ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/1846/24

Провадження № 11-кп/4820/335/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому та в режимі відеоконференції виділене провадження у кримінальному провадженні №0000024 від 03 серпня 2021 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.307, ч.3 ст.311, ч.3 ст.313, ч.3 ст.28 ч.2 ст.317, ч.1 ст.317 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 березня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 20 березня 2024 року клопотання прокурора задоволено та серед іншого дію обраного щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжено до 19 травня 2024 року включно.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що ризики, які були доведені прокурором в суді при обранні обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшились. У разі застосування запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, обвинувачений, усвідомлюючи можливу міру і строк покарання, може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та іншого обвинуваченого задля зміни їх показань, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, продовжити займатись злочинною діяльністю.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просив скасувати ухвалу Хмельницького міськрайонного суду від 20 березня 2024 року та постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора задовольнити частково, застосувати до нього запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 214 720 грн.

Обвинувачений уважав, що ухвала суду підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та наявності підстав для визначення більш м`якого запобіжного заходу у вигляді застави.

Посилався на те, що прокурор не довів жодними належними та достатніми доказами наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому, ч.1 ст.183 КПК України передбачає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Окрім того, стан його здоров`я за цей час значно погіршився, а на утриманні обвинуваченого перебуває дружина з інвалідністю та хвора мати.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги; обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 на підтримання апеляційної скарги; заперечення прокурора ОСОБА_5 проти апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про таке.

Апеляційний перегляд оскаржуваного судового рішення здійснюється у відповідності з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, в межах поданої апеляційної скарги.

Відповідно до приписів п.4 ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

У поданій апеляційній скарзі наявне посилання про розгляд скарги за їх присутності.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Як у суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду кримінального провадження прокурор довів, що застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не встановлено.

Так, при продовженні обвинуваченому запобіжного заходу, суд повинен з`ясувати чи ризики, передбачені ст.177 КПК України, які слугували підставою для обрання особі запобіжного заходу, не зменшились, чи з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції з`ясував вищевказані обставини та встановив, що підстави, які були враховані під час обрання останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не змінились, продовжують існувати ризики, зокрема: незаконний вплив на свідків та інших обвинувачених задля зміни їх показань, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження обвинуваченому запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою.

Оцінка ж наявним у провадженні доказам є завданням наступних стадій судового розгляду та буде надана судом під час розгляду провадження по суті та винесення остаточного рішення.

Окрім того, апеляційний суд не бере до уваги посилання на наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, як підставу для зміни запобіжного заходу, оскільки вказане не спростовує встановлених судом обставин і висновків та не дає підстав уважати, що обрання відносно обвинуваченого іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з ізоляцією від суспільства, належним чином забезпечить його процесуальну поведінку, усуне ризики, встановлені ст.177 КПК України.

Доводи обвинуваченого про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, є безпідставними.

Так, наявність ризиків ґрунтується на реальних фактичних даних, наведених прокурором у поданому клопотанні та доведених в судовому засіданні першої та апеляційної інстанцій.

До того ж запобіжний захід є превентивним заходом та має на меті припинити та запобігти ймовірним ризикам у майбутньому.

Стороною обвинувачення такі ризики відповідно до ст.177 КПК України доведені, вони стали підставою для застосування запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, що відповідає характеру суспільного інтересу в даному випадку.

При вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою враховуються вимоги дотримання розумного строку як застосування такого запобіжного заходу, так і продовження строку тримання під вартою. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п.79 ЄСПЛ у справі «Харченко проти України»).

Так, п.79 Рішення визначено, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови»). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого.

Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, Європейський суд з прав людини зазначав, що право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Враховуючи вищевикладене, потреба в обмеженні права на особисту свободу обвинуваченого, шляхом обрання останньому найсуворішого запобіжного заходу, є виправданою.

Інші доводи апеляційної скарги не можна визнати переконливими, оскільки вони не містять доказів, які б спростували висновки суду та впливали на законність судового рішення, в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував обставини провадження, об`єктивно оцінив особу обвинуваченого ОСОБА_7 та обґрунтовано прийняв рішення про продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу суду законною, обґрунтованою та вмотивованою, порушень норм чинного КПК України, які могли б стати підставою для скасування чи зміни судового рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст.177, 178, 183, 404, 407 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 березня 2024 року в частині продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_7 до 19 травня 2024 року включно, залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2