КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/3860/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

представників потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002448, по обвинуваченню:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28, ч.3 ст.365 КК України (в редакції Закону України від 21 лютого 2014 року), ч.1 ст.366 КК України (в редакції Закону України від 18 квітня 2013 року), ч.2 ст.384 КК України (в редакції Закону України від 16 травня 2013 року), за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_12 , представника ОСОБА_13 в інтересах потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , представника ОСОБА_11 в інтересах потерпілих ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 09 квітня 2024 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 09 квітня 2024 року задоволено клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 про звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності.

ОСОБА_9 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.3 ст.365 КК України (в редакції Закону України від 21 лютого 2014 року), - на підставі п.4 ч.1 ст.49 КК України; за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України (в редакції Закону України від 18 квітня 2013 року), - на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України; за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.384 КК України (в редакції Закону України від 16 травня 2013 року),- на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України.

Кримінальне провадження №0002448 від 06 листопада 2015 року по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28, ч.3 ст.365 КК України (в редакції Закону України від 21 лютого 2014 року), ч.1 ст.366 КК України (в редакції Закону України від 18 квітня 2013 року), ч.2 ст.384 КК України (в редакції Закону України від 16 травня 2013 року) - закрито.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13 січня 2016 року по справі №757/1150/16-к в рамках кримінального провадження №0000020 від 05 лютого 2014 року на земельну ділянку кадастровий номер :01:002:0748 площею 0,55 га за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_9 , а також в частині накладення арешту за ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21 червня 2016 року по справі №757/29564/16-к в рамках кримінального провадження №0002448 від 06 листопада 2015 року на грошові кошти у розмірі одна тисяча гривень та чотириста доларів США, які належать ОСОБА_9 ,

У решті клопотань відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу Святошинського районного суду м.Києва від 09 квітня 2024 року в частині відмови у скасуванні арешту на майно ОСОБА_9 .

Як зазначає апелянт, судом першої інстанції необґрунтовано відмовлено у поверненні ОСОБА_9 вилученого у нього 25 травня 2016 року під час обшуку на підставі ухвали слідчого судці Печерського районного суду м.Києва від 16 травня 2016 року по справі №757/23007/16-к наступного майна: пістолета «ПМР», серійний номер НОМЕР_1 ; набоїв до пістолету «ПМР» гумових калібру 9 мм - 24 шт.; дозволу на право зберігання та носіння зброї, виданого Департаментом громадської безпеки МВС України 07 лютого 2013 року.

Відмовляючи у поверненні ОСОБА_9 вказаного майна, суд мотивував своє рішення тим, що суду не надано належних доказів його місцезнаходження на даний час. Однак, суд першої інстанції не зазначив, яким законом зобов`язано обвинуваченого надавати суду докази місцезнаходження на даний час вилученого майна.

Просить врахувати, що обвинуваченим ОСОБА_9 разом з клопотанням до суду надавались докази про вилучення його майна.

Також сторона захисту звертає увагу, що вилучені під час обшуку у ОСОБА_9 предмети не відносяться до предметів, які вилучені з обігу та підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження.

За результатами апеляційного розгляду просить ухвалу суду частково та постановити нову, якою зобов`язати прокурорів в даному провадженні повернути ОСОБА_9 : пістолет «ПМР», серійний номер НОМЕР_1 ; набої до пістолету «ПМР» гумові калібру 9 мм - 24 шт.; дозвіл на право зберігання та носіння зброї, виданий Департаментом громадської безпеки МВС України 07 лютого 2013 року.

В іншій частині ухвалу Святошинського районного суду м.Києва від 09 квітня 2024 року просить залишити без змін.

В поданій апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу суду як таку, що постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Прокурор зазначає, що суд не врахував положення ч. ч. 1,2 ст. 288 КПК України, згідно яких розгляд клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності здійснюється у присутності сторін кримінального провадження та потерпілого в загальному порядку. Суд зобов`язаний з`ясувати думку потерпілого щодо можливості звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Звертає увагу, що судове засідання у вказаному кримінальному провадженні 09 квітня 2024 року проведено без участі потерпілих, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про належне повідомлення потерпілих у відповідності з вимогами ст.ст.134-136 КПК України про час та місце розгляду кримінального провадження.

Прокурор вважає, що прийняття судом рішення про звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, без з`ясування думки потерпілих, та без встановлення факту вчинення ним злочину, є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, а тому це є відповідно до ст. 412 КПК України безумовною підставою для скасування судового рішення та призначення нового судового розгляду.

За результатами апеляційного розгляду просить ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Представник ОСОБА_10 в інтересах потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 в поданій апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду вважаючи її незаконною, прийнятою з порушенням вимог процесуального закону.

Апелянт вказує, що звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності може бути застосовано лише стосовно особи, яка вчинила кримінальне правопорушення. Тобто для ухвалення обґрунтованого рішення про звільнення конкретної особи від кримінальної відповідальності суд повинен встановити, що особа вчинила саме кримінальне правопорушення, у вчиненні якого вона обвинувачується.

Посилається на п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» з якої вбачається, що судом має бути з`ясовано, що діяння, яке поставлено обвинуваченим за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК України.

В ухвалі суду даних обставин не встановлено, що на думку представника є порушенням п. 2 ч. 1 ст. 372 КПК України.

За твердженнями апелянта, судом допущено неправильне застосування закону, а саме положення ст.49 КК України у порядку, що суперечить точному змісту вказаної норми. При ухваленні оскаржуваного рішення про звільнення від кримінальної відповідальності судом не встановлювалося наявність або відсутність такої умови, як факт вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення.

Суд першої інстанції не з`ясував думку всіх потерпілих, яких у справі 22, а врахував думку лише частини, чим порушив приписи ч.ч.1,2 ст.288 КПК України.

За результатами апеляційного розгляду просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_9 у зв`язку із закінченням строків давності, зняття арешту із земельної ділянки та грошових коштів, залишити без задоволення.

Представник ОСОБА_11 в інтересах потерпілих ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 в поданій апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду, вважаючи її незаконною.

Апелянт просить врахувати, що до Святошинського районного суду м. Києва потерпілими ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_24 , а також іншими потерпілими, були подані цивільні позови в порядку ст. 128 КПК України до обвинувачених у кримінальному провадженні ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_9 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 .

При цьому, за змістом ст.129 КПК України суд наділений правом вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні лише при ухваленні вироку або постановленні ухвали про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру. Тому, у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК та закриття кримінального провадження, цивільний позов у кримінальному провадженні не підлягає вирішенню по суті, натомість може бути переданий для розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин суд при постановлення оскаржуваної ухвали був зобов`язаний вирішити питання поданих потерпілими цивільних позовів, в частині позовних вимог до обвинуваченого ОСОБА_9 .

Як зазначає представник потерпілих, під час судового розгляду зазначеного кримінального провадження протягом 2016 - 2024 років потерпілими неодноразово фіксувались випадки неявки обвинуваченого та його захисника до суду без поважних причин. При цьому, належної реакції на таку поведінку обвинуваченого з боку державного обвинувача або суду не було.

Вважає, що така поведінка обвинуваченого та його захисника є навмисною, мала на меті затягування розгляду справи і спливу строків давності, та свідчить про те, що обвинувачений таким чином ухилявся від судового розгляду, що в розумінні ст. 49 КПК України зупиняє перебіг строку давності.

Крім цього, як вказує апелянт, судом допущено неправильне застосування положень ст.49 КК України, оскільки при постановлені оскаржуваного рішення не встановлено факт вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення.

За результатами апеляційного розгляду просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 про звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності.

Захисник ОСОБА_8 подав заперечення на апеляційні скарги прокурора ОСОБА_12 , та представників потерпілих ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , в яких просить у задоволенні вказаних апеляційних скарг відмовити.

Заслухавши пояснення прокурора, який підтримав подані прокурором та представниками потерпілих апеляційні скарги та просив їх задовольнити, представників потерпілих ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , які підтримали подані ними та прокурором апеляційні скарги, захисника, який підтримав свою апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення апеляційних скарг прокурора і представників потерпілих, перевіривши наявні матеріали кримінального провадження та проаналізувавши апеляційні доводи прокурора, провівши судові дебати, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 представників потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 слід задовольнити частково, з наступних підстав.

За приписами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, а саме таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права та дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджуються доказами дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України, з наведенням мотивів та підстав його ухвалення.

Однак, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, зазначених вимог закону судом першої інстанції в повній мірі не дотримано.

У відповідності до п.3 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є зокрема істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Поняття істотного порушення кримінального процесуального закону визначене у ч.1 ст.412 КПК України. Частиною другою цієї статті визначений перелік істотних порушень кримінального процесуального закону, які є безумовною підставою для скасування судового рішення. За змістом п.5 ч.2 ст. 412 КПК України, здійснення судового провадження за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання є істотним порушенням кримінального процесуального закону і є безумовною підставою для скасування судового рішення, з призначенням нового судового розгляду.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, у даному кримінальному провадженні потерпілими визнані 22 особи, частина з яких, зокрема ОСОБА_14 ОСОБА_19 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 були ознайомлені з клопотанням сторони захисту про закриття кримінального провадження, заперечували проти його задоволення, зокрема шляхом подання відповідних письмових заперечень (а.с.52-62).

Потерпілі ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , та представники потерпілих ОСОБА_11 і ОСОБА_10 про час та дату судового засідання суду першої інстанції були повідомлені в телефонному режимі (а.с.63).

Потерпілим ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 направлялись повістки засобами поштового зв`язку, які в подальшому повернулись до суду без їх вручення адресатам (а.с.64-70).

Потерпіла ОСОБА_45 про час та місце судового засідання не повідомлялась.

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 21 КПК кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону. Кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до положень ч.3 ст.55 КПК України під час судового провадження в будь-якій інстанції потерпілий має право: 1) бути завчасно поінформованим про час і місце судового розгляду; 2) брати участь у судовому провадженні; 3) брати участь у безпосередній перевірці доказів; 4) підтримувати обвинувачення в суді у випадку відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення; 5) висловлювати свою думку під час вирішення питання про призначення покарання обвинуваченому, а також висловлювати свою думку при вирішенні питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру; 6) знайомитися з судовими рішеннями, журналом судового засідання і технічним записом кримінального провадження в суді; 7) оскаржувати судові рішення в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Як встановлено у ході апеляційного розгляду та на що обґрунтовано посилається прокурор у поданій апеляційній скарзі, судове провадження, за результатами якого було ухвалене рішення про звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, судом першої інстанції було здійснене за відсутності потерпілої ОСОБА_45 , належним чином не повідомленої про час та місце судового засідання.

Як обґрунтовано посилається прокурор у поданій апеляційній скарзі, неповідомлення судом потерпілої ОСОБА_45 про час та місце розгляду провадження порушило права потерпілої особи брати участь у судовому провадженні, висловлюватись щодо обґрунтованості заявленого клопотання про звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності та вирішення клопотання про повернення речових доказів.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку про те, що судом при розгляді клопотання Бооро ОСОБА_46 про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України допущені істотні порушення кримінального процесуального закону, що відповідно до п.5 ч.2 ст. 412 КПК України, є підставою для скасування судового рішення, незалежно від того, чи могло таке порушення вплинути на сутність ухваленого рішення.

Вказане узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 09 листопада 2023 року у справі № 359/113/18 (провадження № 51-2425км23).

За наявності зазначеного вище істотного порушення вимог кримінального процесуального закону ухвала Святошинського районного суду м. Києва від 09 квітня 2024 року про звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_9 у зв`язку із закінченням строків давності, не може визнаватись законною та обґрунтованою, а тому вона підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Оскільки наявність порушення кримінального процесуального закону, яке передбачене п.5 ч.2 ст. 412 КПК України, є достатнім для скасування ухвали із призначенням нового судового розгляду, колегією суддів не перевірялись інші доводи апеляційних скарг та оцінка цих доводів колегією суддів не надається.

Наведені у апеляційних скаргах інші доводи апелянтів про допущені судом порушення кримінального процесуального закону та неправильне застосування кримінального закону підлягають врахуванню під час нового судового розгляду.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_12 задовольнити.

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , представників потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 задовольнити частково.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 09 квітня 2024 року, якою ОСОБА_9 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.3 ст.365 КК України (в редакції Закону України від 21 лютого 2014 року), - на підставі п.4 ч.1 ст.49 КК України; за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України (в редакції Закону України від 18 квітня 2013 року), - на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України; за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.384 КК України (в редакції Закону України від 16 травня 2013 року),- на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, а кримінальне провадження №0002448 від 06 листопада 2015 року по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28, ч.3 ст.365 КК України (в редакції Закону України від 21 лютого 2014 року), ч.1 ст.366 КК України (в редакції Закону України від 18 квітня 2013 року), ч.2 ст.384 КК України (в редакції Закону України від 16 травня 2013 року) - закрито, скасувати та призначити в даному кримінальному провадженні новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ _____________ ____________ ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4