Справа № 308/5139/23
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 липня 2023 року м. Ужгород
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду в Закарпатській області від 07.04.2023 року відносно обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, термін ї якого продовжено та такий спливає 28.07.2023 року.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення. Під час здійснення судового провадження судом присяжних питання, передбачене цією частиною, вирішує головуючий.
Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні заявив клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на 60 днів.
Клопотання обґрунтовані тим, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи раніше судимим вироком Ужгородського міськрайонного суду від 16.12.2022 за.ч. 4 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнений від відбування призначеного основного покарання з випробуванням на 3 роки, однак належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, а повторно вчинив умисний корисливий злочин проти власності за наступних обставин.
Так, 03.02.2023 року, приблизно о 12 год. 02 хв., ОСОБА_4 за попередньою змовою з ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні супермаркету «Велмарт», який знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Капушанська, 168, діючи з прямим умислом, таємно, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, із корисливих мотивів, з метою особистої наживи та збагачення, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до стелажу на якому знаходилися різного виду шоколадки та з верхньої полки стелажу шляхом вільного доступу взяв 5 шт. шоколаду «Milka» з цілими лісовими горіхами молочною та карамельною начинкою 300 г., вартість 1 шт. згідно довідки про вартість товару, яку надав представник потерпілого ОСОБА_8 становить 108 грн. 88 коп., та підійшовши до ОСОБА_6 , з метою приховування склав йому в рюкзак, вищевказані шоколадки. Після чого ОСОБА_4 та ОСОБА_6 пішли в сторону виходу, однак не вийшли з приміщення «Велмарту» та не змогли довести злочин до кінця з причин, що не залежали від їх волі, оскільки були затримані працівниками супермаркету «Велмарт» при спробі покинути магазин з викраденим майном, загальна вартість якого становить 544 грн. 40 коп.
Таким чином, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, а саме у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно, за попередньою змовою групою осіб та в умовах воєнного стану.
Прокурор вказує на наявність обґрунтованої підозри, яка доводиться зібраними матеріалами кримінального провадження, а також стверджує, що наразі ризики, які були прийняті судом при обрані щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшились та не відпали. Зокрема обвинувачені, з метою ухилення від кримінальної відповідальності зможуть переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду (п.1 ч.І ст. 177 КПК України), усвідомлюючи про неминучість покарання за вчинення даного злочину, можуть незаконно впливати на потерпілих, свідків, шляхом їх підкупу або залякування (п. З ч. 1 от. 177 КПК України); вчинити інші кримінальне правопорушення, (п. 5 ст. 177 КПК України) та існує ризик їх протиправної поведінки.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечила проти задоволення клопотання, просила застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби, оскільки вважає, що такий буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та виконання ним покладених процесуальних обовязків.
Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснив, що необхідності застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу не має, оскільки наміру переховуватися від органів досудового розслідування чи перешкоджати будь яким чином кримінальному провадженню він не має.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 у судовому засіданні також заперечила проти задоволення клопотання прокурора та подала до суду клопотання про зміну запобіжного заходу. Вважає, що беручи до уваги стан та тривалість розгляду справи, ризики, що зумовили обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зменшились і у своїй сукупності в подальшому його не виправдовують. Разом з тим, наявні нові обставини, що повинні бути враховані судом в порядку ст. 178 КПК України. Зокрема вказує, що тяжкість покарання не може буди єдиним фактором наявності ризику можливості обвинуваченого переховуватися від органів розслідування та суду.
Також вказує, що змінилися обставини щодо наявності в обвинуваченого постійного місця проживання, а саме станом на сьогоднішній день, ОСОБА_6 має офіційно зареєстроване місце проживання, де може проживати та відбувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Зазначає, що ОСОБА_6 , хоч раніше і судимий, але вчинив кримінальне правопорушення не під час умовного терміну, повністю визнавав свою вину з самого початку та сприяв досудовому розслідуванню, надав покази по справі, а тому у нього відсутні мотиви знищити чи пошкодити докази у справі чи впливати на свідків. Більше того у справі взагалі відсутні свідки, які би хоч щось бачили, крім відео з супермаркету, яке вже є речовим доказом у справі, а тому немає змісту на них будь-яким чином впливати взагалі.
Окрім цього, захисник просить суд врахувати те, що всі клопотання про продовження строків тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 не містять жодного документального обґрунтування на підтвердження факту подальшого існування встановлених судом ризиків.
Судом було визначена застава, проте така застава не була внесена ані обвинуваченим, ані іншими особами, що дійсно свідчить про відсутність у нього та його рідних будь-яких збережень.
З урахуванням наведеного захисник просить суд змінити ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на альтернативний, більш м`який - цілодобовий домашній арешт із (або без) засобом контролю за місцем його реєстрації.
Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримав клопотання свого захисника, просив змінити йому запобіжний захід на більш м`який.
Заслухавши думку прокурора, пояснення обвинувачених та їх захисників, з приводу заявлених клопотань, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваного, обвинуваченого покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язана із необхідністю запобігання ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.
Підставами застосування запобіжних заходів є обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризику (ризиків), перелік яких встановлено пунктами 1-5 ч. 1ст. 177 КПК України.
Запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_6 був обраний з урахуванням їх особи, які підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від п`яти до восьми років. Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності.
Крім того, беручи до уваги, що потерпілий судом ще не був допитаний, а в силу вимог ч. 4 ст. 95, ст. 224, 225 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Таким чином, суд приходить до переконання про існування також ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості обвинуваченого, перебуваючи на волі, незаконно впливати на потерпілого у даному кримінальному провадженні, з метою зміни та дачі його показів на користь обвинуваченого.
Також враховуючи всі обставини кримінального провадження, беручи до уваги, що обвинувачені раніше судимі, вчинили новий корисний злочин, тобто належних висновків для себе не зробили, суд приходить до переконання про наявність ризику щодо можливості обвинувачених вчинити інше кримінальне правопорушення.
Таким чином, стороною обвинувачення доведено наявність ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.
Суд критично оцінює доводи сторони захисту адвоката ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_9 щодо можливості застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, оскільки, на переконання суду, наявність наведених ризиків, а також сукупність обставин вчинення кримінального правопорушення не зможуть забезпечити належне виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Застосовуючи вказаний запобіжний захід, суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, визначеними КПК України, конкретними підставами і метою його застосування.
Відповідно до вимог п. п. 3, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Таким чином, вирішуючи питання про продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує тяжкість злочину, санкція за вчинення якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, останній раніше судимий, вичинив новий умисний злочин перебуваючи під іспитовим строком, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вважає, що менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити належне виконання ОСОБА_4 покладених на нього згідно кримінально-процесуального законодавства України обов`язків, такі ризики не зменшились на дний час та продовжують існувати.
Щодо продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 суд вважає, що ризики встановлені під час застосування до нього запобіжного заходу не перестали існувати, проте , суттєво знизились виходячи з наступного.
Так, при обранні судом запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_6 було враховано наявність обґрунтованої підозри, тяжкість покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, зокрема, що він ніде офіційно не працевлаштований та не має постійного місця проживання.
Разом з цим, у судовому засіданні належними та допустимими доказами встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 на даний час зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , тобто має постійне місце проживання.
З аналізу ст. 194 КПК України слідує, що разом із загальними положеннями КПК України щодо судового провадження в суді першої інстанції, можна дійти висновку, що суд не надає оцінку наявності обґрунтованої підозри під час вирішення питання продовження дії заходів забезпечення кримінального провадження. Бо такі дії передбачають оцінку доказів, яка може бути надана судом лише в нарадчій кімнаті на стадії ухвалення вироку. Зазначене свідчить про те, що на стадії судового розгляду суд не може робити висновок щодо обґрунтованості підозри чи то обвинувачення безпосередньо шляхом надання оцінки доказів у справі, а повинен виходити з поняття наявності відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення. Цими відомостями, на думку суду, є висунуте в передбаченому законом порядку обвинувачення, яке є предметом дослідження суду наразі.
Також, на думку суду, відомості, викладені в реєстрі матеріалів досудового розслідування можуть свідчити про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_6 інкримінованих кримінальних правопорушень. Вагомість таких доказів наразі не викликає сумнівів.
Отже, суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає, що причетність обвинуваченого до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень є вірогідною та достатньою для застосування запобіжного заходу з огляду потреб судового провадження.
Відповідно до ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.
Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Досліджуючи матеріали клопотання, пояснення прокурора, беручи до уваги пояснення обвинуваченого, його захисника адвоката ОСОБА_7 , а також особу ОСОБА_6 , суд погоджується з тим, що на даний час встановлені судом ризики не змінились, проте суттєво зменшились, а установлені у судовому засіданні обставини свідчать про те, що відсутні підстави для подальшого застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 виняткового запобіжного заходу в виді тримання під вартою, так як, на думку суду, для досягнення дієвості завдань кримінального провадження, а також відповідності особистості обвинуваченого, який на даний час має постійне місце проживання, та іншим наведеним обставинам, такий запобіжний захід як цілодобовий домашній арешт буде достатнім.
Також слід покласти на ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.
Таким чином, суд приходить до висновку, що у задоволенні клопотання прокурора про продовження відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід відмовити, а клопотання адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу задовольнити.
Керуючись ст.ст.176-178,331,369-372 КПК України, суд, -
Клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_11 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.
У задоволенні клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_11 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 - відмовити.
Клопотання адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 задовольнити.
Змінити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, без застосування електронного засобу контролю, на період судового розгляду справи, але не більше ніж на два місяці, а саме до 07 вересня 2023 року включно.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 , наступні обов`язки:
- не залишати цілодобово місце постійного проживання АДРЕСА_1 , без дозволу суду;
- прибувати до прокурора або суду на їх першу вимогу, кожного разу у визначений ними час;
- здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.
Звільнити ОСОБА_6 з-під варти негайно в залі суду.
Ухвалу передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_6 - Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області.
Роз`яснити ОСОБА_6 , що відповідно до ч. 5 ст.181 КПК України працівники поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено та проголошено 13.07.2023 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1