Справа № № 585/190/23
Номер провадження 1-кп/585/110/24
У Х В А Л А

21 березня 2024 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі головуючого-судді ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ромни кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст. 15 ч. 1 ст. 115, ч.1 ст. 162 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання в якому просить продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , запобіжний захід у виді домашнього арешту, яким заборонити обвинуваченому цілодобово залишати житло за місцем свого проживання: будинок АДРЕСА_1 в період з 20 год. до 6 год. наступної доби. Крім того, покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати за першою вимогою до Роменського міськрайонного суду; носити електронний засіб контролю; утриматись від спілкування із потерпілою ОСОБА_6 та свідками ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 . В обґрунтування клопотання вказано, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст. 15 ч. 1 ст. 115, ч.1 ст. 162 КК України за викладених в обвинувальному акті обставин. Під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків передбачених п.1, п.3 та п.5 ч.1 ст. 177 КПК України і в обґрунтування застосування запобіжного заходу покладається необхідність запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду; вчинити інше кримінальне правопорушення; незаконно впливати на потерпілого та свідків. В обґрунтування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України прокурор вказує, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, та усвідомлюючи відповідальність, яка йому загрожує у випадку доведеності його вини, може залишити місце мешкання та переховуватися від органів досудового розслідування та суду. В обґрунтування ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України, прокурор вказує, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, та усвідомлюючи відповідальність, яка йому загрожує у випадку доведеності його вини, може здійснювати незаконний вплив безпосередньо чи через третіх осіб або особисто на свідків, на потерпілу, яка є особою похилого віку, проживає неподалік від місця проживання підозрюваного, у цьому ж кримінальному провадженні, вбачається те, що ОСОБА_5 вину свою не визнає, знає, де проживає потерпіла, та свідки, а також те що він вчинив особливо тяжкий злочин, спрямований на позбавлення життя потерпілої. В обґрунтування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України прокурор зазначила, що ОСОБА_5 не має постійного джерела доходу, обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за місцем проживання характеризується негативно, схильний до вживання алкоголю та веде антиморальний спосіб життя, не виключаються спроби вчинення інших кримінальних правопорушень, а також не виключає можливості, що останній може повторно вчинити насильницькі дії з метою позбавлення життя потерпілої ОСОБА_12 . Крім того, на час скоєння інкримінованого йому кримінального правопорушення ОСОБА_5 не був офіційно працевлаштований, тобто у нього відсутній постійний дохід, що у свою чергу свідчить про відсутність у обвинуваченого стримуючих факторів від вчинення інших кримінальних правопорушень, що також дає обґрунтовану підставу вважати наявність ризику вчинення ним інших кримінальних правопорушень. При обранні ОСОБА_5 запобіжного заходу такого як особистого зобов`язання, особистої порука та застави, застосувати не можливо, оскільки він обвинувачується у вчинення умисних кримінальних правопорушень, один із яких є особливо тяжким, розуміючи можливість покарання у вигляді позбавлення волі може вчиняти інші дії, направлені на уникнення відповідальності та покарання, незаконно впливати на потерпілу та свідків. Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити останнім дії, передбачені п.п. 1,2,3 та 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Потерпіла ОСОБА_6 до суду не прибула.

Представник потерпілої ОСОБА_13 в судове засідання не прибула.

Захисник ОСОБА_4 заперечувала проти застосування запобіжного заходу та пояснила, що жодного доказу на підтвердження існування чи продовження існування ризиків, прокурором не надано. ОСОБА_5 жодного разу не допустив порушення своїх обов`язків. Вважала, що строки застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту вже сплили, так як особа не може бути під домашнім арештом більше 6 місяців, що передбачено ч.1 ст. 181 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку захисника. Інших пояснень щодо клопотання не надав.

Вислухавши думку прокурора, захисника та підозрюваного суд приходить до переконання, що клопотання в цілому обґрунтоване і підлягає задоволенню.

Розгляд кримінального провадження на даний час не закінчено, оскільки не допитано всіх свідків у кримінальному провадженні. Вирішуючи питання продовження запобіжного заходу суд вважає, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити. Отже ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови достатньої їх ймовірності.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися, а обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту - бути у взаємозв`язку з ними. Однак в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. При встановленні ризиків кримінального провадження суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що обвинувачений може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню. Оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, суд має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

При чому ризик втечі повинен оцінюватися у світлі таких факторів, як характер людини, її моральні принципи, місце проживання, робота, засоби до існування, сімейні зв`язки, а також будь-які інші зв`язки з країною, в якій особу притягнуто до кримінальної відповідальності (рішення у справі «Becciev v. Moldova», п. 58). З огляду на наведене суд, вирішуючи питання щодо продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, враховує тяжкість злочину, у якому обвинувачується ОСОБА_5 у сукупності з іншими обставинами, якими в цьому випадку є законодавчі приписи щодо неможливості застосування пільгових інститутів у відповідній категорії справ. Отже, надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд вважає такі дії цілком вірогідними. Співставлення можливих негативних для обвинуваченого наслідків переховування у вигляді його можливого затримання у невизначеному майбутньому, із засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим.

Оцінюючи можливість впливу на потерпілу та свідків, суд виходить із передбаченої КПК України процедури отримання, зокрема, свідчень від осіб, які є потерпілими у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних судом. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від потерпілого, свідків та дослідження їх судом.

Оцінюючи можливість вчинити інше кримінальне правопорушення, суд виходить з того, що ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину, у зв`язку з чим не виключаються спроби вчинення інших кримінальних правопорушень. На підставі вищевикладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність зазначених у клопотанні ризиків.

Також при вирішенні клопотання враховується, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

В зв`язку з вказаним суд приходить до переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, а тому обвинуваченому необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Доводи сторони захисту про те, що загальний строк перебування особи під домашнім арештом, не може перевищувати 6 місяців, суд до уваги не бере з наступних міркувань: ч. 6 ст. 181 КПК України визначає, що сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців; з тексту даної норми вбачається, що строк тримання особи під арештом, обмежується лише в період досудового розслідування, а в ході судового розгляду обмежень строку перебування особи під домашнім арештом КПК України не визначено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 181, 184, 193-194,196, 331 КПК України, -

У Х В А Л И В :

Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід - домашній арешт на шістдесят діб до 10 години 30 хвилин 19 травня 2024 року.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 наступні обов`язки:

1) прибувати до Роменського міськрайонного суду за першою вимогою;

2) заборонити залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу суду в період з 22 години до 5 години наступної доби;

3) заборонити спілкування з потерпілою ОСОБА_6 та свідками ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

Ухвалу передати на виконання органу внутрішніх справ за місцем проживання підозрюваного.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду через Роменський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 7 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено о 13 годині 30 хвилин 22 березня 2024 року.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ ОСОБА_1