Справа № 278/176/24
В И Р О К

Іменем України

20 лютого 2024 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження стосовно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою технічною освітою, непрацюючого, неодруженого, судимого:

18.08.2011 Амвросіївським районним судом Донецької області за ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 129, ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК) до 10 років позбавлення волі; ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10.11.2017 невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі замінено на 2 роки 7 місяців 25 днів обмеження волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 390 КК,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 , відбуваючи покарання у виді обмеження волі за вироком Амвросіївського районного суду Донецької області від 18.08.2011 та ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10.11.2017, та перебуваючи у відрядженні для виконання робіт на території об`єкту ТОВ «ГРИЛЬ МАЙСТЕР», розташованого в с. Іванівка по вул. Садова Житомирського району та області, 29.10.2018 близько 9 години самовільно, без оформленого в установленому порядку дозволу та за відсутності законних підстав, маючи умисел на ухилення від відбування покарання, залишив своє робоче місце та територію зазначеного об`єкту шляхом подолання огорожі та зник у невідомому напрямку, тим самими самовільно залишивши місце обмеження волі.

Обвинувачений ОСОБА_4 вину в інкримінованому діянні визнав повністю, підтвердив вищенаведені обставини, у вчиненому кається.

Беручи до уваги, що фактичні обставини справи ніким з учасників судового провадження не оспорювалися, суд на підставі ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) визнав їх встановленими в судовому засіданні та вважав недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин, обмежившись допитом обвинуваченого.

Таким чином суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні вищезазначеного діяння доведена, і кваліфікує його за ч. 1 ст. 390 КК як самовільне залишення місця обмеження волі особою, яка відбуває покарання у виді обмеження волі.

При призначенні покарання відповідно до ст. 65 КК суд враховує, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 390 КК, є нетяжким умисним злочином.

ОСОБА_4 судимий за вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, неодружений, за місцем відбування покарання характеризувався посередньо.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття. Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , згідно зі ст. 67 КК суд визнає рецидив злочинів, оскільки обвинувачений, маючи судимість за умисний злочин, вчинив новий умисний злочин.

З урахуванням наведеного, безальтернативності санкції ч. 1 ст. 390 КК щодо виду покарання, особи обвинуваченого, наявності обтяжуючої покарання обставини, суд призначає покарання у виді позбавлення волі. Зважаючи на пом`якшуючу покарання обставину, суд не призначає покарання на максимальний строк.

Крім того, на підставі ст. 71 КК з урахуванням положень підп. «б» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК суд до призначеного покарання частково приєднує невідбуту частину покарання за вироком Амвросіївського районного суду Донецької області від 18.08.2011 з урахуванням ухвали Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10.11.2017.

Цивільний позов у провадженні не пред`явлено, відомості про процесуальні витрати відсутні.

Речові докази підлягають поверненню власнику.

Приймаючи до уваги призначене покарання, суд вважає за необхідне залишити в силі обраний раніше стосовно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки вважає, що існує ризик переховування обвинуваченого від відбування покарання, а більш м`який запобіжний захід не зможе відвернути цей ризик.

Керуючись ст. ст. 369-371, 373-374 КПК, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 390 КК, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк два роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК до покарання, призначеного цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного вироком Амвросіївського районного суду Донецької області від 18.08.2011 з урахуванням ухвали Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10.11.2017, визначивши ОСОБА_4 за сукупністю вироків остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк два роки два місяці.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_4 залишити попередній тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з дня набрання вироком законної сили, зарахувавши в цей строк строк його попереднього ув`язнення, починаючи з дня його затримання 05.01.2024 і до дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Після набрання вироком законної сили речові докази: чоловічу шапку, дезодорант, щипці, мобільний телефон із двома сімкартами повернути обвинуваченому.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляція до Житомирського апеляційного суду через Житомирський районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення копії вироку. Вирок не може бути оскаржено з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися, і дослідження яких визнано судом недоцільним.

Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Захисник має право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1