Справа № 734/2211/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/345/24
Категорія - продовження строків тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

21 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

Розглянула у письмовому провадженні в м. Чернігові апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 13 лютого 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Бровари Київської області, зареєстрованому в АДРЕСА_1 , раніше судимому, продовжений строк тримання під вартою до 13 квітня 2024 року включно.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції вказав на те, що розгляд кримінального провадження не завершений з об`єктивних причин, свідки недопитані, докази сторін обвинувачення та захисту не досліджені, ризики, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою на даний час не зменшилися та продовжують існувати, а підстав для скасування запобіжного заходу або заміни його на більш м`який суд не встановив.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_5 просить ухвалу суду в частині продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою скасувати, як незаконну, оскільки прокурором на даний час не доведено існування ризиків,які брались до уваги при обранні запобіжного заходу та продовження строків тримання під вартою, чи виникнення нових ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а висунуте обвинувачення ґрунтується на недопустимих доказах і буде спростоване після дослідження судом всіх доказів, вказаних у клопотаннях захисника про визнання доказів недопустимими та їх оцінки в сукупності.

Звертає увагу, що судом встановлено, що ОСОБА_7 затриманий раніше вказаного в протоколі часу, з порушенням права на захист, без складання протоколу про затримання, однак, при продовженні строку тримання під вартою ці обставини судом навмисно ігноруються. Вважає, що судом прийняте рішення з метою подальшого катування ОСОБА_6 .

Відповідно до ч. 4 ст. 28 КПК України кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово. Однак, незважаючи на клопотання захисту, згідно з ч. 2 ст. 89 КПК України, про визнання окремих доказів недопустимими, що значно скоротило б розгляд справи, вони роками знаходяться в суді без розгляду, а замість розгляду клопотань підсудних та захисту, їх просто видаляють із зали суду.

Вказує на те, що на день та час вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, ОСОБА_6 має алібі, що в той час він знаходився в м. Києві і не міг бути серед осіб, які вчинили злочин. 26 грудня 2019 року він був затриманий працівниками поліції без складання відповідних процесуальних документів, без роз`яснення прав і допуску адвоката. З 26 по 29 грудня 2019 року ОСОБА_6 незаконно утримували працівники поліції, знущалися над ним, вимагали надати неправдиві свідчення та змусили їх повторити при проведенні слідчого експерименту в присутності захисника, якого надали лише 29 грудня.

Затримання ОСОБА_6 саме 26 грудня 2019 року підтверджує ОСОБА_8 та матеріалами негласної слідчої дії. З переглянутого в судовому засіданні відеозапису слідчого експерименту видно, що 29 грудня 2019 року ОСОБА_6 прибув для участі в слідчій дій в супроводі працівника поліції, що свідчить про те, що на той час він вже був затриманий, проте, його право на захист не було забезпечене. При явних ознаках застосування до ОСОБА_6 недозволених методів ведення слідства, не було вчасно підготовлено заяву про вчинення злочину і, як наслідок, не було проведено освідування обвинуваченого на предмет тілесних ушкоджень, що свідчить про порушення права на захист. Клопотання про визнання слідчого експерименту недопустимим доказом до цього часу не розглянуте.

Не ставлячи під сумнів факт вчинення злочину, стороною захисту зверталась увага суду на те, що протокол огляду місця події та показання ОСОБА_9 не стосуються Новакова, оскільки на місці вчинення злочину його не було. При цьому, клопотання сторони захисту про визнання протоколу огляду місця події недопустимим докази не розглянуте судом.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник заявили клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою захисник ОСОБА_5 не просив проводити апеляційний розгляд за його участі або ж за участі обвинуваченого ОСОБА_6 , тому на підставі ч. 2 ст. 422-1 КПК України, було вирішено провести розгляд без виклику сторін та у письмовому провадженні.

Обрання, скасування або зміна запобіжного заходу в суді під час судового розгляду регламентується положеннями статті 331 КПК України, у порядку передбаченому главою 18 цього Кодексу. Проте, це не означає, що прокурор і суд дублюють повністю положення процесуального закону, які застосовуються під час досудового розслідування, враховують особливості судового розгляду кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України при продовженні строку тримання під вартою суд враховує виключно наявність обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування (в даному випадку судового розгляду) до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, окрім іншого, ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_10 обвинувачуються у нападі з метою заволодіння майном потерпілого ОСОБА_9 , поєднаному із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, який зазнав нападу (розбій), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло, за що передбачена кримінальна відповідальність, за ч. 3 ст. 187 КК України, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку вчиненого обвинуваченими кримінально-карного діяння, та вказує на те, що розуміючи тяжкість покарання, за відсутності міцних і сталих соціальних зв`язків вони можуть ухилитися від суду.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Ризик - це ймовірність того, що обвинувачений може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на свідків.

Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд вірно зазначив в ухвалі, що вказані прокурором ризики не зменшились та визнав їх такими, що виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, і на даний час вони виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 на більш м`який.

Наразі, питання доведення винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення «поза розумним сумнівом» не є предметом ні судового, ні апеляційного розглядів, оскільки вирішується питання виключно щодо доведеності обставин, які виправдовують тримання ОСОБА_6 під вартою.

Суд правильно встановив, що наведені у клопотанні прокурора доводи свідчать про обґрунтованість пред`явленої підозри та підтверджуються доказами, достатніми саме на даному етапі судового розгляду, виключно з метою вирішення питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу, а не для визнання осіб винними чи для їх виправдання.

Крім того, судом вірно зазначено про те, що судовий розгляд не завершений з об`єктивних причин, не допитані свідки, не досліджені докази сторони обвинувачення та захисту. Саме після дослідження всіх обставин та доказів у кримінальному провадженні може бути вирішене питання щодо обґрунтованості та допустимості доказів кожної зі сторін у кримінальному провадженні, надано їм оцінку та прийнято рішення про обставини, які вони доводять чи навпаки спростовують.

Вказуючи на те, що ОСОБА_6 безпідставно тримається під вартою, а своєю ухвалою суд прийняв рішення про його подальше катування, захисник залишив поза увагою ту обставину, що наявність вказаних прокурором ризиків була підтверджена під час обрання міри запобіжного заходу в ході досудового розслідування, а судовий розгляд триває так довго, саме з вини сторони захисту, яка зловживає наданими їй процесуальними правами.

На час судового розгляду, даних які б вказували, що встановлені ризики зникли або ж зменшилися, не встановлено. Крім того, таких обставин не наводить і захисник в апеляційній скарзі, яка за своїм змістом зводиться до незгоди з доказами у кримінальному провадженні, які захисник просить визнати недопустими, незважаючи на те, що це питання не віднесене до повноважень суду під час вирішення питання про можливість продовження строку тримання обвинуваченого під вартою і може бути вирішене за результатами розгялду кримінального провадження про доведеність чи недоведеність обвинувачення.

У даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого кримінального правопорушення, яке виразилось у нападі на особу із застосуванням насильства до потерпілого, яке є небезпечним для його життя і здоров`я, до того ж злочин вчинено за попередньою змовою групою осіб, при тому, що потерпілий зазнав нападу у власному будинку, від осіб, що раніше притягувались до кримінальної відповідальності, отже, саме в цьому полягає суспільний інтерес, що виправдовує відповідний відступ від загальної практики Європейського Суду щодо дотримання принципу презумпції невинуватості.

Тривалий час судового розгляду кримінального провадження пов`язаний з процесуальною поведінкою саме сторони захисту, а не вини місцевого суду чи сторони обвинувачення, адже суд обмежений у процесуальному часі, з огляду на завантаженість судової системи іншими справами та кримінальними провадженнями, в яких особи, також перебувають під вартою і мають право на своєчасний судовий розгляд в розумні процесуальні строки, при тому, що не зловживають своїми процесуальними правами, як у даному конкретному кримінальному провадженні.

Більш того, жодний аргумент апеляційної скарги захисника не спростовує висновків суду щодо того, що обґрунтовано встановлені ризики неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_6 зникли або ж зменшилися, перестали існувати з плином часу або проведенням всіх необхідних процесуальних дій, пов`язаних із якнайшвидшим судовим розглядом кримінального провадження.

У свою чергу судом обґрунтовано необхідність продовження строку тримання ОСОБА_6 під вартою, адже ризик впливу на свідків продовжує існувати через те, що вони не допитані в судовому засіданні, як і ризик ухилення обвинуваченого від суду є реальним та підтверджений тяжкістю кримінального правопорушення в якому він обвинувачується, покаранням, яке загрожує обвинуваченому в разі визнання винним, а також даними про особу ОСОБА_6 , що в сукупності з встановленими під час здійснення судового розгляду обставинами вказує на законність оскаржуваного судового рішення та свідчить про безпідставність заявлених в апеляційній скарзі вимог про скасування ухвали суду.

Таким чином, належне обґрунтування доцільності продовження ОСОБА_6 застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 178 КПК, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими під час вирішення клопотання прокурора.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-406, 407, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 13 лютого 2024 року про продовження обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, ОСОБА_6 , строків тримання під вартою, без змін.

Ухвала набуває законної сили після її постановлення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14