УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 696/1233/20

провадження № 51-6221 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 18 липня 2023 року,

встановив:

Вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 27 грудня 2022 року

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Селець Черняхівського району Житомирської області, проживаючого у АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 3 ст. 152 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.

За вироком суду ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні дій сексуального характеру, пов`язаних із анальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої особи (зґвалтування), вчинене групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 18 липня 2023 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , не оспорюючи доведеності винуватості засудженого та правильності кваліфікації його дій, порушує питання про скасування ухвали суду апеляційної інстанції у зв`язку із невідповідністю призначеного засудженому покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі через суворість. В обґрунтування своїх вимог стверджує, що суд при призначенні покарання винному, не врахував обставину, що пом`якшує покарання - його щире каяття, молодий вік та фактично позитивну характеристику, те, що раніше він до кримінальної відповідальності не притягувався, віктивну поведінку потерпілої, неодноразове вибачення перед останньою та відсутність претензій з її боку. На думку захисника, наведене в сукупності давало суду підстави призначити винному покарання із застосуванням ст. 69 КК України. При цьому захисник посилається на правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2019 року (справа № 718/2145/18) та від 07 травня 2019 року (справа № 369/8237/15-к). В свою чергу, апеляційний суд належним чином не розглянув його апеляційну скаргу та не навів вичерпних доводів щодо необгрунтованості вищевказаної апеляційної скарги, тому ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_5 та кваліфікація його дій у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення в касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи касаційної скарги захисника щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність судами через незастосування положення ст. 69 КК України при призначенні засудженому покарання є такими, що не заслуговують на увагу, враховуючи наступне.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з положеннями ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Пунктом 1 частини 1 статті 66 КК України встановлено обставини, які пом`якшують покарання.

Також відповідно до вимог ч. 2 ст. 66 КК України, при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті, водночас визнання обставини такою, що пом`якшує покарання, має бути вмотивовано у вироку.

Водночас, кримінальний закон передбачає у виключних випадках можливість застосування положень ст. 69 КК України лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та з урахуванням особи винного. Підставами призначення більш м`якого покарання є дві групи чинників, які характеризують як вчинене кримінальне правопорушення так і особу винного: 1) наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення; 2) дані, які певним чином характеризують особу винного.

При цьому, суд повинен встановити наявність не однієї, а кількох таких обставин та ці обставини повинні істотно знижувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення. Одночасно їх наявність впливає і на рівень небезпечності особи винного.

При визначенні поняття обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд повинен виходити з того, що вказаний чинник має оціночний характер і залежить від індивідуальних особливостей встановлених обставин конкретного кримінального правопорушення у взаємозв`язку з системним тлумаченням положень статей 65, 66, 69 КК України та з урахуванням ролі, яку виконувала особа, визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінки та характеру дій під час його вчинення, негативних наслідків спричинених кримінальним правопорушенням та вжитих заходів по їх усуненню, іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку кримінального правопорушення та особу винного. Суд, застосовуючи положення ст. 69 КК України при призначенні покарання, зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що його пом`якшують, а й обґрунтувати, яким чином такі обставини істотно знизили чи мали б знизити ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Судами першої та апеляційної інстанцій зазначені вимоги кримінального процесуального закону було дотримано, про що свідчить нижченаведене.

Як убачається із копій судових рішень, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, призначаючи покарання ОСОБА_5 , врахував всі обставини в їх сукупності, а саме, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким, особу винного, який характеризується за місцем проживання посередньо, має постійне місце проживання та реєстрації, працює, раніше не судимий, його відношення до скоєного, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, обставини кримінального провадження, його роль у вчиненні злочину. Обставиною, що обтяжує покарання винного, відповідно до ст. 67 КК України, судом визнано вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Обставин, що пом`якшують винному покарання, судом не встановлено.

Врахувавши всі зазначені обставини в сукупності, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, обґрунтовано призначив засудженому покарання у межах мінімального розміру, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 152 КК України, з чим погоджується і колегія суддів.

При цьому апеляційний суд, перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника, погодився із висновками суду першої інстанції щодо виду та розміру призначеного засудженому покарання, вказавши, що виправлення ОСОБА_5 , попередження вчинення нових кримінальних правопорушень є можливим при призначенні йому мінімального розміру покарання, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 152 КК України та саме такий захід примусу відповідає меті покарання, є співрозмірним характеру вчиненого діяння та його наслідкам, тому відсутні підстави вважати його невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі винного, з чим погоджується і колегія суддів.

Водночас доводи касаційної скарги захисника про те, що судами не взято до уваги твердження сторони захисту про щире каяття засудженого, не заслуговують на увагу, з наступних підстав.

Щире каяття - це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування завданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, відверту негативну оцінку своєї злочинної поведінки, визнання тих обставин, які ставляться в провину, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Як встановлено апеляційним судом, згідно матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 формально визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні, оскільки відмовився від дачі показань як на досудовому слідстві так і під час судового розгляду.

Враховуючи наведене, судами першої та апеляційної інстанцій правильно не було визнано пом?якшуючою обставиною щире каяття засудженого ОСОБА_5 , з чим погоджується і колегія суддів.

Крім того, як вірно зазначено апеляційним судом, думка потерпілої щодо виду та розміру покарання, яка в апеляційному суді не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, сама по собі не є вирішальною в цьому питанні та не має визначального значення при призначенні покарання.

Водночас, як зазначено апеляційним судом, захисником не наведено конкретні обставини, за якими поведінку потерпілої можна вважати, як віктимну. Також у кримінальному провадженні відсутні відомості, котрі свідчили б, що потерпіла свідомо провокувала сексуальну поведінку винного.

Враховуючи вищенаведене, судами першої та апеляційної інстанцій не встановлено наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання винному та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення. Тому, з урахуванням особи винного, суди не знайшли підстав для призначення йому покарання, згідно ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 3 ст. 152 КК України.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав, які вказували б на неправильність застосування судами закону України про кримінальну відповідальність, а саме, не застосування положень ст. 69 КК України, що призвело б до невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, та погоджується з визначеним видом і розміром призначеного покарання, оскільки врахуванню підлягали всі наявні у кримінальному провадженні обставини.

При цьому колегія суддів відхиляє, як безпідставне, посилання захисника у касаційній скарзі на правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2019 року(справа № 718/2145/18) та від 07 травня 2019 року (справа № 369/8237/15-к), оскільки застосовувати практику Верховного Суду потрібно як з урахуванням обставин кримінального правопорушення, так і цілісного контексту сформульованої Верховним Судом правової позиції.

Таким чином, на переконання колегії суддів, призначене засудженому покарання, з огляду на вимоги ст. 50 КК України, узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність, відповідає основній його меті як заходу примусу, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_5 і попередження нових кримінальних правопорушень, справедливим, та відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 419 КПК України дав належну оцінку доводам, викладеним в апеляційнійскарзі захисника, в тому числі і тим, на які він посилається у касаційній скарзі, та вмотивовано відмовив у їх задоволенні. Свій висновок апеляційний суд переконливо мотивував в ухвалі, і вважати його необґрунтованим чи сумнівним немає підстав.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. ст. 370, 419 КПК України.

Отже, обґрунтування касаційної скарги захисника не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 18 липня 2023 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3