБА_4 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 310, ч. 3 ст. 307 КК України.

В рамках вказаного кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу 07.06.2024 року з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання ( ст. 307 ч. 3 КК України передбачає конфіскацію майна як виду покарання), було накладено арешт на належне підозрюваним майно, в тому числі і на причіп марки ЛЕВ, модель:1636-283636 д.н.з. НОМЕР_2 , колір зелений, рік випуску 2016, дата реєстрації: 09.03.2024 року, який належав ОСОБА_4 .

Відповідно до договору комісії № 8069/24/001636 від 09.03.2024 року укладеним між ФОП ОСОБА_7 в особі ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , останній доручив вчинити правочин щодо продажу вказаного причепу.

Відповідно до договору купівлі продажу транспортного засобу № 8069/24/001636 від 12.03.2024 року укладеного між суб`єктом господарювання, що здійснює оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу, та перебуває на обліку в ГСЦ МВС за реєстраційним № 8069 від 30.11.2020 року ФОП ОСОБА_7 , який є комісіонером та діє у відповідності до п. 8Постанови КМУ № 1388 від 07.09.1998 р. та на підставі укладеного з власником транспортного засобу договору комісії № 8069/24/001636 від 09.03.2024 року, в особі відповідального ОСОБА_8 (надалі продавець) та ОСОБА_3 (надалі покупець), останній придбав причіп марки ЛЕВ, модель:1636-283636 д.н.з. НОМЕР_2 , колір зелений, рік випуску 2016, дата реєстрації: 09.03.2024 року, таким чином ОСОБА_3 12.03.2024 року набув право власності на даний причеп.

Разом з тим ОСОБА_3 не має жодного відношення до вказаного кримінального провадження, придбав даний причеп майже за три місяці до накладення на нього арешту.

Отже створені умови тягнуть за собою порушення прав і законних інтересів власника майна, що суперечить положенням ст.41 Конституції України, відповідно до якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ч. 3 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», а саме частиною 3 пункту 1 зазначено, що за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

Згідно ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

У відповідності до ч.1ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя при вирішенні питання про скасування арешту майна враховує думку прокурора, який не заперечує проти скасування арешту та на даний час, за результатами розгляду клопотання слідчим суддею не вбачається необхідність в подальшому арешті вищезазначеного майна.

Відповідно до ст.1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

На підставі вище викладеного, враховуючи справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільними інтересами та правомірною метою, а з іншого боку вимагання охорони фундаментальних прав особи, те що власник майна наполягає на скасуванні арешту майна,слідчий суддя вважає, що клопотання ОСОБА_3 підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст.170,174 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, задовольнити.

Скасувати арешт майна, накладений напідставі ухвали слідчого судді Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.06.2024 року по справі № 211/4736/23 в межах кримінального провадження № 0000834 від 26.07.2023 року, а саме причепу марки ЛЕВ, модель:1636-283636 д.н.з. НОМЕР_2 , зеленого кольору, 2016 року випуску, дата реєстрації: 09.03.2024 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1