Гребінківський районний суд Полтавської області
__________________________________________________________________________________
Справа №: 528/319/24
В И Р О К

Іменем України

09 липня 2024 року м. Гребінка

Гребінківський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду з повною технічною фіксацією обвинувальний акт кримінальному провадженні №0000100, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 04.03.2024 відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Старий Мерчик Валківського району Харківської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, на утриманні осіб не має, не є особою з інвалідністю, депутатом не являється, участі в АТО та ООС не брав, раніше судимого:

20.03.2000 Валківським районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 140 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст. 45 КК України рахувати засудженим умовно з іспитовим строком 2 роки, штраф 680 грн.;

29.07.2004 Валківським районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік;

30.08.2007 Валківським районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 3 роки;

17.08.2011 Валківським районним судом Харківської області за ч. 2, ч. 3 ст. 185, ч. 1

ст. 263 КК України до позбавлення волі строком на 5 років. Звільнений з місць позбавлення волі 14.10.2013 року з невідбутим терміном покарання 1 рік 6 місяців 18 днів;

22.03.2016 Валківським районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки;

03.08.2017 Валківським районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць. Звільнений з місць позбавлення волі 16.08.2022 року по відбуттю терміну покарання;

12.04.2017 Гребінківським районним судом Полтавської області за ч. 4 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 3 роки,-

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.185 КК України,-

в с т а н о в и в:

Наприкінці лютого 2024 року, точної дати та часу не встановлено, ОСОБА_5 , в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та продовженого Указом Президента України від № 49/2024 від 05.02.2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» на 90 діб, перебуваючи на території домогосподарства, за адресою: АДРЕСА_2 , діючи повторно, умисно та протиправно, з корисливих мотивів, з метою власної наживи, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер вчинюваного діяння, бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, шляхом злому навісного замка проник до будинку за вказаною адресою, звідки таємно викрав електродвигун «АИР 50В 2N3», ринкова вартість якого згідно висновку експерта №СЕ-19/117-24/4264-ТВ від 12.03.2024, становить 973 грн. 67 коп., електродвигун «АИР 80 В2», ринкова вартість якого згідно висновку експерта №СЕ-19/117-24/4268-ТВ від 12.03.2024, становить 2 964 грн. 38 коп., два електродвигуна від пральної машини «Донбас-3», ринкова вартість якого згідно висновку експерта №СЕ-19/117-24/4266-ТВ від 12.03.2024, становить 383 грн. 33 коп., та один електродвигун від напівавтоматичної пральної машини, ринкова вартість якого згідно висновку експерта №СЕ-19/117-24/4267-ТВ від 12.03.2024, становить 416 грн. 40 коп., таким чином спричинивши потерпілому ОСОБА_6 збитків на загальну суму 5 121 грн. 11 коп., а викраденим розпорядився на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме: у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), що вчинена повторно, поєднана з проникненням до житла, в умовах воєнного стану.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, відповідно до ч.6 ст.22 КПК України, створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Так, в судовому засіданні 25.06.2024 року на запитання передбачені ст.348 КПК України, обвинувачений ОСОБА_5 надав відповіді, що суть обвинувачення йому зрозуміла, свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, яке передбачене ч.4 ст.185 КК України, обставини якого викладені в зміненому обвинувальному акті від 10.06.2024 року визнає повністю, не заперечував та не оспорював щодо обставин їх вчинення, а саме місця, дати, часу та способу. Згодився надавати покази.

Прокурор Пирятинського відділу Лубенської окружної прокуратури ОСОБА_4 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 не заперечував щодо розгляду даного кримінального провадження в спрощеному порядку.

Потерпілий в даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Проте матеріали справи місять його заяву від 08.04.2024 року, в якій останній просить розгляд даного кримінального провадження проводити без його участі. Претензій до обвинуваченого не має. Покази підтримує.

Виходячи з вимог ст.325 КПК України, якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду.

Заслухавши думки учасників судового провадження, враховуючи наявну заяву потерпілого ОСОБА_6 , суд вважає можливим за його відсутності з`ясувати обставини кримінального провадження та проведення судового розгляду без його участі.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, яке передбачене ч.4 ст. 185 КК України і обставини якого викладені в зміненому обвинувальному акті від 10.06.2024 року, та беручи до уваги думки: прокурора, обвинуваченого, за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачений розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності його позиції у суду немає.

Суд також роз`яснив учасникам розгляду даного кримінального провадження, що при таких обставинах вони позбавляються права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.

Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

При судовому розгляді кримінальної справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, питання, визначені ч.1 ст.368 КПК України, вирішуються судом.

В судовому засіданні, у порядку ст. 351 КПК України обвинувачений ОСОБА_5 надав наступні покази.

Так, наприкінці лютого 2024 року, точної дати він не пам`ятає, він перебував в с.Майорщина, Гребінківської ТГ. Будучі в стані алкогольного сп`яніння, не маючи грошових коштів, він вирішив вчинити крадіжу. Так, знаходячись по вул. Покровського в даному селі, він помітив старий будинок, в який вирішив зайти. Проник до будинку, де побачив електродвигуни, які вирішив викрасти. Так, склавши їх до мішка, він залишив приміщення будинку. Наступного дня, розібрав їх на кольоровий та чорний метал та здав до приймальні металобрухту, за що отримав грошові кошти, які витратив на власні потреби. Він розуміє, що вчинив крадіжу, що майно належало не йому. Йому було відомо, що в країні введений воєнний стан, однак жодним чином не хотів цим скористатись.

Дані покази обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи, суд находить їх достатніми та істинними.

В судових дебатах 09.07.2024 року прокурор ОСОБА_4 звернув увагу, що під час судового розгляду даного кримінального провадження обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення знайшли своє підтвердження в повному обсязі, дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч.4 ст.185 КК України, кваліфікація є вірною і обґрунтованою, а винність обвинуваченого, окрім особистого визнання ним своєї вини, повністю підтверджена отриманими та дослідженими доказами. Зазначив, що відносно обвинуваченого доцільно обрати покарання в межах санкції статі кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, а саме у виді позбавлення волі на строк до 5 років, при цьому враховуючи, що останній вчинив дане кримінальне правопорушення під час відбуття іспитового строку, тому на підставі ст.71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Гребінківського районного суду Полтавської області від 12.04.2023 року за ч. 4 ст.185 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі призначити йому остаточне покарання у вигляді 5 років 1 місяць позбавлення волі, а також стягнути з обвинуваченого процесуальні витрати. Питання щодо речових доказів вирішити у відповідності до ст.100 КПК України. До вступу вироку в законну силу обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час.

Також в судових дебатах, обвинувачений ОСОБА_5 просив суд суворо не карати, погодився з мірою покарання яка висловлена прокурором, щиро розкаявся за вчинене ним.

У судовому засіданні, окрім допиту обвинуваченого, судом були дослідженні докази, що посвідчують та характеризують його особу, а також документи щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно зі ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Склад злочину - це сукупність встановлених у кримінальному законі об`єктивних та суб`єктивних ознак, які визнають вчинене суспільно небезпечне діяння як злочин, тобто включає в себе наступні елементи: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження

При встановлених обставинах, оцінюючи досліджені докази, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення у судовому засіданні доведена повністю і досліджених доказів достатньо для визнання його винуватим, зважаючи на повне визнання ним вини під час судового розгляду.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, як дії, які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), що вчинена повторно, поєднана з проникненням до житла, в умовах воєнного стану.

Так, майно, яким заволодів обвинувачений під час крадіжки, було для нього чужим, адже не перебувало в його власності чи законному володінні. ОСОБА_5 не мав на нього жодного права, цим майном він заволодів у спосіб, який заборонений законом. Це означає, що заволодіння майном відбулось протиправно. Викрадення майна здійснювалось обвинуваченим таємно із кваліфікуючими ознаками: вчинений в період воєнного стану, повторно, із проникненням до житла.

ОСОБА_5 досяг віку, з якого наступає кримінальна відповідальність за викрадення чужого майна. Його дії характеризуються умислом та корисливою метою. ОСОБА_5 , усвідомлював суспільно небезпечний характер його діянь, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки та бажав їх настання. Корисливий мотив обвинуваченого полягав у тому, що при вчиненні кримінального правопорушення він прагнув обернути чуже майно на свою користь. ОСОБА_5 , виконав усі дії об`єктивної сторони крадіжки, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця. Отже, вчинений обвинуваченим злочини є закінченим.

Разом з цим, обвинувачений повторно вчинив злочин проти власності. Як роз`яснив Пленум ВСУ України у постанові від 06.11.2009 № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» з п. 20 вбачається, що відповідно до п. 1 примітки до статті 185 КК повторним у статтях 185, 186 та 189-191 КК визнається злочин, вчинений особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 КК. Тому враховуючи, що обвинувачений раніше вчиняв умисні корисливі злочини передбачені ст.185 КК України, тому в його діяннях також міститься ознаки повторності.

При цьому, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України, відповідно до п.20 ч. 1 ст.106 Конституції України, ЗУ «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, із 05:30 год 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який діяв і на момент вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення.

Тому суд вважає, що ОСОБА_5 дійсно вчинив умисні дії, що виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій в умовах воєнного стану, повторно, та поєднаній із проникненням до житла, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

З цього приводу у суду відсутні сумніви щодо притягнення останнього до кримінальної відповідальності за санкцією указаного кримінального закону.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд керується загальними засадами, які визначені у ст.65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При цьому, суд також виходить із положень ст.50 КК України відповідно до яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003року із змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Так, відповідно до ст.12 КК України вчинене ОСОБА_5 кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України кваліфікується, як тяжкий злочин, за вчинення якого не передбачено інших видів покарання окрім позбавлення волі.

За час судового розгляду справи в суді, ОСОБА_5 поводив себе позитивно, дотримувався встановленого в суді порядку, зауважень головуючого не отримував.

Щодо обставин, що обтяжують та пом`якшують відповідальність обвинуваченого ОСОБА_5 . З цього приводу суд враховує, що у відповідності до ст. 67 КК України, обставин, що обтяжують відповідальність обвинуваченого органом досудового розслідування не встановлено та прокурором в судовому засіданні не наведено. Щодо наявності пом`якшуючих його відповідальність обставин, судом, у відповідності до ст. 66 КК України визнано щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Згідно вимог ч.1 ст.19 КК України ОСОБА_5 є осудною, оскільки осудною визнається особа, яка під час вчинення кримінального правопорушення могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.

Судом в повному об`ємі вивчена особа обвинуваченого ОСОБА_5 , який має фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 . За місцем якого, відсутня негативна характеристика, заяви і скарг на його поведінку не надходило. Крім того, за місцем своєї реєстрації: АДРЕСА_1 також скарг не надходило.

Згідно довідок КНП «Гребінківська міська лікарня» та КНП «Валківська центральна районна лікарня», ОСОБА_5 на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_5 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисного корисливого злочину. Відбував покарання в місцях позбавлення волі. Вчинив нове кримінальне правопорушення під час іспитового строку, що підтверджується даними відповідної вимоги.

За інформацією згідно довідки виданої 08.03.2024 Лубенським районним сектором №1 філії ДУ «Центр пробації» в Полтавській області, ОСОБА_5 перебуває на обліку з 16.05.2023 року відповідно до вироку Гребінківського районного суду Полтавської області від 12.04.2023 року, згідно якого останнього було засуджено за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки.

Також враховано відсутність сім`ї та офіційного місця роботи. Крім того, обвинувачений не є депутатом чи інвалідом, не перебуває на військовому обліку.

Указані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченій, оскільки мають істотне значення щодо вивчення особистості та відношення останньої до скоєного нею.

Також суд враховує, що хоча обвинувачений і вчинив злочин під час дії режиму воєнного стану, але злочин був вчинений на території Гребінківської МТГ Полтавської області поза межами районів вогневого ураження, тимчасової окупації або проходу військ та без будь-якого використання умов воєнного стану, потерпіла не являється особою, яка постраждала від військової агресії з боку російської федерації, в тому числі особою, яка переміщується у більш безпечні регіони України, злочин не вчинений щодо її майна, або щодо майна особи, яка тимчасово залишила житло, майно без контролю для укриття в безпечному місці, отже обвинувачений, вчиняючи кримінальне правопорушення, прагнучи досягти злочинної мети, не мав наміру скористатися умовами воєнного стану.

Отже, враховуючи характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, обставин його вчинення, відомостей, що характеризують його особу, тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, позицію державного обвинувача, обвинуваченого, який щиро розкаявся, потерпілого, якій в своїй заяві зазначив, що претензій до останнього не має, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також враховуючи, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, та з огляду на всі обставини в цілому, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_5 за вчинення тяжкого злочину належить призначити покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді мінімального покарання в межах санкції статті інкримінованому йому злочину, а саме 5 років позбавлення волі.

Крім того, підстав для призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст.69 КК України чи застосування положень ст.75 КК України суд не вбачає, з огляду на таке.

Так, ст.69 КК України вимагає наявність кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, однак у даному кримінальному провадженні такі обставини не встановлені.

При вирішенні питання щодо наявності підстав для застосування ст.69 чи ст.75 КК України, суд враховує особу винного ОСОБА_5 , який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисного корисливого злочину, даний злочин вчинив під час іспитового строку, що вказує на те, що наданий обвинуваченому випробуваний термін не призвів до позитивних змін в його особистості та не створив у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, обвинувачений не зробив належних висновків для себе, на шлях виправлення не став, безвідповідально поставився до власних вчинків, продовжив протиправну поведінку і повторно вчинив умисний злочин.

При цьому, як встановлено судом, вироком Гребінківського районного суду Полтавської області від 12.04.2023 року ОСОБА_5 засуджено за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, згідно ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки.

Тобто, обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України в період іспитового строку до відбуття покарання за вироком Гребінківського районного суду Полтавської області від 12.04.2023 року.

У відповідності до ч. 3 ст. 78 КК України, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст.71 КК України при призначенні покарання за сукупністю вироків суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. При цьому остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком. Ці приписи закону є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню.

З урахуванням викладеного, на підставі ст.71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Гребінківського районного суду Полтавської області від 12.04.2023 року за ч. 4 ст.185 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі, призначити остаточне покарання у розмірі 5 років 1 місяця позбавлення волі.

На переконання суду, саме таке покарання є необхідним, достатнім, справедливим для виправлення обвинуваченого, запобігання вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод, як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання. Справедливість покарання полягає насамперед у тому, що воно має відповідати загальнолюдським цінностям, моральним устоям суспільства, переконувати громадян у правильності судової політики.

Підстав для застосування до обвинуваченого більш тяжкого покарання чи менш тяжкого, з врахуванням тяжкості скоєного, його особи, суд не знаходить.

Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Цивільний позов потерпілим не заявлявся.

Процесуальні витрати у вигляді вартості проведення судово-товарознавчих та трасологічної експертиз та на підставі ч. 2 ст. 124 КПК України слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави.

Крім того, з метою забезпечення виконання вироку суду, суд вважає що до обвинуваченого ОСОБА_5 до вступу вироку в законну силу, слід застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час, з одночасним покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 1-3, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись: ст. 22, ст.100, 122, 124, ст. ст. 349, 368-371, 373, 374, 376 КПК України, ст.ст.50, 56, 65-67, 71, 78, ч. 4 ст. 185 КК України, суд,-

у х в а л и в :

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Гребінківського районного суду Полтавської області від 12.04.2023 року за ч. 4 ст.185 КК України та призначити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 1 (одного) місяця.

Строк відбування покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання та фактичного затримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

До вступу вироку в законну силу обрати обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід - домашній арешт в нічний час.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такі обов`язки:

1) не залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 без дозволу суду в період часу з 22-00 год до 05-00 год наступного дня, крім випадків необхідності отримання медичної допомоги, евакуації населення, рятування життя та здоров`я в умовах воєнного стану;

2) прибувати до суду за кожним судовим викликом;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та роботи;

4) утриматися від спілкування в будь-якій формі зі свідками;

При цьому, суд зазначає, що залишення обвинуваченим місця свого проживання у встановлений судом час, не є порушенням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, у випадку отримання невідкладної медичної допомоги, евакуації населення, рятування життя та здоров`я в умовах воєнного стану.

В період введення воєнного стану на території України дозволити обвинуваченому ОСОБА_5 після сигналу «Повітряна тривога» і протягом 30 хвилин після сигналу «Відбій повітряної тривоги» відлучатись з визначеного в вироку місця проживання з метою перебуванні останнього в укритті.

Копію вироку в частині обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати на виконання до сектору поліцейської діяльності №1 відділення поліції №1 Лубенського районного ВП в Полтавській області.

Зобов`язати орган поліції негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , що у відповідності до ч.5 ст. 181 КПК України, працівники сектору поліцейської діяльності №1 відділення поліції №1 Лубенського районного ВП в Полтавській області з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Зобов`язання застосовуються до обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до вступу вироку в законну силу, але не більше ніж на 60 днів з дати винесення вироку. Продовження цього строку можливе у порядку, передбаченому ст. 181 КПК України.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт гр.України серія ММ №099411, ІПН НОМЕР_1 ), на користь держави судові витрати на проведення судово-товарознавчих та трасологічної експертиз в загальній сумі 14388 (чотирнадцять тисяч триста вісімдесят вісім) грн. 32 коп.

Речові докази:

- коробка з інструментами у кількості 53 шт. (гайкові ключі, викрутки, головка i т.і.), та деталі від електрогенератора (котушку та ротор), які знаходяться у кімнаті зберігання речових доказів СПД №1 ВП №1 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області, що за адресою: АДРЕСА_2 повернути потерпілому ОСОБА_6 за належністю;

- спеціальний пакет Експертної служби MBC України №0596048 з об`єктами дослідження, а саме: паперовий конверт у якому знаходиться таблиця для вилучених слідів рук з шістьма відрізками липкої стрічки зі слідами папілярних узорів; паперовий конверт у якому знаходиться дактилокарти: гp. ОСОБА_5 , гp. ОСОБА_6 та гp. ОСОБА_7 - які знаходяться у кімнаті зберігання речових доказів СПД №1 ВП №1 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області, що за адресою: АДРЕСА_2 залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок суду може бути оскаржений в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду через Гребінківський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_8