Справа №127/8422/24
Провадження № 1-в/127/181/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2024 року місто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, на підставі ст. 81 КК України за вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 07.05.2020,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_4 ,

представника Державної установи «Вінницька виправна колонія (№86)»: ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла заява засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, на підставі ст. 81 КК України за вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 07.05.2020.

Вказана заява мотивована тим, що засуджений ОСОБА_3 відбув 3/4 строку призначеного покарання, підтримує соціальні зв`язки з дружиною, працював в Державній установі «Вінницька виправна колонія (№86)» старшим днювальним, має 4 заохочення та вважає, що своє поведінкою і ставленням до праці за період відбування покарання довів своє виправлення.

Прокурор ОСОБА_4 заперечував, щодо задоволення заяви засудженого ОСОБА_3 , з підстав того, що останній раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, був звільнений від відбування покарання умовно-достроково, однак своєї довіри не виправдав та вчинив злочин в період невідбутої частини покарання. Крім того, засуджений ОСОБА_3 двічі притягувався до дисциплінарної відповідальності за весь період відбування покарання, а останнє заохочення отримав рік тому, відтак звільнення ОСОБА_3 умовно-достроково на даному етапі буде суперечити меті покарання, визначеній у ст. 50 КК України.

Представник Державної установи «Вінницька виправна колонія (№ 86)» ОСОБА_5 заперечував щодо задоволення заяви засудженого ОСОБА_3 .

Засуджений ОСОБА_3 надав на адресу суду заяву, відповідно до якої просив суд проводити судове засідання у його відсутність.

Суд, вислухавши думки учасників судового розгляду, дослідивши матеріли клопотання та матеріали особової справи засудженого ОСОБА_3 , приходить до наступного висновку.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 539 КПК України слідує, що питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 2, ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.

На даний час засуджений ОСОБА_3 утримується та відбуває покарання в межах територіальної юрисдикції Вінницького міського суду Вінницької області в Державній установі «Вінницька виправна колонія (№ 86)» за вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 07.05.2020, яким ОСОБА_3 засуджено за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 71 КК України до 5 років позбавлення волі.

Згідно ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 6 КВК України вбачається, що виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

З матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_3 вбачається, що останній прибув в Державну установу «Вінницька виправна колонія (№ 86)» 15.04.2021 з Державної установи «Селидівська виправна колонія (№ 82)», де 1 раз притягувався до дисциплінарної відповідальності за перебування в нетверезому стані та фізичний опір та тричі заохочувався за виконання покладених обов`язків, додержання правил поведінки, трудового розпорядку.

За період відбування покарання у Державній установі «Вінницька виправна колонія (№ 86)» ОСОБА_3 характеризується посередньо, має 4 заохочення, 1 раз притягувався до відповідальності. На даний час засуджений ОСОБА_3 непрацевлаштований з власних переконань. У взаємовідносинах з іншими засудженими неконфліктний, по відношенню до представників адміністрації поводить себе тактовно, з метою поблажливого ставлення до себе.

Під дію ст. 82 КК України підпадав 19.07.2023, рішенням комісії державно відмовлено в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким, як особі, що не стала на шлях виправлення.

Під дію ст. 81 КК України підпадав 19.12.2023, рішенням комісії установи відмовлено в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання, як особі, що не довела свого виправлення.

Так, Верховний Суд України та Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ неодноразово звертали увагу судів на те, що під час вирішення питання про сумлінну поведінку та ставлення до праці в разі вирішення питання про можливість застосування до засудженого ст. 81 КК України, слід відрізняти пристосовування засуджених до вимог адміністрації колонії з метою отримання пільг або уникнення покарання від виправлення засуджених.

Судом встановлено, що під час судового розгляду знайшли своє підтвердження формально-юридичні підстави для застосування до засудженого ОСОБА_3 ст. 81 КК України, проте відсутні в достатньому обсязі оціночні підстави для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_3 від відбування призначеного судом покарання.

У даному випадку, хоча відбутий засудженим строк покарання і узгоджується з вимогами ч. 3 ст. 81 КК України, проте наразі застосування положень ст. 81 КК України є передчасним та невиправданим, оскільки необхідність у подальшому відбуванні покарання не відпала і до моменту звільнення мета покарання, яка насамперед полягає у виправленні засудженого, а також запобіганні вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, наразі не досягнута.

Із встановлених судом обставин вбачається, що у поведінці ОСОБА_3 спостерігаються позитивні тенденції, судом враховано, що засуджений 4 рази заохочувався адміністрацією установи, однак останнє заохочення отримане ОСОБА_3 10.04.2023, більше року тому, натомість 28.06.2023 ОСОБА_3 оголошено догану за порушення форми одягу.

Так, неухильне додержання правил поведінки, які передбачені для засуджених, є обов`язком засудженого, і виконання даного обов`язку є лише одним з критеріїв, які в своїй сукупності дають підстави вважати, що засуджений довів своє виправлення.

З матеріалів особової справи ОСОБА_3 вбачається, що останній раніше неодноразово засуджувався за вчинення умисних кримінальних правопорушень, з них двічі звільнявся умовно-достроково згідно зі ст. 81 КК України, після чого вчиняв нові злочини, що може вказувати на повторність вчинення ним нового злочину після звільнення, належних висновків та позитивних змін, що створюють готовність до самокерованої правослухняної поведінки та повернення його до самостійного загальноприйнятого суспільно нормативного життя в суспільстві не проявляє.

Однією із головних умов для застосування умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто доведеність готовності засудженого до самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

Сумлінна поведінка і ставлення до праці є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого. При цьому висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення.

Суд звертає увагу, що засуджений ОСОБА_3 по прибуттю в установу відбування покарання виконував обов`язки днювального, однак на даний час не працевлаштований з власних переконань, маючи при цьому робітничу професію. Таким чином, в поведінці засудженого ОСОБА_3 відсутня позитивна динаміка, яка свідчила б про його виправлення.

Відтак, матеріали справи не містять даних про те, що засуджений ОСОБА_3 став на шлях виправлення, а тому суд вважає, що застосування до засудженого ОСОБА_3 положення ст. 81 КК України, на даній стадії відбування покарання буде суперечити реалізації принципу невідворотності покарання особи за вчинений злочин, даним рішенням суду не виконається мета кримінального покарання - як її каральної так і виправної складової.

Враховуючи викладене, суд вважає, що засуджений ОСОБА_3 своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення, тому у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, на підставі ст. 81 КК України слід відмовити.

Керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 370, 372, 537, 539 КПК України,

суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, на підставі ст. 81 КК України за вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 07.05.2020 відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя: