cправа №947/17/24
провадження №1-кс/947/19/24
У Х В А Л А

02 січня 2024 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , у присутності секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим,

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Київського районного суду міста Одеси зі скаргою на рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим. В обґрунтування якої зокрема зазначив, що слідчим другого відділу (з дислокацією у м.Одесі) ТУ ДБР у м.Миколаєві на виконання ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 11.12.2023 року було внесено 18.12.2023 року до ЄРДР відомості за №0000977 про вчинення кримінального правопорушення у кримінальному провадженні за №0000977 від 18.12.2023року за ч.3 ст.190 Кримінального кодексу України, які містяться у заяві ОСОБА_3 від 17.10.2023 року.

20.12.2023 року заявник направив слідчому у вказаному кримінальному провадженні заяву з додатками щодо допиту ОСОБА_3 в якості потерпілої особи та проханням вручити пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого.

Проте, слідчий не допитав заявника та вважав, що належним чином не розглянувши його заяву по суті, своєю постановою від 23.12.2023 року безпідставно відмовив заявнику в залучені його до кримінального провадження №0000977 від 18.12.2023 року, як потерпілого, на підставі того, що йому начебто не завдано ніякої шкоди незважаючи на те, що в своїй заяві він надав чисельні докази щодо завдання йому моральної та майнової шкоди.

Стверджував, що слідчий не дослідив та не встановив обставини, які завдали ОСОБА_3 моральну та матеріальну шкоду на суму в розмірі 808888,00 грн.

Посилаючись на викладене, керуючись ст.ст.1, 2, 9, 28, 55, 56, 77, 80, 81, 214, 220, 221, 303-306 КПК України, просив слідчого суддю: 1) визнати бездіяльність слідчого Другого відділу (з дислокацією у м.Одесі) ТУ ДБР у м.Миколаєві ОСОБА_4 по кримінальному провадженню за №0000977 від 18.12.2023 року за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України такою, що не відповідає вимогам кримінального процесуального закону та порушує основоположні права та свободи людини; 2) скасувати постанову від 23.12.2023 року слідчого Другого відділу (з дислокацією у м.Одесі) ТУ ДБР у м.Миколаєві ОСОБА_4 по кримінальному провадженню за №0000977 від 18.12.2023 року за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, про відмову про допит ОСОБА_3 та залучення до кримінального провадження як потерпілого (на підставі ч.5 статті 55 КПК України); 3) зобов`язати слідчого Другого відділу (з дислокацією у м.Одесі) ТУ ДБР у м.Миколаєві ОСОБА_4 по кримінальному провадженню за №0000977 від 18.12.2023 року за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України допитати та визнати його, ОСОБА_3 , у вищезазначеному кримінальному провадженні, в якості потерпілої особи та вручити пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого.

В судове засіданні, заявник не з`явився, подав до суду заяву про розгляд скарги за його відсутності, скаргу проси задовольнити.

Слідчий в судове засідання не з`явився, про причини свого неприбуття слідчого суддю не повідомив. Заперечення проти скарги до суду не подав.

Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України, відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Стаття 26 КПК України передбачає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Неявка в судове засідання учасників кримінального провадження, на думку слідчого судді не є перешкодою для розгляду скарги на підставі наявних матеріалів, оскільки вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання та на власний розсуд розпорядилися своїм правом прийняття участі в судовому розгляді.

Дослідивши скаргу та додані до неї матеріалами, слідчий суддя виходить з наступного.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні, особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою, може бути оскаржено рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим.

Слідчим суддею встановлено, що Другим слідчим відділом (з дислокацією у м.Одесі) ТУ ДБР у м.Миколаєві здійснюється досудове розслідування по кримінальному провадженню №0000977 від 18.12.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.

Відповідно до ч.3 ст.190 КК України, кримінальна відповідальність настає за шахрайство, вчинене в умовах воєнного чи надзвичайного стану, що завдало значної шкоди потерпілому.

Відповідно до ч.1 ст.55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні, може бути зокрема фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Згідно з п.3 ч.1 ст.91 КПК України, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат, є обставинами, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Частина 5 ст.55 КПК України передбачає, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

З матеріалів скарги вбачається, що ОСОБА_3 звернувся до слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) ТУ ДБР у м.Миколаєві із заявою про залучення його до кримінального провадження №0000977 від 18.12.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, як потерпілого.

Постановою слідчого від 23.12.2023 року, в задоволенні вказаної заяви було відмовлено. Вказана постанова мотивована зокрема тим, що ОСОБА_3 не зазначено у чому виразилась конкретна завдана йому моральна, фізична або майнова шкода, у якому розмірі, та не надано будь-яких підтверджуючих документів. Також, з урахування, що досудове розслідування тільки розпочато, в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази та документи щодо завдання ОСОБА_3 будь-якої шкоди, що давало би підстави визнати його потерпілим.

Згідно зі ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

В той же час, зі сторони слідчого не доведено, на підставі яких доказів він зробив висновок про відсутність завданої шкоди ОСОБА_3 , зокрема майнової у розмірі 808888,00 грн., про яку останній вказував у своїй заяві про залучення його як потерпілого.

Слідчий суддя вважає, що прийняттю рішення про відмову у визнанні потерпілим, повинні передувати певні слідчі (розшукові) дії, результати яких дозволяють зробити висновок про відсутність шкоди.

Таким чином, слідчий суддя робить висновок, що скарга ОСОБА_3 в частині скасування постанови слідчого є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Частина ч.1 ст.40 КПК України встановлює, що слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій, а ч.2 цієї статті надає слідчому повноваження на вчинення певних процесуальних, у тому числі слідчих (розшукових) дій, при проведенні досудового слідства.

При цьому, ч.5 ст.40 КПК України передбачає, що слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

А відповідно до ч.2 ст.307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, слідчий суддя робить висновок, що скарга ОСОБА_3 в частині визнання бездіяльність слідчого такою, що не відповідає вимогам кримінального процесуального закону та порушує основоположні права та свободи людини, а також в частині зобов`язання слідчого допитати та визнати ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні потерпілим та вручити пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого, є безпідставною та задоволенню не підлягає, оскільки виходить за межі судового контролю слідчого судді під час досудового розслідування.

При цьому, слідчий суддя вважає за необхідне звернути увагу, що не вручення особі пам`ятки про процесуальні права та обов`язки потерпілого не позбавляє особу такого статусу, оскільки в силу вимог ч.2 ст.55 КПК України, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303, 307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

1. Скаргу ОСОБА_3 на рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим - задовольнити частково.

2. Постанову слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) ТУ ДБР у м.Миколаєві ОСОБА_4 від 23.12.2023 року про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 по кримінальному провадженню №0000977 від 18.12.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України - скасувати.

3. В задоволенні скарги в іншій частині - відмовити.

4. Ця ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1