печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора третього відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:

21.03.2024 прокурор третього відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією Украі?ни та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно.

У судове засідання прокурор подав заяву, в якій просив розглядати клопотання без його участі, вимоги підтримав.

Власник майна в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток та розміщенням інформації на сайті Печерського районного суду м. Києва.

Частиною 1 статті 172 КПК України передбачено, що неприбуття сторін, у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Так, прокурор обґрунтовує клопотання тим, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України, за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000107 від 22.07.2016 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 219, ч. 2 ст. 364, ч. 5 ст. 191 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що у період з 2005 року по 2017 рік директор Державного підприємства «Дослідне господарство імені О.В. Суворова інституту сільського господарства Причорномор`я Національної академії аграрних наук України» (надалі - ДП «ДГ імені О.В. Суворова ІСГП НААН») ОСОБА_4 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осію, зловживаючи своїм службовим становищем, з метою отримання неправомірної вигоди, вчинив ряд завідомо збиткових та економічно невигідних фінансово-господарських операцій, у результаті яких 12.08.2015 Господарським судом Одеської області за заявою ГНТО «Іскра» порушено справу про банкрутство ДП «ДГ імені О.В. Суворова ІСГП НААН».

Крім того, службові особи ДП «ДГ імені О.В. Суворова ІСГП НААН», з метою заволодіння майном державного підприємства шляхом зловживання своїм службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб, діючи всупереч покладеним на них службових обов`язків щодо ефективного оперативного керівництва діяльністю підприємства, розпорядженням майном та коштами державного підприємства, діючи умисно впродовж 2014-2015 років провели низку завідомо збиткових та економічно невигідних фінансово-господарських операцій з підконтрольними їм суб`єктами господарювання, а саме: ГНТО «Іскра», ТОВ «ЗОРЯ», ТОВ «ЗОРЯ-2011», ТОВ «Ізотек», ТОВ «Імперіал-2012», що призвело до стійкої фінансової неспроможності очолюваного підприємства, неможливості погашення заборгованості за укладеними договорами, як наслідок ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.08.2015 порушено провадження у справі про банкрутство.

Проте, у 2017 році службові особи ДП «ДГ імені О.В. Суворова ІСГП НААН», продовжуючи здійснювати господарську діяльність, яка мала б бути спрямована на відновлення платоспроможності боржника та погашення заборгованостей перед кредиторами, з метою приховування отриманих прибутків, реалізували зібраний врожай на користь третіх осіб без проведення аукціону, що призвело до неврахування вимог кредиторів.

Даними діями службові особи створили передумови для продовження терміну санації задля розпорядження майном державного підприємства на власний розсуд з метою особистого збагачення під приводом погашення заборгованості перед кредиторами, які фактично є підконтрольними суб`єктами господарювання ОСОБА_4 .

Разом з цим, у період з 2015 року по 2017 рік ОСОБА_4 , займаючи посаду директора державного підприємства, здійснив виведення з банківського рахунку підприємства, відкритого в АТ КБ «ПриватБанк», коштів у готівку на суму понад 5 млн грн, якими в подальшому розпорядився на власний розсуд, не оприбуткувавши їх, чим здійснив привласнення державних коштів в особливо великих розмірах.

Проведеними слідчими (розшуковими) діями та оперативними заходами встановлено, що ОСОБА_4 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , де може зберігати речі і документи, які містять на собі сліди кримінального правопорушення та можуть мати значення речового доказу у зазначеному кримінальному провадженні.

У зв`язку з цим, 19.03.2024 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26.02.2024 проведено обшук за вищевказаною адресою.

За результатами обшуку з-поміж майна, дозвіл на вилучення якого прямо надано ухвалою слідчого судді, виявлено та вилучено майно, дозвіл на вилучення якого не надавався, а саме: печатку з маркуванням « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Прокурор вказує, що вилучена печатка з маркуванням « ІНФОРМАЦІЯ_1 » відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, оскільки містить в собі відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, зокрема шляхом проведення експертних досліджень з документами ДП «ДГ імені О.В. Суворова ІСГП НААН», на яких наявний відтиск печатки.

Із указаних причин, 20.03.2024 старшим слідчим в особливо важливих справах ГСУ НП України ОСОБА_5 прийнято рішення про визнання речовим доказом у розслідуваному кримінальному провадженні зазначеної вище печатки.

Відтак, прокурор вказує, що з метою запобігання можливості приховування даної печатки, її пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, виникла необхідність в накладені арешту на неї, з метою збереження речового доказу.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 КПК України, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Крім того, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій та набуті кримінально протиправним шляхом.

Одночасно при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 172 КПК України, слідчий суддя не вирішує питання належності та допустимості доказів, отриманих в ході досудового розслідування, оскільки оцінка допустимості доказів має бути вирішена відповідно до вимог ст. 89 КК України під час ухвалення судового рішення при судовому розгляді кримінального провадження.

З огляду на зазначені вимоги закону слідчий суддя приходить до висновку про те, що вилучене майно, відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні та є на даній стадії досудового розслідування тимчасово вилученим майном.

Матеріали клопотання свідчать, що вказане майно має відношення до кримінального провадження, і, таким чином може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні вказаного майна до встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення.

Зокрема, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання їх зникнення, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено, а тому доводи адвоката є необґрунтованими.

За таких обставин клопотання підлягає задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 26, 100, 107, 117, 131, 132, 171-173, 309 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання - задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно, а саме: печатку з маркуванням « ІНФОРМАЦІЯ_1 », яку 19.03.2024 вилучено під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 у рамках кримінального провадження № 0000107.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1