Справа № 947/7120/24
Провадження № 1-кс/947/2923/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2024 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією в м.Одесі) ТУ ДБР, розташованого у м.Миколаєві ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_4 , про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні другого слідчого відділу (з дислокацією в м.Одесі) ТУ ДБР, розташованого у м.Миколаєві перебувають матеріали досудового розслідування внесені 20.02.2024 року до ЄРДР за № 0000234 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, в рамках якого ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

Як вбачається з клопотання, під час досудового розслідування, 26.02.2024 року ОСОБА_6 добровільно видав придбані у ОСОБА_5 бойові припаси, вибухові пристрої та вибухові речовини, а саме: 2 запали класу УЗРГМ-2, які поміщено до сейф-пакету Вибухотехнічної служби Національної поліції України № АВ2017950; 4 тротилові шашки типу ТШ-200, які поміщено до сейф-пакету Вибухотехнічної служби Національної поліції України № АВ3003856; 45 набоїв калібру 5,45 до РПК, які поміщено до сейф-пакету Вибухотехнічної служби Національної поліції України № АВ3004034; первинне пакування (пакет чорного кольору, у якому знаходились видані ОСОБА_6 вибухові пристрої, вибухові речовини та бойові припаси), поміщене у сейф-пакет № 600378157; 2 предмети, схожі на корпуси гранати типу РГД-5, які поміщені до сейф-пакету Вибухотехнічної служби Національної поліції України № АВ3003857. Зазначені речі були визнані речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про накладання арешту на вказане в клопотанні майно, обґрунтовуючи клопотання необхідністю забезпечення збереження речових доказів та просив розглянути клопотання без його участі.

Захисник просив розглянути клопотання без його участі, звернувшись до суду з відповідною заявою.

Вивчивши клопотання та матеріали які обґрунтовують доводи клопотання, приходжу до наступного.

Відповідно до ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Згідно ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно до ч.2 п.1 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно до ст.170 ч.3 КПК України, у випадку передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Вилучені речі та предмети, зазначені у клопотанні, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, можуть містити відомості, які встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідають критеріям зазначеним в ст.98 КПК України.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АGОSІ" проти Сполученого Королівства" (АGОSІ v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Під час розгляду клопотання, встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності зацікавлених осіб пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити збереження речових доказів, а отже, обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності окремих осіб, адже досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.

Приймаючи до уваги, правову підставу для арешту майна тобто виключення можливості втрати слідів злочину, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для третіх осіб, вважаю доведеним у судовому засіданні наявність підстав для арешту зазначеного слідчим у клопотанні майна та на даному етапі досудового розслідування, застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна є обґрунтованим.

Керуючись ст. ст. 98, 172, 173, 309, 395 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією в м.Одесі) ТУ ДБР, розташованого у м.Миколаєві ОСОБА_3 про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування, на наступні речі та предмети: 2 запали класу УЗРГМ-2; 4 тротилові шашки типу ТШ-200; 45 набоїв калібру 5,45 до РПК; первинне пакування (пакет чорного кольору, у якому знаходились видані ОСОБА_6 вибухові пристрої, вибухові речовини та бойові припаси); 2 предмети, схожі на корпуси гранати типу РГД-5.

Виконання ухвали покласти на старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією в м.Одесі) ТУ ДБР, розташованого у м.Миколаєві ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1