Справа № 504/2970/19
Номер провадження 1-кп/504/270/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2023 року смт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду смт.Доброслав обвинувальний акт за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Каланчак, Каланчацького району, Херсонської області, українця, громадянина України, не одруженого, з повною загальною середньою освітою, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на момент вчинення кримінального правопорушення - військовослужбовця військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 , який проходив військову службу на посаді старшого механіка водія 1 механізованого відділення 2 механізованого взводу 4 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні старший солдат, який на даний час проходить військову службу на командира 3- го відділення 2-го автомобільного взводу боєприпасів 1-ї автомобільної роти автотранспортного батальйону, військової частини НОМЕР_2 Східного ОТО, -

у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,-

встановив:

Судовим розглядом обвинувального акту встановлено, що Згідно з ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно положень ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Також, у ст. 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період як періоду, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до Указу виконувача обов`язків Президента України № 303/2014 від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію» на території України почав діяти особливий період..

Наказом № 39-РС від 11.03.2017 року командира військової частини НОМЕР_1 , старшого солдата ОСОБА_4 , прийнято на військову службу за контрактом та призначено на посаду старшого механіка водія 1 механізованого відділення 2 механізованого взводу 4 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Надалі, наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 55 від 13.03.2017 старшого солдата ОСОБА_4 з 11.03.2017 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та поставлено на всі види забезпечення.

Згідно положень ч. 1 п. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом для військовозобов`язаних вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.

Відтак, з 11.03.2017, тобто з моменту зарахування ОСОБА_4 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_4 набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.

Згідно вимог п. п. 1, 2, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника), на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби.

Проходячи військову службу на посаді старшого механіка водія 1 механізованого відділення 2 механізованого взводу 4 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , старший солдат ОСОБА_4 , як військовослужбовець, відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 17 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно та неухильно виконувати накази командирів (начальників) у встановлений термін, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, а також твердо знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Про порядок проходження військової служби старшому солдату ОСОБА_4 достеменно було відомо і до часу нез`явлення на службу останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Проте, діючи в порушення вищезазначених вимог закону, старший солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи військову службу на посаді старшого механіка водія 1 механізованого відділення 2 механізованого взводу 4 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , 21.03.2018 о 09 годинні 00 хвилин, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, не з`явився вчасно до розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та ухилявся від проходження військової служби до 09 години 00 хвилин 24.07.2018 року, проводячи свій вільний час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

За вище викладених вище обставин дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 4 ст. 407 КК України нез`явлення вчасно на службу без поважних вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

Обвинувачений ОСОБА_4 допитаний в суді, в інкримінованому йому злочині передбаченому ч.4 ст.407 КК України винним себе, визнав повністю та підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, не оспорюючи доказів по справі, здобутих органами досудового розслідування, підтвердив що він будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи військову службу на посаді старшого механіка водія 1 механізованого відділення 2 механізованого взводу 4 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , 21 березня 2018 року, без поважних причин не з`явився вчасно на службу до розташування військової частини проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків до 24 липня 2018 року. У вчиненому злочині ОСОБА_4 щиро розкаявся не заперечує проти розгляду кримінального провадження щодо нього в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі щодо тих обставин, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності його позиції немає. Обвинуваченому роз`яснено, що у такому випадку, він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, доведена, а дії обвинуваченого ОСОБА_4 правильно кваліфіковані як нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, вчиненого в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).

Судом при визначенні обвинуваченому ОСОБА_4 міри покарання, враховується ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, його особу, а також те, що він раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем служби характеризується позитивно.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 відповідно до ст.66 КК України є щире каяття у скоєному кримінальному правопорушенні.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст.67 КК України судом не встановлено.

Санкцією ч. 4 ст. 407 КК України передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Обираючи ОСОБА_4 вид та міру покарання, суд у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховує, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який повністю визнав себе винним у вчиненому, раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, є учасником бойових дій, наразі продовжує військову службу та приймає активну участь у відсічі збройної агресії рф, має поранення, за місцем служби характеризується позитивно, обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено та враховуючи наявність кілька обставин, що пом`якшують покарання, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, приймаючи до уваги особу винного суд вважає правомірним, застосування положення ч. 1 ст. 69 КК України та призначення більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 4 ст. 407 КК України у виді штрафу.

Так суд враховує, що Законом України № 2839-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці», який набрав чинності 27.01.2023 року внесено зміни до ч. 1 ст. 69 КК України, а саме перелік кримінальних правопорушень за якими виключається можливість застосування положень ч.1 ст. 69 КК України, доповнено кримінальними правопорушеннями, передбаченими статтями 403,405,407,408,429 КК України, вчиненими в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Однак, відповідно до ч.2 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Так, інкримінований ОСОБА_4 злочин за ч.4 ст.407 КК України вчинено ним 21.03.2018 року, тобто до набрання чинності Законом України № 2839 IX.

Зміни внесені до ч.1 ст. 69 КК України відповідно до Закону України № 2839-IX, погіршують становище особи обвинуваченого, оскільки унеможливлюють застосування положень ч.1 ст. 69 КК України при призначенні покарань за кримінальні правопорушення передбачені ст. 407 КК України, вчинені в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, а отже не мають зворотної дії в часі.

Відповідно, при вирішенні питання про можливість призначення покарання за вказаний злочин, підлягають застосуванню положення ст. 69 КК України в редакції чинній станом на дату вчинення злочину, тобто станом на 21.03.2018 р., які не виключали можливість застосування судом положень ч.1 ст. 69 КК України при призначенні покарання за кримінальні правопорушення передбачені ст. 407 КК України, в тому числі в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що покарання у вигляді штрафу, відповідає меті покарання, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.

Враховуючи те, що стосовно обвинуваченого запобіжний захід не обирався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування відносно нього запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Речові докази та судові витрати у даному кримінальному провадженні - відсутні.

Цивільний позов по справі заявлений не був.

Керуючись ст.ст. 371-373, 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - визнати винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, призначивши покарання із застосуванням ст.ст. 53, 69 КК України у виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 гривень.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту проголошення вироку.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1