Комінтернівський районний суд м.Харкова
Номер провадження № 1-кс/641/1460/2024 Справа № 641/4267/24
УХВАЛА
27 червня 2024 року Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого слідчого судді ОСОБА_1
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
підозрюваного ОСОБА_4 ,
На розгляд Комінтернівського районного суду м. Харкова надійшло вказане клопотання слідчого.
В обґрунтування свого клопотання слідчий та прокурор посилаються на те, що 04.06.2024 о 08.23 до чергової частини відділу поліції в метрополітені ГУНП в Харківській області зі служби 102 надійшло повідомлення про те, що 04.06.2024 о 08.22 на станції "Холодна гора" КП "Харківський метрополітен" військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебуває на посаді командира кулеметного взводу стрілецької роти стрілецького батальйону 57 окремої мотопіхотної бригади знаходячись на платформі вказаної станції повідомив працівникам КП «Харківській метрополітен» та працівникам ВП в метрополітені ГУНП в Харківській області, що у його дорожній сумці знаходиться вибуховий пристрій
Згідно ст. 68 Конституції України ОСОБА_4 зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Згідно ст. 1 Закону України «Про Збройні Сили України», Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції країни покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності. Органи військового управління забезпечують неухильне додержання вимог Конституції України стосовно того, що Збройні Сили України не можуть бути використані для обмеження прав і свобод громадян або з метою повалення конституційного ладу, усунення органів державної влади чи перешкоджання їх діяльності. Ніякі надзвичайні обставини, накази чи розпорядження командирів і начальників не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій по відношенню до цивільного населення, його майна та навколишнього середовища. За віддання і виконання явно злочинного розпорядження чи наказу військовослужбовці несуть відповідальність згідно з законом. Права і обов`язки військовослужбовців, які залучаються до здійснення заходів, передбачених частиною четвертою цієї статті, визначаються законом. Відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 49, 50, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.1,4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ОСОБА_4 був зобов`язаний додержуватись Конституції і Законів України, бути прикладом високої культури, скромності та витримки, з повагою ставитися до інших військовослужбовців, поважати чужу гідність, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від їх вчинення інших, дотримуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, берегти державне майно, дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, вести бойові дії ініціативо, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання та виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, досконало володіти зброєю і технікою, тримати їх справними, чистими та готовими до бою, неухильно виконувати правила безпеки під час використання зброї.
Досудовим розслідуванням встановлено, що старшого лейтенанта ОСОБА_4 наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №54 від 23.02.2024 призначено на посаду командира кулеметного взводу 3 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 .
Порушуючи вимоги вказаних вище нормативно-правових актів, ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, став на шлях злочинної діяльності за наступних обставин.
ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 по мобілізації, перебуваючи на посаді командира кулеметного взводу 3 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , 04.06.2024 о 08:08 годині, знаходячись у вестибюлі №2 станції метро «Холодна гора» КП «Харківський метрополітен» за адресою: м. Харків, вул. Полтавський шлях, 148-М, реалізуючи прямий злочинний умисел, спрямований на завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, достовірно знаючи про неправдивий характер поширюваної ним інформації, розуміючи, що таке повідомлення викличе обстановку страху та паніки у громадян та порушить їх нормальний ритм життя та громадський спокій, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, з мотивів явної неповаги до суспільства, маючи при собі дві сумки, підійшов до чергової по залу вокзалу ОСОБА_6 та повідомив, що на станції метро «Холодна гора» КП «Харківський метрополітен» знаходиться сторонній предмет вибухівка та пройшов на платформу вищевказаної станції, де розмістив на підлозі дві сумки, які мав при собі.
Після чого, о 08:11 годині до ОСОБА_4 підійшов поліцейський СППП №2 сержант поліції ОСОБА_7 , якому ОСОБА_4 , якому ОСОБА_4 вказав на свої сумки, що знаходились на підлозі платформи станції метро «Холодна гора» КП «Харківський метрополітен» та повідомив, що це не учбова тривога, у сумці знаходиться бомба.
У результаті вищевказаного неправдивого повідомлення на місце можливого вибуху було викликано рятувальні служби, що порушило нормальний ритм діяльності вказаних служб та пересічних громадян за вказаною адресою.
Перевіркою зазначеного повідомлення встановлено, що вибухових пристроїв та вибухонебезпечних речовин на станції метро «Холодна гора» КП «Харківський метрополітен» не виявлено, а повідомлення про підготовку вибуху є завідомо неправдиве.
Згідно положень примітки до ст. 259 КК України термін "критично важливі об`єкти інфраструктури" вживається у значенні, визначеному в Законі України "Про основні засади забезпечення кібербезпеки України".
Відповідно до ч.2 ст. 1 Закону України «Про основні засади забезпечення кібербезпеки України» терміни "національна безпека", "національні інтереси", "загрози національній безпеці" вживаються в цьому Законі у значенні, визначеному Законом України "Про основи національної безпеки України". Термін "об`єкт критичної інфраструктури" вживається в цьому Законі
у значенні, визначеному Законом України "Про критичну інфраструктуру".
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про критичну інфраструктуру»
та Переліку секторів критичної інфраструктури, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 09.10.2020 №1109 «Деякі питання об`єктів критичної інфраструктури», автомобільний та міський електротранспорт,
у тому числі, метрополітен відносяться до об`єктів критичної інфраструктури.
27.06.2024 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повідомлено про підозру, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 259 КК України.
ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від чотирьох до восьми років.
На даний час, у вказаному кримінальному провадженні проводяться необхідні слідчі (розшукові) та процесуальні дії, спрямовані встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення злочину, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Слідчий та прокурор вважають, що існують ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватись від слідства і суду, усвідомлюючи ймовірне покарання виключно у виді позбавлення волі, незаконно впливати на свідків, експертів з метою зміни їх показань, а також продовжити вчиняти кримінальне правопорушення.
Враховуючи викладені вище обставини, слідчий та прокурор вважають, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та виконання покладених на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язків.
В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання в повному обсязі.
Підозрюваний проти задоволення клопотання заперечував.
Заслухавши учасників провадження, дослідивши матеріали клопотання, копії документів, доданих до клопотання, слідчий суддя дійшов наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Виходячи зі змісту ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Слідчий, звертаючись з клопотанням про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а прокурор при розгляді клопотання довели про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 259 КК України, що підтверджується зібраними доказами і не оспорюється самим підозрюваним.
Однак, вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного, слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Твердження сторони обвинувачення про те, що покарання, яке загрожує ОСОБА_4 породжує ризик його переховування від слідства або суду є безпідставним, оскільки останній, має зареєстроване місце мешкання, жодних доказів його ухилення від слідства, слідчому судді не надано. Таким чином, слідчий суддя вважає, що ступінь даного ризику значно менша, ніж вказана у клопотанні слідчого.
Щодо ризиків незаконного впливу на свідків та експертів продовження вчинення протиправної діяльності, то дані ризики слідчим та прокурором не доведені.
При вирішенні питання про обрання виду запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_4 крім вагомості доказів, наданих стороною обвинувачення у кримінальному провадженні, з урахуванням покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, слідчий суддя враховує також те, що ОСОБА_4 зареєстрований та має постійне місце проживання, а тому має прив`язку до власності і місця мешкання, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, проходить службу в лавах ЗСУ, що значно зменшує ризик його переховування від органу досудового розслідування та суду.
Таким чином, слідчий суддя вважає, що ризики незаконного впливу ОСОБА_4 на свідків, експертів та вчинення ним нових кримінальних правопорушень або продовження вчинення кримінального правопорушення, слідчим та прокурором не доведені. Разом із тим, ризик переховування підозрюваного ОСОБА_4 від слідства і суду не є достатнім для застосування найсуворішого виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру. Так, у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ зазначив, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою. У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» суд зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.
Також слідчий суддя, враховує наявність у підозрюваного як постійного зареєстрованого та фактичного місця проживання, за місце проходження служби характеризується задовільно, страждає на хронічний вірусний гепатит С, цукровий діабет І типу інсулінозалежний.
На підставі наведеного, враховуючи особу підозрюваного, його вік та стан здоров`я, вказані вище обставини, які характеризують особу підозрюваного, слідчий суддя дійшов висновку про можливість та доцільність застосування більш м`якого запобіжного заходу стосовно підозрюваного, ніж той, що зазначений в клопотанні, а саме особисте зобов`язання
Керуючись вимогами ст.ст. 131, 132, 176-178, 181, 183, 193, 194, 195, 309, 310 КПК України, -
Клопотання слідчого слідчого відділення відділу поліції в метрополітені ГУНП в Харківській області капітан поліції ОСОБА_5 погодженого з прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наступні обов`язки, передбачені ч. 5 ст.194 Кримінального процесуального кодексу України, а саме:
1) прибувати до слідчих відділення відділу поліції в метрополітені ГУНП в Харківській області, уповноважених на здійснення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, прокурора та суду за першою вимогою;
2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та або місця роботи;
3) утримуватися від спілкування із свідками;
5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади, за наявності, паспорт для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну
Попередити підозрюваного ОСОБА_4 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Строк дії ухвали до 27.08.2024 року.
Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого слідчого відділення відділу поліції в метрополітені ГУНП в Харківській області капітан поліції ОСОБА_5
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а підозрюваним - в цей же строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Слідчий суддя- ОСОБА_1