Подільський районний суд міста Києва
Справа № 758/860/24
У Х В А Л А

26 січня 2024 року м. Київ

Слідчий суддя Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні №0000019 від 22.01.2024,

ВСТАНОВИВ:

слідчий СВ УП в метрополітені ГУНП у м. Києві капітан поліції ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 , звернувся з клопотанням про арешт майна, а саме на вогнегасник червоно кольору інв. № 202843, який було вилучено 22.01.2024 року, під час огляду місця події.

В обґрунтування клопотання його автор зазначив, що слідчими СВ УП в метрополітені ГУНП у м. Києві проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000019 від 22.01.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України.

Зазначає, що 21.01.2024 року, приблизно о 22:50 год. невстановлена особа, в умовах воєнного стану, перебуваючи у вагоні № 5283 електропотягу по маршруту № 5, а саме на станції метро «Лівобережна» КП «Київський метрополітен» у м. Києві, таємно викрала вогнегасник інв. № 202843, що належить КП «Київський метрополітен», однак не довела свій злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, до кінця з причин, які не залежали від її волі.

22.01.2024 року, під час огляду місця події, за адресою: м. Київ, станція метро «Чернігівська» КП «Київський метрополітен», а саме огляду вагону № 5283 електропотягу по маршруті № 5, було виявлено та вилучено вогнегасник червоно кольору інв. № 202843.

Після чого, 22.01.2024 року, слідчим СВ УП в метрополітені ГУНП у м. Києві винесено постанову про визнання вилученого під час огляду місця події, за адресою: м. Київ, станція метро «Чернігівська» КП «Київський метрополітен», вогнегаснику червоно кольору інв. № 202843 речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000019 від 22.01.2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст.185 КК України.

Вказане майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, оскільки є об`єктом злочинного посягання та має суттєве значення для встановлення обставин у даному кримінальному провадженні, оскільки є речовим доказом у відповідності до ст. 98 КПК України.

Автор клопотання подав заяву про проведення судового розгляду без його участі, просив клопотання задовольнити.

Володілець майна у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши доводи та матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов до такого.

Арешт майна є одним заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується на підставі ухвали слідчого судді або суду (ч. 2 ст. 131, ч. 1 ст. 132 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

За приписами ч. 3 ст. 132 КПК застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна (ч.1 ст.170 КПК).

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження (ч. 2 ст. 170 КПК).

Метою арешту, згідно з положеннями ч. 2 ст. 170 КПК, є забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна (ч. 10 ст. 170 КПК).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 170 КПК з метою забезпечення збереження речових доказів арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, тобто є речовими доказами, тобто матеріальними об`єктами, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Майно, вилучене під час огляду місця події вважається тимчасово вилученим майном (ч. 2 ст. 168 КПК).

Матеріалами клопотання доведено, що речі на які слідчий просить накласти арешт можуть містити сліди кримінального правопорушення та є об`єктом злочинного посягання, тобто, використовуватись в доказуванні в якості речових доказів, а тому з метою їх збереження, тобто запобігання спробам їх приховування, знищення тощо (шляхом правомірного утримання органом досудового розслідування), наявні підстави для накладення на них арешту.

Водночас з`ясовано, що клопотання про арешт майна подано в строк, встановлений ч. 5 ст. 171 КПК, тобто своєчасно.

Накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав. Хоча власник обмежується у реалізації всіх правомочностей права власності, такий захід є тимчасовим. Отже, відповідні обмеження є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження.

Отже, клопотання слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 98, 170-173, 309 КПК, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ УП в метрополітені ГУНП у м. Києві капітан поліції ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000019 від 22.01.2024 - задовольнити.

Накласти арешт на майно із заборонною користування та розпорядження ним, а саме на вогнегасник червоно кольору інв. № 202843, який було вилучено 22.01.2024 року, під час огляду місця події.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна у порядку, передбаченому частиною 1 статті 174 КПК.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення п`ятиденного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала слідчого судді, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню. Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1