ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 547/441/23 Номер провадження 11-кп/814/906/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000089 за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22 серпня 2023 року,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вільне, Семенівського району Полтавської області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не працюючого, не одруженого, маючого неповнолітню дитину, із середньою освітою, на підставі ст. 89 КК України не судимого,

засуджено за:

- ч.2 ст.15 п.п.1, 4, 5 ч.2 ст. 115 КК України на 10 років позбавлення волі;

- п.п.4,5 ч.2 ст.115 КК України на 13 років позбавлення волі;

- ч.2 ст. 194 КК України на 10 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено остаточне покарання у виді 13 років позбавлення волі.

Вирішено питання щодо запобіжного заходу, процесуальних витрат та речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

19.02.2023 приблизно о 15:45 ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прийшов на територію домоволодіння за місцем свого проживання, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де він проживав однією сім`єю останні чотири місяці разом зі співмешканкою ОСОБА_9 , її малолітніми дітьми ОСОБА_9 , 2018 року народження, і ОСОБА_10 , 2013 року народження, та матір`ю співмешканки ОСОБА_11 , тобто перебував з ними у близьких відносинах.

Підійшовши до дверей будинку, ОСОБА_8 виявив, що вони зачинені зсередини, та зазирнувши до одного з вікон будинку, побачив у приміщенні будинку свою співмешканку ОСОБА_9 та її колишнього чоловіка ОСОБА_12 . Крім того, у цей час у цьому приміщенні будинку перебували малолітні ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також ОСОБА_11 . У подальшому, на грунті сварки та ревнощів до ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , ОСОБА_8 почав бити у скло руками та висловив словесну погрозу здійснити підпал, у випадку якщо йому не відімкнуть двері та ОСОБА_12 не покине будинок. Отримавши відмову, маючи на меті довести серйозність своїх намірів, ОСОБА_8 пальцями рук, стиснутими в кулак розбив віконне скло в кімнату будинку та повторив зазначену погрозу.

Зважаючи на відсутність дій, спрямованих на виконання його вимог, ОСОБА_8 , знаючи, що у будинку знаходяться зазначені особи, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у виді смерті людей, бажаючи настання смерті ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , взявши пластикову ємність з легкозаймистим нафтопродуктом, підійшов до будинку та через вікно, в якому було ним заздалегідь розбите скло, із пластикової ємності вилив легкозаймистий нафтопродукт на диван, що розташовувався під вікном у приміщенні будинку. Діючи з метою заподіяння смерті ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , усвідомлюючи, що обраний ним спосіб вчинення правопорушення є небезпечним для життя багатьох осіб, а саме присутніх у будинку ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також завдасть особливих фізичних та психічних страждань, тобто діючи з особливою жорстокістю, ОСОБА_8 , підпалив сірник та кинув до приміщення будинку, куди попередньо вилив легкозаймистий нафтопродукт, внаслідок чого спалахнуло полум`я всередині будинку, тим самим виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця.

Однак, ОСОБА_9 , ОСОБА_12 вибігли із палаючого будинку на подвір`я, у зв`язку з чим кримінальне правопорушення спрямоване на позбавлення їх життя не було закінчено з причин, які не залежали від волі ОСОБА_8 .

Натомість, у результаті вказаних дій ОСОБА_8 , ОСОБА_11 померла, шкода здоров`ю малолітнім ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не завдана, оскільки останні покинули палаючий будинок.

Крім того, за описаних обставин, ОСОБА_8 також вчинив інше кримінальне правопорушення, а саме: 19.02.2023 близько 15:50 ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння на території домоволодіння за місцем свого проживання, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де він проживав однією сім`єю останні чотири місяці разом зі співмешканкою ОСОБА_9 , її малолітніми дітьми ОСОБА_9 , 2018 року народження, і ОСОБА_10 , 2013 року народження, та матір`ю співмешканки ОСОБА_11 , тобто перебував з ними у близьких відносинах, у процесі реалізації умислу на вбивство ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , на ґрунті сварки та ревнощів до них, почав бити у скло руками та висловив словесну погрозу здійснити підпал, у випадку якщо йому не відімкнуть двері та ОСОБА_12 не покине будинок.

Отримавши відмову, маючи на меті довести серйозність своїх намірів, ОСОБА_8 пальцями рук, стиснутими в кулак розбив віконне скло в кімнату, де знаходилися ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , а також малолітні ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , та повторив зазначену погрозу.

Зважаючи на відсутність дій, спрямованих на виконання його вимог, ОСОБА_8 , знаючи, що у будинку знаходяться зазначені особи, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у виді смерті ОСОБА_11 та свідомо припускаючи їх настання, взявши пластикову ємність з легкозаймистим нафтопродуктом, підійшов до будинку та через вікно, в якому було ним заздалегідь розбите скло, із пластикової ємності вилив легкозаймистий нафтопродукт на диван, що розташовувався під вікном у приміщенні будинку. Продовжуючи реалізацію умислу, усвідомлюючи що обраний ним спосіб вчинення правопорушення є небезпечним для життя багатьох осіб, а також завдасть особливих фізичних та психічних страждань, ОСОБА_8 , підпалив сірник та кинув до приміщення будинку, куди попередньо вилив легкозаймистий нафтопродукт, внаслідок чого спалахнуло полум`я всередині будинку.

У результаті вказаних дій ОСОБА_8 , що завдали особливих фізичних страждань ОСОБА_11 , вчинених у присутності близьких їй осіб: доньки ОСОБА_9 та онуків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , тобто вчинених з особливою жорстокістю та способом небезпечним для життя багатьох осіб, ОСОБА_11 спричинено тілесні ушкодження у вигляді опікових поверхонь ІІІІІ ступеню, на площі 80-85% поверхні тіла - голови, шиї, тулубу, верхніх та нижніх кінцівок, які утворилися від дії полум`я, і за ступенем тяжкості, відносно живої особи, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент їх спричинення. ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 о 05:00 год від опіків полум`ям: голови, шиї, тулубу, верхніх та нижніх кінцівок, які ускладнились опіковим шоком тяжкого ступеню.

Крім цього, за описаних обставин, ОСОБА_8 , 19.02.2023 приблизно о 15:50, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , де він проживав однією сім`єю з співмешканкою ОСОБА_9 , її малолітніми дітьми ОСОБА_9 , 2018 року народження і ОСОБА_10 , 2013 року народження, та матір`ю співмешканки ОСОБА_11 , та яке належало останній на праві власності.

Знаючи, що у будинку знаходяться ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у виді знищення чужого майна і бажаючи їх настання, взяв пластикову ємність з легкозаймистим нафтопродуктом, підійшов до будинку та через вікно, в якому було ним заздалегідь розбите скло, із пластикової ємності вилив легкозаймистий нафтопродукт на диван, що розташовувався під вікном у приміщенні будинку. Після чого, ОСОБА_8 підпалив сірник та кинув до приміщення будинку, куди попередньо вилив легкозаймистий нафтопродукт, внаслідок чого спалахнуло полум`я всередині будинку.

У результаті вказаних дій ОСОБА_8 , направлених на умисне знищення чужого майна та умисне протиправне заподіяння смерті іншій особі, полум`ям було повністю знищено будинок за адресою: АДРЕСА_2 , який належав ОСОБА_11 на праві власності, чим спричинено матеріальну шкоду в розмірі 946580 грн., та є особливо великим розміром.

Також полум`ям знищено особисті речі ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які у ньому проживали. Від опіків полум`ям померла ОСОБА_11 .

На вирок суду захисник подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок суду змінити в частині призначення покарання, призначити ОСОБА_8 покарання за:

- ч.2 ст.15 п.п.1, 4, 5 ч.2 ст. 115 КК України у виді 10 років позбавлення волі;

- п.п.4,5 ч.2 ст.115 КК України у виді 10 років позбавлення волі;

- ч.2 ст. 194 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити остаточне покарання у виді 10 років позбавлення волі. В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що призначаючи покарання суд неповно врахував те, що обвинувачений свою вину у вчиненні злочинів визнав, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочинів, брав активну участь в слідчих діях, надавав відверті показання під час досудового розслідування та в судовому засіданні, надавав допомогу потерпілій ОСОБА_11 відразу після вчинення кримінального правопорушення. Тому вважає, що призначене покарання є занадто суворим.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника в підтримку апеляційної скарги, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 п.п.1, 4, 5 ч.2 ст. 115, п.п.4,5 ч.2 ст.115, ч.2 ст. 194 КК України, за обставин, встановлених судом та кваліфікація кримінальних правопорушень, є правильними, учасниками провадження не оскаржується та судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вимоги закону, передбачені ст. 50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень відповідно до ст.12 КК України, особу обвинуваченого, який хоча, відповідно до положень ст.89 КК України вважається таким, що не має судимості, однак раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів, негативну характеристику за місцем проживання, наявність обставини, яка пом`якшує покарання: надання допомоги потерпілій ОСОБА_11 безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, обставин, які обтяжують покарання: рецидив кримінальних правопорушень, вчинення кримінальних правопорушень щодо малолітньої дитини та у присутності малолітньої дитини, вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винуватий перебуває в близьких відносинах та вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

При цьому суд правильно вказав про відсутність обставин, які пом`якшують покарання - щирого каяття та активного сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.

Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винуватим своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Однак з матеріалів кримінального провадження убачається, що ОСОБА_8 фактично висловив каяття лише під час судових дебатів та не висловлював жалю щодо вчиненого під час допиту потерпілих, про що вказав суд першої інстанції, тобто не надав критичної оцінки своїй протиправній поведінці, формально вказавши на визнання своєї вини, що не вказує на наявність щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину.

Не встановлено таких обставин і під час досудового розслідування.

Отже, судом враховані всі встановлені під час судового розгляду обставини. Інших обставин, які б давали підстави для пом`якшення покарання, учасниками провадження не зазначено та колегією суддів під час перегляду вироку суду не встановлено.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на спосіб вчинення кримінальних правопорушень, його ставлення до вчиненого та тяжкі наслідки своїх дій у вигляді смерті людини, наявність кількох обставин, які обтяжують покарання, те, що в результаті його дій потерпілим завдано значної матеріальної шкоди.

Таким чином, відсутні підстави для призначення більш м`якого покарання, як про це просять обвинувачений та його захисник.

Крім цього, у своїй апеляційній скарзі захисник просить призначити ОСОБА_8 і за ч.2 ст.15 п.п.1, 4, 5 ч.2 ст. 115 КК України, і за п.п.4,5 ч.2 ст.115 КК України однакове покарання у виді 10 років позбавлення волі, після чого на підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначити ОСОБА_8 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Однакові за видом і розміром покарання поглиненню не підлягають, крім випадку, коли вони призначені у максимальних межах санкцій статей (санкцій частин статей) КК України.

Враховуючи вказане, дані вимоги захисника щодо призначення покарання не грунтується на нормах чинного законодавства. При цьому колегією суддів встановлено відсутність підстав для призначення ОСОБА_8 більш м`якого покарання.

Отже, призначене ОСОБА_8 покарання в повній мірі відповідає вимогам кримінального законодавства, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

З огляду на викладене вище підстав, передбачених ст.409 КПК України, для зміни ухваленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає. У зв`язку з цим, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22 серпня 2023 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк, з дня отримання копії ухвали.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4