ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11-сс/818/1287 Доповідач ОСОБА_2
Категорія арешт майна
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харків апеляційну захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 19 вересня 2023 року, якою задоволено клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000170 від 14 серпня 2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.368 КК України, про арешт майна, -

У С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

СВ ХРУП №3 ГУ НП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000170 від 14 серпня 2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.368, ч.5 ст.27 ч.3 ст.369-2 КК України.

Органом досудового розслідування встановлено, що відповідно до наказу № 1-к від 04.01.2011 року ОСОБА_8 призначено на посаду доглядача міського кладовища № 3 КП «Ритуал» Харківської міської ради.

В ході виконання своїх службових обов`язків 25.08.2023 року, 01.09.2023 року ОСОБА_8 під час зустрічі з ОСОБА_9 вимагав у нього грошові кошти у розмірі 2 400 доларів США. В подальшому, ОСОБА_8 , 04.09.2023 року зустрівся із ОСОБА_9 та одержав для себе від ОСОБА_9 неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів у розмірі 1 500 доларів США

ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України за вчинення якого законодавством передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна.

Згідно інформаційної довідки з реєстру нерухового майна № 345174940 за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться об`єкт житлової нерухомості загальною площею 206.6 кв. м., що належить ОСОБА_8

13.09.2023 року прокурор подав до суду клопотання про арешт майна, що належить ОСОБА_8 на праві приватної власності

В обґрунтування клопотання прокурор посилався на те, що метою накладання арешту на майно є забезпечення конфіскації майна, як виду покарання.

Ухвалою слідчої судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 19 вересня 2023 року клопотання про арешт майна задоволено.

Суд вирішив:

Накласти арешт у вигляді заборони відчуження, розпорядження на житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості із загальною площею 206,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_8 .

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати та відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

В обґрунтування апеляційної скарги адвокат зазначає, що слідчий суддя дійшов необґрунтованого висновку про арешт майна.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор до початку судового розгляду подав до апеляційного суду заяву в якій просить провести судовий розгляд без його участі та просить відмовити у задоволені апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_6 до початку судового розгляду подала до суду заяву в якій просить провести судове засідання без її участі та просила задовольнити апеляційну скаргу

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливим проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутності прокурора у кримінальному провадженні та захисника, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду.

На підставі ч.4 ст.107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про можливість проведення розгляду без участі сторін та без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду

Згідно положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі " Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

З матеріалів судового провадження встановлено, що в Харківським РУП №3 ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні 0000170 від 14 серпня 2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.368, ч.5 ст.27 ч.3 ст.369-2 КК України.

Вирішуючи питання щодо наявності правової підстави для арешту зазначеного нерухомого майна слідчий суддя дійшов висновку про доведеність стороною обвинувачення обґрунтованості підозри тією мірою, щоб виправдати застосування заходів забезпечення кримінального провадження та врахував, що у випадку визнання винуватим ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, суд може призначити додаткове покарання у виді конфіскації майна, тому на переконання слідчого судді прокурор довів необхідність арешту майна, в тому числі майнових прав підозрюваного з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, зокрема, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження (п.1 ч.3 ст.132 КПК).

Відповідно до ч.5 ст.170 КПК у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

При цьому, за вимогами п.3 ч.2 ст.173 КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу).

На переконання колегії суддів на цьому етапі кримінального провадження достатньою мірою підтверджується наявність необхідності розслідування кримінального провадження, передбаченого ч.3 ст.368, ч.5 ст.27 ч.3 ст.369-2 КК України.

Колегія суддів вбачає, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки невжиття даних заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна призведе до його відчуження, пошкодження, знищення, перетворення та лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити можливість застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Переглядаючи ухвалу слідчого судді про накладення арешту на майно та майнові права, які належать підозрюваному з метою забезпечення його конфіскації, то колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що надані прокурором матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на належне ОСОБА_8 майно з метою забезпечення в подальшому можливої конфіскації, як виду покарання.

Частиною 2 ст.59 КК України передбачено, що конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Тобто, для перевірки апеляційним судом доцільності застосування такої правової підстави для арешту майна, як його можлива конфіскація, обов`язковими умовами є обґрунтованість підозри, а також можливість застосування конфіскації майна як додаткового покарання за інкриміноване йому кримінальне правопорушення.

Викладена у письмовому повідомленні та вручена у належний спосіб підозра є підставою для виникнення системи кримінально-процесуальних відносин та реалізації засади змагальності у кримінальному провадженні, і у такий спосіб з`являються можливості для підозрюваного впливати на наступне формулювання обвинувачення. Сформульована підозра встановлює межі, в яких слідчий зможе найефективніше закінчити розслідування, а підозрюваний та його захисник одержують можливість цілеспрямовано реалізовувати функцію захисту. З моменту повідомлення особі про підозру слідчий, прокурор набувають щодо підозрюваного додаткових владних повноважень, а особа, яка отримала статус підозрюваного, набуває процесуальних прав та обов`язків, визначених статтею 42 КПК України (п.2.2. Постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 року у справі №536/2475/14-к, провадження №13-34кс19).

При цьому, статус підозрюваного особа набуває з моменту вручення їй повідомлення про підозру у належний спосіб.

В ході досудового розслідування 09.09.2023 року ОСОБА_8 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.

Диспозицією ч.3 ст. 368 КК України, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна.

Таким чином, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення (злочину), за яке законом України про кримінальну відповідальність передбачено покарання, в тому числі, конфіскація майна.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, власником не надано та колегією суддів не встановлено. Визначений слідчим суддею спосіб процесуального примусу не позбавляє власника прав володіння та користування таким майном.

Із вищенаведених підстав колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді на момент її постановлення відповідала фактичним обставинам справи та доказам, наданим стороною обвинувачення на обґрунтування клопотання про арешт майна, а тому є цілком законною та обґрунтованою.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційних скарг.

За таких обставин, ухвала слідчого судді, відповідно до вимог ст. 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, як на тому наполягає апелянт, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 19 вересня 2023 року про арешт майна залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Колегія суддів:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4