Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/23/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 121 (101) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2024 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції у м. Кропивницькому Кіровоградської області кримінальне провадження №0000353 від 21.10.2022, за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 07 березня 2023 року.

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з загальною середньою освітою, розлучений, на утриманні має неповнолітню дитину, військовослужбовець, гранатометник 2 відділення 3 взводу, 2 стрілецької роти в/ч НОМЕР_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, -

визнаний винуватим та засуджений:

за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, остаточно призначено покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , залишено до вступу в законну силу вироку суду.

У строк відбування покарання ОСОБА_7 , зараховано строк запобіжного заходу у вигляді утримання під вартою, з 21 жовтня 2022 року по день вступу вироку в законну силу.

Постановлено строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з 21 жовтня 2022 року.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат і речових доказів.

Кримінальне провадження розглянуто за участю:

прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

захисника-адвоката ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 , визнано винуватим та засуджено за:

заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного в момент заподіяння;

незаконне придбання, зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу, за наступних обставин.

ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , на посаді гранатометника 2 відділення 3 взводу 2 стрілецької роти у військовому званні солдат, діючи в порушення вимог ст. ст. 6, 11, 13, 16, 20, 21, 58, 59, 103, 104 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3-6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ст. ст. 1, 3, 19, 21, ч. 2 ст. 22, ч. 1 ст. 24, ст. 27, ч. ч. 1-2 ст. 28, ч. 1 ст. 29, ст. 64, ч. 1 ст. 68 Конституції України, 21.10.2022, близько 10 год. 30 хв., перебуваючи поруч зі своїм житловим будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на грунті раптової сварки із своєю дружиною ОСОБА_12 , з мотивів ревнощів та неприязні, взявши мисливську гладкоствольну одноствольну куркову рушницю з серійним номером НОМЕР_2 , 16 калібру, яку спорядив одним набоєм та таким чином привів її в бойову готовність, підійшов до автомобіля Hyundai Santа FE державний номерний знак НОМЕР_3 , в якому на водійському сидінні сиділа ОСОБА_12 , та перебуваючи на відстані 2,7 метрів від останньої, через відчинені передні водійські двері зазначеного автомобіля, цілеспрямовано здійснив у ОСОБА_12 один постріл, спричинивши потерпілій тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент заподіяння.

Також, солдат ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , на посаді гранатометника 2 відділення 3 взводу 2 стрілецької роти у військовому званні солдат, перебуваючи в зоні бойової відповідальності зазначеної військової частини на території Донецької області, поблизу міста Соледар, не раніше 00.00 год. 12.10.2022 придбав, шляхом віднайдення у місцях бойових зіткнень зі збройними формуваннями російської федерації, 8 (вісім) набоїв 5,45-мм. (5,45x39мм.) до автомату Калашникова (АК-74), самовільно залишив визначені позиції в районі відповідальності військової частини НОМЕР_1 із указаними боєприпасами, тобто незаконно придбав бойові припаси, без передбаченого законом дозволу.

У подальшому, ОСОБА_7 шляхом привласнення виданих йому боєприпасів, у невстановлений досудовим слідством спосіб, переніс їх до місця свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , де залишив зберігати, без передбаченого законом дозволу, до 14.57 год., 21.10.2022, тобто до моменту вилучення їх працівниками поліції під час огляду місця події.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_6 , просить скасувати вирок Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 07.03.2023 та призначити ОСОБА_7 більш м`яке покарання із застосуванням ст. 69 КК України та на підставі ст. 75 КК України, від відбування призначеного покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.

Обгрунтовує свої вимоги тим, що з початку війни обвинувачений за власним бажанням відправся на фронт добровольцем та тривалий час приймав участь в бойових діях на сході України, в тому числі біля населеного пункту Мар`їнка Донецької області.

Поки ОСОБА_7 знаходився на фронті його дружина подала позовну заяву на розлучення, оскільки вважала, що шлюбно-сімейні відносини з обвинуваченим припинилися.

Зрозумівши, що його сім`я розпадається, ОСОБА_7 залишив військову частину та повернувся до дому, щоб спробувати врятувати свій шлюб та зберегти сім`ю, яка для нього становила набагато більший пріоритет. При цьому, він забув, що в його бронежилеті були патрони до автомату.

Проте, колись кохана ним людина вже не бажала мати з ним будь-яких відносин, оскільки будувала нову сім`ю.

В результаті, обвинувачений імпульсивно, не сплановано, вчинив кримінальне правопорушення проти своєї колишньої дружини на очах своєї дитини, в чому він буде розкаюватись все своє життя.

Вказує, що судом першої інстанції враховано чистосердечне каяття обвинуваченого, всі його позитивні характеристики, ту обставину, що потерпіла зайняла нейтральну позицію, але суд не врахував лист від командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_13 , в якому він зазначив, що не проти того, щоб обвинувачений повернувся до строю та продовжував боронити Україну. ОСОБА_7 бажає повернутися на фронт до своїх побратимів та захищати Україну від російської навали.

Також зазначає, що місцевий суд не врахував що мати ОСОБА_7 похилого віку та потребує постійного стороннього догляду. Знаходячись на фронті обвинувачений міг би забезпечити фінансово догляд своєї мами, а також допомагати своїй малолітній доньці.

Заслухавши суддю - доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_11 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, потерпілу ОСОБА_10 та прокурора, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили вирок суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження дотримуючись меж перегляду судових рішень визначених ст. 404 КПК України, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_6 підлягає задоволенню, з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, окрім визнання ним винуватості, підтверджені зібраними доказами, що містяться у матеріалах кримінального провадження, які досліджені у порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України і в апеляційній скарзі не заперечуються.

Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 121 КК України, сторонами кримінального провадження не оспорюється.

При розгляді доводів апеляційної скарги, колегія суддів відповідно до ст. 404 КПК України, виходить із фактичних обставин кримінального провадження, встановлених місцевим судом.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження не встановлено порушень кримінального процесуального закону, які ставили б під сумнів правильність висновків суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні зазначених у вироку кримінальних правопорушень.

Разом з цим, доводи апеляційної скарги сторони захисту про те, що призначаючи покарання обвинуваченому, місцевий суд не повною мірою дотримався вимог ст. 50, 65 КК України, і призначив ОСОБА_7 покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, на переконання колегія суддів, заслуговують на увагу.

Так, відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Вимогами ст. 65 КК України регламентовані загальні засади призначення покарання. Зокрема, п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України визначено, що суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 75 КК України, якщо при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

При цьому, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» регламентовано, що досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Абзацом 2 п. 2 вищевказаної постанови визначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Так, призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції послався на позитивну характеристику за місцем проживання та посередню за місцем служби у військовій частині, наявність матері похилого віку, яка має вади із здоров`ям та потребує сторонньої допомоги.

Також враховано лист командира військової частини НОМЕР_1 із повідомленням про те, що командування військової частини не заперечує про продовження проходження військової служби ОСОБА_7 у разі постановлення рішення суду не пов`язаного з позбавленням волі, надавши можливість подальшого проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 для захисту суверенітету та Державної цілісності України.

Обставини вчинення кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими злочинами. Ставлення обвинуваченого до вчиненого.

Пом`якшуючі обставини - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів, участь у бойових діях.

Обтяжуючі обставини - вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя чи колишнього подружжя з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, досудову доповідь Новоукраїнського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Кіровоградській області та думку потерпілої, щодо міри покарання, яка покладається на розсуд суду.

Врахувавши вказані обставини, місцевий суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 тільки в умовах ізоляції від суспільства.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , місцевим судом не в достатній мірі враховано обставини пом`якшуючі покарання.

Так, ОСОБА_7 вчинив кримінальні правопорушення передбачені ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 121 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими злочинами. Відповідно до ст. 89 КК України, вважається таким що не має судимостей. Має постійне місце проживання, сталі соціальні зв`язки, на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває (т.1 арк.к.п.91, 93). Має мати похилого віку ОСОБА_14 , яка потребує стороннього догляду (т.1 арк.к.п.112). Також, має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_15 2014 р.н.

Під час апеляційного розгляду, потерпіла ОСОБА_10 наполягала на призначені ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі з реальним відбуттям. До обвинуваченого претензій матеріального та морального характеру не має.

Відповідно до доповіді Новоукраїнського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Кіровоградській області, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий (т.1 арк.к.п.54-57).

Як під час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції так і під час апеляційного розгляду, обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав повністю.

Щиро розкаявся у вчиненому, висловлював жаль з приводу вчиненого. Вибачився перед потерпілою як під час розгляд кримінального провадження місцевим судом так і під час апеляційного розгляду. Пропонував відшкодувати кошти на лікування потерпілій та відшкодувати моральну шкоду, проте потерпіла категорично відмовилася від запропонованого відшкодування, що свідчить про дієве каяття обвинуваченого та бажання виправити ситуацію.

Відповідно до характеристики голови Новомиколаївського старостинського округу Гладоської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області від 21.10.2022, ОСОБА_7 за час проживання на території Новомиколаївського старостинського округу проявив себе з позитивної сторони. Здійснює допомогу по господарству особам похилого віку. Скарг до старостинського округу на його поведінку не надходило (т.1 арк.к.п.87).

Відповідно до листа ОСОБА_16 - командира військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_7 був мобілізований 26.02.2022 через ІНФОРМАЦІЯ_2 .

11.07.2022 зарахований до особового складу військової частини НОМЕР_1 на посаду номер обслуги мінометного взводу.

У серпні 2022 року приймав безпосередню участь у бойових діях в районі населеного пункту Мар`їнка Донецької області.

Командування військової частини НОМЕР_1 не заперечує, якщо ОСОБА_7 продовжить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 у разі рішення суду не пов`язаного з позбавленням волі надати можливість подальшого проходження служби в військовій частині НОМЕР_1 для захисту суверенітету та Державної цілісності України (т.1 арк.к.п.113).

Також, колегія суддів враховує конкретні обставини справи, зокрема що ОСОБА_7 був мобілізований 26.02.2022 через ІНФОРМАЦІЯ_2 . 11.07.2022 зарахований до особового складу військової частини НОМЕР_1 на посаду номер обслуги мінометного взводу.

Із початку війни ОСОБА_7 за власним бажанням відправся на фронт добровольцем та тривалий час приймав участь в бойових діях на сході України, зокрема біля населеного пункту Мар`їнка Донецької області, де разом із своїми побратимами потрапляв в оточення, постійні артилерійські обстріли та безпосередні контактні бої з ворогом.

Під час перебування ОСОБА_7 на фронті, його дружина подала позовну заяву на розлучення, оскільки вважала, що шлюбно-сімейні відносини припинилися.

Зрозумівши, що його сім`я розпадається, обвинувачений залишив військову частину та повернувся до дому, щоб спробувати врятувати свій шлюб та зберегти сім`ю.

Однак, потерпіла ОСОБА_10 не бажала мати з ним будь-яких відносин, оскільки будувала нову сім`ю.

За таких обставин, яка ускладнена морально-психологічними травмами отриманими на фронті, обвинувачений ОСОБА_7 імпульсивно, не сплановано, вчинив кримінальне правопорушення проти своєї колишньої дружини на очах своєї дитини, у чому щиро розкаявся, просив пробачення, намагався виправити ситуацію.

Отже, колегія суддів, при призначенні покарання обвинуваченому, враховує наявність пом`якшуючої обставини вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих обставин.

Окрім того, колегія суддів враховує посткримінальну поведінку обвинуваченого, який після вчиненого, сприяв відвезенню дружини у лікарню, намагався зупинити кров з ноги дружини. Коли потерпілу на автомобілі повезли до лікарні, він завів свій автомобіль посадив доньку з якою поїхали до лікарні. По дорозі помітив службовий автомобіль поліції, зупинився та зупинив працівників поліції, яким розповів, що сталося та вони супроводили його до відділу поліції.

Також, колегія суддів враховує, що Указом Президента України N 64/2022 від 24 лютого 2022 року (зі змінами, внесеними згідно з Указами Президента N 133/2022 від 14 березня 2022 року, N 259/2022 від 18 квітня 2022 року та N 341/2022 від 17 травня 2022 року), затвердженим Законом України N 2102-IX від 24 лютого 2022 року, в зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено та діє воєнний стан.

У зв`язку з цим, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, Указом Президента України N 69/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженим Законом України від 3 березня 2022 року N 2105-IX оголошено загальну мобілізацію.

Обвинувачений ОСОБА_7 просив звільнити його від відбування покарання з випробуванням у зв`язку із необхідністю продовження проходження військової служби.

Водночас, у матеріалах справи на підтвердження доводів обвинуваченого ОСОБА_7 міститься лист командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_16 , відповідно до якого командування військової частини НОМЕР_1 не заперечує, якщо ОСОБА_7 продовжить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 у разі ухвалення рішення суду не пов`язаного з позбавленням волі, надати можливість подальшого проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 для захисту суверенітету та Державної цілісності України (т.1 арк.к.п.113).

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_7 був мобілізований 26.02.2022 через ІНФОРМАЦІЯ_2 . 11.07.2022 зарахований до особового складу військової частини НОМЕР_1 на посаду номер обслуги мінометного взводу.

Із початку війни за власним бажанням відправся на фронт добровольцем та тривалий час приймав участь в бойових діях на сході України, зокрема біля населеного пункту Мар`їнка Донецької області.

Наведене, підтверджує щирість та реальність наміру обвинуваченого продовжувати брати участь у воєнних діях по обороні України.

Перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги сторони захисту про суворість призначеного покарання та не врахування всіх обставин кримінального провадження та обставин, що пом`якшують покарання, знайшли підтвердження і підлягають врахуванню при визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 .

У зв`язку з наведеним, застосовуючи принцип індивідуалізації покарання, враховуючи особу обвинуваченого, який є таким, що не має судимості, вчинив злочини внаслідок збігу тяжких особистих обставин, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочинів, у вчиненні кримінальних правопорушень вину визнав повністю, висловлював жаль з приводу вчиненого, вибачився перед потерпілою, намагався відшкодувати шкоду завдану злочином, що свідчить про дієве каяття обвинуваченого та бажання виправити ситуацію, бажає продовжувати подальше проходження служби для захисту суверенітету та Державної цілісності України, колегія суддів вважає можливим за наявності обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які перелічені вище, пом`якшити призначене ОСОБА_7 судом першої інстанції покарання.

Зокрема колегія суддів вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства. За своїм видом і розміром призначене обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 121 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі із звільненням його від відбування покарання із встановленням іспитового строку на підставі ст. 75 КК України та покладенням обов`язків передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України буде справедливим, необхідним та достатнім для його перевиховання, попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, як обвинуваченим, так і іншими особами та відповідає меті покарання, визначеній у ст. 50 КК України.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону які б могли стати підставою для скасування ухвали місцевого суду, апеляційним судом не встановлено.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, а вирок Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 07 березня 2023 року, слід змінити в частині призначеного покарання.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 07 березня 2023 року, стосовно ОСОБА_7 , змінити в частині призначеного покарання.

Вважати засудженим ОСОБА_7 :

за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

Згідно із п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_7 обов`язки, протягом іспитового строку, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Звільнити ОСОБА_7 з-під варти у залі суду негайно.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4