Провадження №1-кп/127/366/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2024 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №13 в м. Вінниці об`єднане кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Піщанка, Піщанського району, Вінницької області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , раніше не судимого,

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407 КК України, відомості про які внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000067 від 18.03.2024, №0000111 від 21.07.2023,

ВСТАНОВИВ:

24.02.2022 Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України в Україні введено воєнний стан із 05:30 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому було продовжено.

Згідно наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 27.04.2022 №142 «Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час проведення мобілізації в особливий період», солдата ОСОБА_4 призвано та направлено для проходження військової служби під час мобілізації в особливий період в складі команди № НОМЕР_2 -В.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 27.04.2022 №103, солдата запасу ОСОБА_4 призначено на посаду стрільця-снайпера відділення охорони взводу охорони 150 роти охорони, ВОС-100612А, зараховано до списків особового складу вказаної військової частини, на всі види забезпечення і останній вважається таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання обов`язків за посадою.

Згідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ та організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, окрім іншого, зобов`язаний свято та непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно та чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, удосконалювати свою виучку та майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватись вимог Статутів Збройних Сил України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять не лише про нього, а й про Збройні Сили України в цілому, точно та вчасно виконувати покладені на нього обов`язки та поставлені йому завдання, додержуватись військової дисципліни, не допускати негідних учинків, виконувати розпорядок дня військової частини, точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників), у разі потреби відлучитись питати дозволу у командира відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття.

Статтею 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що розподіл часу у військовій частині протягом доби та протягом тижня здійснюється згідно з розпорядком дня, яким установлюється виконання основних заходів повсякденної діяльності, навчання та побуту особового складу підрозділів, штабів.

Згідно до ст. ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, окрім іншого, військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог Статутів Збройних Сил України, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватись Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги Статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Так, 18.07.2023 солдат ОСОБА_4 , діючи умисно, із особистих мотивів та з метою ухилитись від проходження військової служби, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, в умовах воєнного стану, не з`явився вчасно на службу без поважних причин з відпустки до військової частини НОМЕР_2 , та проводив час на власний розсуд за місцем свого проживання, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби до 21.07.2023 включно.

Крім того, 03.01.2024 солдат ОСОБА_4 , діючи умисно, із особистих мотивів та з метою ухилитись від проходження військової служби, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, в умовах воєнного стану, самовільно залишив розташування підрозділу військової частини НОМЕР_2 , та проводив час на власний розсуд за місцем свого проживання за адресою, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби до моменту його затримання органом досудового розслідування, тобто до 04.04.2024.

За час відсутності у військовій частині НОМЕР_2 солдат ОСОБА_4 , обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами вказаної військової частини, правоохоронні органи або органи військового управління про свою належність до військової служби, а також про вчинене ним самовільне залишення військової частини без поважних причин, не повідомляв та проводив час на власний розсуд.

Обвинувачений в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень визнав у повному обсязі, суду повідомив, що був признаний на військову службу під час проведення мобілізації. По першому епізоду зазначив, що перебував у відпустці за місцем свого проживання та не повернувся до військової частини, в зв`язку з тим, що вживав алкогольні напої. З приводу другого епізоду повідомив, що йому зателефонувала дружини та розповіла, що їй потрібно робити операції. Далі, він зателефонував до командира з прохання відпустити його до нового року у відпустку через хворобу дружини, однак командир відмовив. Після чого, він 03.01.2024 самовільно залишив військову частину та поїхав за місцем свого проживання, де був затриманий працівниками поліції 04.04.2024. Також, зазначив, що йому було відомо про необхідність повернутися після відпустки у визначенні строки до військової частини та про недопустимість самовільного залишення військової частини.

Зважаючи на те, що обвинувачений свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407 КК України визнав повністю, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд вважає недоцільним досліджувати фактичні обставини справи, які ніким не оспорюються і проти цього не заперечують учасники процесу. З`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового розгляду змісту цих обставин за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку, на підставі допиту обвинуваченого, дослідження матеріалів кримінального провадження, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення доведена повністю, а його дії слід кваліфікувати за ч. 5 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини, військовослужбовцем (крім строкової служби), без поважних причин, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України та приймає до уваги роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Також, суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого та обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання.

Суд зважає на те, що обвинувачений раніше не судимий (т.1 а.с. 45), під диспансерним спостереженням в КНП «ЦТЗ «Соціотерапія» не перебував, за медичною допомогою не звертався, на стаціонарному лікуванні не перебував (т.1 а.с. 46), неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «ВОКПЛ ім. акад. О.І.Ющенка ВОР», з діагнозом: «Психічні і поведінкові розлади, викликані вживанням алкоголю синдром залежності» (т.1 а.с. 47), за місцем проживання характеризується задовільно (т.1 а.с. 30, 51), за час проходження служби часто мав зауваження від командування щодо несення служби, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за перебування на службі в стані алкогольного сп`яніння, після чого був направлений на лікування від алкогольної залежності, однак продовжив вживати алкогольні напої, обов`язки за посадою виконував погано, по характеру нестриманий, неврівноважений, проявляє агресію до товаришів по службі (т.1 а.с. 35), за медичною характеристикою загальний стан задовільний, наявні розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, періодичне вживання, синдром залежності ІІ ст. (т.1 а.с. 36), перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення №3 Піщанка та отримує державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з 26.06.2019 по 31.12.2025 (т.1 а.с. 53, 54).

Обставиною, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого суд вважає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставини, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Згідно із ч. 1 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, а частина друга цієї статті передбачає, що покарання має на меті не тільки кару, в й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи із загальних засад призначення покарання, відповідно до положень ст. 65 КК України, враховуючи ступінь суспільної небезпеки скоєних кримінальних правопорушення, обставини справ, з урахуванням вимог закону та передбачених цим законом санкцій, враховуючи особу обвинуваченого, ставлення до вчинених кримінальних правопорушень, який вину визнав, вчинив злочини в умовах воєнного стану, будучи військовослужбовцем, не повернувся у військову частину для продовження виконання своїх обов`язків, а також, самовільно залишив військову частину, за час проходження служби характеризується з негативної сторони, зловживає алкогольними напоями, тому суд приходить до висновку, що його виправлення та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень не можливе без його ізоляції від суспільства, а тому йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі на строк, визначений в межах санкції передбаченої ч. 5 ст. 407 КК України.

Саме таке покарання, буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень..

Початок строку відбуття покарання обвинуваченому слід рахувати з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України обвинуваченому строк попереднього ув`язнення під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження слід зарахувати у строк покарання з розрахунку один день тримання під вартою за один день позбавлення волі.

З метою забезпечення виконання вироку суду запобіжний захід застосований до обвинуваченого у виді тримання під вартою слід продовжити до набрання вироком законної сили, але не довше ніж на шістдесят днів, з дня проголошення вироку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 50, 53, 65-67, 407 КК України, ст. ст. 349 ч. 3, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_4 у виді тримання під вартою продовжити до набрання вироком законної сили, але не довше, ніж на 60 днів, з 17.05.2024 до 15.07.2024.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_4 строк попереднього ув`язнення під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження зарахувати у строк покарання з 04.04.2024 по дату набрання вироком законної сили з розрахунку один день тримання під вартою за один день позбавлення волі.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1