Справа № 452/788/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/306/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2024 року у м. Львові Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 06 лютого 2024 року щодо ОСОБА_7 ,

з участю: прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 06 лютого 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Строк покарання обвинуваченому ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з моменту його затримання після набрання вироком законної сили.

Вирішено питання про арешт майна та речові докази.

На вказаний вирок суду захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуваний вирок у частині призначеного обвинуваченому покарання та призначити таке із застосуванням ст. 75 КК України.

Свої апеляційні вимоги захисник мотивує неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

Вважає помилковим висновок місцевого суду про не можливість виправлення ОСОБА_7 без реального відбування покарання.

Звертає увагу на обставини вчиненого кримінального правопорушення, а саме те, що потерпілому було відомо про те, що обвинувачений у стані сп`яніння стає буйним та небезпечним, а тому потерпілий міг передбачити небезпеку та загрозу для себе, і проаналізувавши ситуацію, міг покинути приміщення і уникнути небезпеки, однак цього не зробив.

Покликається на ставлення обвинуваченого до скоєного, наявність обставин, що пом`якшують покарання, особу обвинуваченого, який свою вину визнав та усвідомив скоєне, щиро розкаявся, а також на незадовільний стан його здоров`я, внаслідок виявленого позитивного тесту на ОСОБА_9 . Також на дані досудової доповіді щодо можливості покарання ОСОБА_7 без позбавлення або обмеження волі на певний строк, з огляду на дані, що його характеризують, спосіб його життя, середній рівень небезпечності для суспільства.

Стверджує про помилковість висновку місцевого суду щодо часткового визнання обвинуваченим вини та оспорювання ним певних обставин.

Вважає необґрунтованим висновок місцевого суду щодо неможливості застосування до ОСОБА_7 ст. 75 КК України, з огляду на встановлені фактичні обставини, зокрема, визнання обвинуваченим своєї вини та активне сприяння розкриттю злочину, засудження обвинуваченим власної протиправної поведінки та припинення протиправної діяльності під час застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, його працевлаштування та бажання відшкодувати потерпілому шкоду у міру можливості, відсутність вимог майнового характеру з боку потерпілого, допомога потерпілому у наданні свого житла для проживання після його виписки з лікарні, припинення зловживання спиртними напоями.

Згідно оскаржуваного вироку суду, ОСОБА_7 28 грудня 2022 року приблизно о 01 год. 00 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в приміщенні будинку АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_10 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_11 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, взяв сокиру та наніс декілька ударів в ділянку голови, тулуба та ноги потерпілому ОСОБА_11 , в результаті чого останній отримав травму грудної клітки у вигляді перелому 7,8,9 ребер справа по аксілярній лінії, рану на лівій нижній кінцівці, травму лівої нижньої кінцівки у вигляді відкритого багатоуламкового перелому верхньої третини обох кісток лівої гомілки зі зміщенням кісткових відламків, забійно-рвану рану па голові, травму голови у вигляді відламкового перелому тім`яної кістки справа з незначним інтракраніальним зміщенням фрагменту, що згідно висновку експерта відноситься до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент утворення.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 21.05.2024 до обвинуваченого ОСОБА_7 був застосований привід. Щодо результатів виконання даного приводу прокурор в судовому засіданні повідомив, що з наявної в нього інформації, ОСОБА_7 неможливо доставити до суду, оскільки 04.07.2024 працівники ТЦК забрали його для проходження ВЛК.

З врахуванням зазначеного, а також з огляду на те, що в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого, останній не цікавився ходом розгляду справи, апеляційний суд вважає за можливе проводити розгляд апеляційної скарги у його відсутності, враховуючи, що в судовому засіданні присутній його захисник.

При апеляційному розгляді справи захисник підтримала подану апеляційну скаргу, з наведених у ній мотивів, та просила таку задоволити.

Прокурор заперечив апеляційну скаргу сторони захисту, з огляду на безпідставність такої, зазначивши про законність, обґрунтованість та вмотивованість оскаржуваного судового рішення.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, за встановлених судом першої інстанції обставин, та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому судом апеляційної інстанції вирок суду у цій частині не переглядається.

Також, згідно апеляційної скарги стороною захисту не оспорюється в апеляційному порядку вид та розмір призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за вчинений злочин.

В апеляційні скарзі захисник покликається на можливість застосування положень ст. 75 КК України та просить звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Перевіривши апеляційні доводи сторони захисту, колегія суддів враховує таке.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації таке покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання у цілому.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання у повній мірі відповідає вимогам закону.

Так, згідно матеріалів справи, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання місцевим судом у повній мірі враховано характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, який класифікується як тяжкий, дані про особу винного, який раніше двічі судимий,має постійне місце проживання, де характеризується задовільно, не одружений, дітей не має, офіційно не працевлаштований, джерелами доходів є виконання тимчасових робіт по найму, на обліку у лікаря-психіатране перебуває, натомість перебуває на обліку у лікаря-нарколога із діагнозом F-11.24, а саме, розлад психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів, має позитивний тест на гепатит С, разом з тим загальний стан його здоров`я визнано задовільним, відсутність до обвинуваченого вимог майнового характеру, наявність обставини, яка пом`якшує покарання, - активне сприяння розкриттю злочину, наявність обставини, яка обтяжує покарання, - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Також, місцевим судом враховано дані досудової доповіді, згідно якої ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий, а ризик небезпеки для суспільства як середній.

Колегія суддів погоджується із висновком місцевого про формальність щирого каяття обвинуваченого та не врахування цієї обставини при призначенні ОСОБА_7 покарання, з огляду на те, що обвинувачений у судовому засіданні свою вину у вчиненому фактично визнав частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

З огляду на встановлені обставини кримінального правопорушення, ступінь тяжкості такого та його суспільну небезпеку, яке є тяжким злочином проти життя та здоров`я особи, а також наведені дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, у межах санкції інкримінованої статті у виді позбавлення волі, водночас у мінімальному розмірі, яке слід відбувати реально.

При цьому, колегія суддів враховує, що у минулому обвинувачений ОСОБА_7 двічі був засуджений, відбував покарання як реально, так і із застосуванням ст. 75 КК України, та маючи непогашені та не зняті у встановленому законом порядку судимості, знову вчинив тяжкий злочин, що свідчить про небажання обвинувачено ставати на шлях виправлення.

Ураховуючи наведене, колегії суддів вважає, що у даному випадку відсутні обставини, які б свідчили про те, що призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає тяжкості вчиненого ним злочину та особі винного внаслідок суворості.

Колегія суддів вважає, що висновки місцевого суду щодо призначеного обвинуваченому покарання, з урахуванням обставин цього кримінального провадження відповідають принципам законності, індивідуалізації та справедливості призначення покарання, та належним чином вмотивовані.

Підстав для застосування до обвинуваченого інституту звільнення від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не містить правових підстав для зміни оскаржуваного вироку суду, а отже така визнається судом апеляційної інстанції необґрунтованою та до задоволення не підлягає.

Крім того, за наслідками апеляційного перегляду істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376,404, 405, 407,419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 06 лютого 2024 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка утримується під вартою, в цей же строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий

Судді: