Провадження №1-кп/523/641/24
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

17.05.2024 р. Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

в присутності обвинуваченого - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000113 від 17.03.2021р. щодо:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, з середньою освітою, перебуваючого у цивільному шлюбі, дітей на утриманні не маючого, офіційно не працюючого, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого:

- 06.07.2009р. Приморським райсудом м. Одеси за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України до 4р. позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2р.;

- 12.04.2010р. Приморським райсудом м. Одеси за ч.3 ст.185 КК України до 4р. 1міс. позбавлення волі, умовно-достроково звільнений 06.03.2012р. на невідбуту частину покарання 7міс. 16дн.;

- 02.10.2020р. Суворовським райсудом м. Одеси за ч.1 та ч.2 ст.185 КК України до 3р. позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3р.;

- 17.11.2021р. Суворовським райсудом м. Одеси за ст.126-1 КК України до 3р. 2міс. позбавлення волі,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

22.02.2021р., приблизно о 14год. 40хв., ОСОБА_4 перебуваючи у подвір`ї будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно та протиправно, на ґрунті особистих неприязних відносин, які раптово виникли в ході словесного конфлікту зі знайомим йому раніше ОСОБА_5 , 1981 року народження, з мотивів особистої неприязні, з прямим умислом, направленим на заподіяння останньому тілесних ушкоджень, з метою завдання шкоди здоров`ю, діючи цілеспрямовано, усвідомлюючи протиправний характер своїх протиправних дій та бажаючи настання їх суспільно-небезпечних наслідків у вигляді тілесних ушкоджень, підійшов до нього та умисно схопивши палицю, почав наносити неодноразові удари по тулубу та рукам, в результаті чого, спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої ліктьової кістки в середній третині зі зміщенням кісткових уламків, які складають єдиний морфологічний комплекс тілесних ушкоджень, і за критерієм тривалого розладу здоров`я строком понад 21 день, згідно п.п.2.2.2 та 4.6 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995, відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

В судовому засіданні, ОСОБА_6 повністю визнав свою вину за пред`явленим та викладеним в обвинувальному акті обвинуваченням, крім того, пояснив суду про час, місце, спосіб та мотиви скоєного ним при вказаних вище обставинах, не оспорюючи при цьому докази, які містяться у кримінальному провадженні та фактичні обставини скоєного ним кримінального правопорушення.

Враховуючи те, що ОСОБА_6 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушенні при обставинах, викладених у обвинувальному акті, враховуючи, що прокурор, обвинувачений не оспорювали фактичні обставини провадження та беручи до уваги, що учасники судового провадження, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, при цьому роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та вивченням матеріалів кримінального провадження, що характеризують останнього.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушенні доведена повністю та дії вказаної особи кваліфікує за ч.1 ст.122 КК України - умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

При призначенні покарання ОСОБА_6 , суд приймає до уваги характер і обставини вчиненого кримінального правопорушення, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Судом враховується особа ОСОБА_6 , який є особою раніше неодноразово судимою, вчинив кримінальне правопорушення, яке відносяться до категорії нетяжких злочинів, офіційно не працюючого, перебуваючого у цивільному шлюбі, маючого постійне місце реєстрації та проживання.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 , передбачені ст.66 КК України, суд визнає: щире каяття, повне визнання своєї вини, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, передбачені ст.67 КК України, судом не встановлено.

На підставі викладеного, при визначенні виду та міри покарання по даному кримінальному провадженню, враховуючи всі встановлені в судовому засіданні обставини кримінального провадження, беручи до уваги особу ОСОБА_6 , який є особою раніше неодноразово судимою, вчинив кримінальне правопорушення, яке відносяться до категорії нетяжких злочинів, офіційно не працюючого, перебуваючого у цивільному шлюбі, маючого постійне місце реєстрації та проживання, враховуючи наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому - щире каяття, повне визнання своєї вини, активне сприяння розкриттю злочину та відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, з метою запобігання вчиненню обвинуваченим нових кримінальних правопорушень, суд приходить до висновку про те, що виправлення останнього можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, із призначенням покарання у виді позбавлення волі, а також приймаючи до уваги вчинення ним кримінального правопорушення по даному кримінальному провадженню до часу ухвалення вироку Суворовського районного суду м. Одеси від 17.11.2021р., суд із врахуванням вимог ч.4 ст.70 КК України, вважає необхідним за сукупністю кримінальних правопорушень, визначити остаточне покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі.

В даному випадку, за переконанням суду, покарання у виді позбавлення волі, повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Водночас, вирішуючи питання про необхідність реального відбування обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі за вчинений злочин, судом враховується, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При цьому, суд також враховує правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену у Постанові від 28.05.2020року (справа №753/13972/17; провадження №51-986км20), згідно якої, Верховний Суд зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.

Крім того, приймаючи таке рішення, суд серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 у справі №1-33/2004.

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950.

Керуючись ст.ст.369-371, 373-374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 17.11.2021р., визначити остаточне покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці. Строк відбуття покарання рахувати з 15.06.2022р.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд м. Одеси до Судової палати по кримінальних справах Одеського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня проголошення.

Копії вироку вручити під розписку засудженому та прокурору, а також надати іншим заінтересованим особам.

Суддя ОСОБА_1