Провадження №1-кс/369/3287/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2023 року м. Київ

Слідчий суддя Києво-Святошинського районного суду Київської областi ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ відділу поліції №1 Бучанського районного управління поліції ГУ НП в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0001483 від 30.08.2022 за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

До Києво-Святошинського районного суду надійшло клопотання слідчого СВ відділу поліції №1 Бучанського районного управління поліції ГУ НП в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0001483 від 30.08.2022 за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Свої вимоги слідчий мотивує тим, що слідчий відділом відділу поліції №1 Бучанського районного управління поліції ГУ НП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001483 від 30.08.2023 за ознаками кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 30.08.2023 до відділу поліції №1 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області з письмовою заявою звернулась гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка представляє інетереси потерпілої особи ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про те, що 29.07.2023 шахрайським шляхом гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , заволодів нерухомим майном останньої, а саме квартирами АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , які на праві власності належали потерпілій на підставі договору розподілу майна.

Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 , знаходилась в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 17 січня 2009 року до 25 січня 2021 року, який було розірвано рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області. 07.12.2020 року було укладено договір між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 щодо розподілу майна, яке було спільно набуте в період шлюбу, відповідно до якого ОСОБА_5 перейшло у особисту приватну власність з усього обсягу майна дві вище вказані квартири: кв. АДРЕСА_3 . Довіреність на підписання даного договору за вказівкою ОСОБА_5 була видана на ім`я юриста ОСОБА_7 , з яким співпрацює ОСОБА_6 . Після розподілу майна, вищевказані квартири належали ОСОБА_5 , на праві власності.

В ході досудового розслідування було допитано представника потерпілої, а саме адвоката ОСОБА_5 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка пояснила, що в серпні 2023 року ОСОБА_5 стало відомо те, що квартира АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 більше не знаходиться в праві її власності. 29.07.2023 було оформлено договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_4 , який було посвідчено приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_8 , та на квартиру АДРЕСА_5 було тією ж датою оформлено договір купівлі-продажу за №2344, який посвідчений тим же самим нотаріусом. У зв`язку з чим на підставі вищевказаних договорів, квартира АДРЕСА_3 стала належати на праві власності ОСОБА_6 . Під час допиту встановлено, що ОСОБА_5 вищевказані договори не підписувала, та не видавала будь-яким особам довіреності на право розпорядження даними квартирами. З 15 березня 2020 року по теперішній час ОСОБА_5 на території України не проживає, та за цей час жодного разу на її територію не приїжджала.

Під час допиту ОСОБА_4 встановлено, що в ході виконання своєї адвокатської діяльності, їй стало відомо, що квартира АДРЕСА_1 та квартира АДРЕСА_2 були незаконно переоформлені ОСОБА_6 на себе на підставі нотаріальної довіреності, виданої приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_9 02.06.2023р. за реєстровим №811, яку ОСОБА_5 ніколи не підписувала, до даного нотаріуса ніколи не з`являлася. При цьому, дана довіреність зроблена на ім`я того ж юриста ОСОБА_7 .

Крім того, 13.09.2023 в якості потерпілої допитана ОСОБА_5 , яка повідомила наступне, що вона народилась в місті Донецьку, там же 17 січня 2009 року вийшла заміж за ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . В цей період проживали сім`єю в АДРЕСА_6 . За час спільного життя у них народилась дочка ОСОБА_10 03 серпня 2009 року та ІНФОРМАЦІЯ_4 друга дочка ОСОБА_11 . Особисті стосунки з часом стали погіршуватись, що в подальшому призвело до фактичного розірвання шлюбних відносин.

13 березня 2020 р. вона разом з дочками та ОСОБА_6 виїхали на сімейний відпочинок до Туреччини. Саме тоді, наскільки вона пам`ятає, 08 травня 2020 року вона повідомила ОСОБА_6 , що припиняє з ним сімейні відносини і йде до іншого чоловіка. Для того, щоб цей розрив мінімально вплинув на дітей, вони домовились, що будуть проводити спільний відпочинок в Туреччині, де у Кемері вже на той час була придбана їхня спільна квартира. Крім того, в ОСОБА_12 , вже проживала мати потерпілої, до якої вони часто приїзджали та підтримували постійне спілкування. Так подружжям було погоджено, що молодша дочка ОСОБА_11 одразу буде жити з ОСОБА_5 , а старшу дочку ОСОБА_10 , в зв`язку з навчанням, друзями, вона забере пізніше і вона повернулась на той момент з батьком в Україну.

Фактично припинивши сімейне життя, вони формально продовжували знаходитись в шлюбі, поки ОСОБА_5 не звернулась до суду з приводу розірвання шлюбу, і 25 січня 2021 року, шлюб було розірвано рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

З ОСОБА_6 до цього моменту продовжувалось спілкування щодо дітей, бо з ОСОБА_10 вона підтримувала постійний зв`язок з усіх побутових питань, її навчання, питань щодо харчування, одягу тощо. У їхньому спілкуванні ОСОБА_6 цим маніпулював та шляхом погроз, що ОСОБА_10 лишиться в Україні і ОСОБА_5 її більше не побачить, примусив її піти на його умови поділу спільного сімейного майна. На той час ОСОБА_5 проживала з новим чоловіком в московській області, де 25 листопада 2020 року у нотаріуса Жуковського нотаріального округу московської області підписала довіреність за наданим ОСОБА_6 зразком, згідно якої уповноважила вказану ним особу, як їй відомо, його юриста з яким він працює вже багато років, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , представляти її інтереси з питання укладення договору про поділ майна. В цій довіреності було вказано, що в її особисту власність переходять кв. АДРЕСА_7 , а йому все інше майно: дев`ять квартир, два автомобілі та нежитлові приміщення в с. Софіївська Борщагівка.

Тільки за рахунок того, що ОСОБА_5 погодилась на поділ спільного майна на умовах ОСОБА_6 , він погодився привезти ОСОБА_10 в Туреччину в жовтні 2020 року, де вони з нею змогли побачитись та відпочити.

Коли ОСОБА_6 з ОСОБА_7 оформили договір поділу майна від 07.12.2020, вона просила віддати їй договір про поділ майна на її квартири, але ОСОБА_6 їй договір не віддав, сказавши що він їй не потрібен, та потім в наступні роки продовжував проживати в кв. АДРЕСА_8 . Даний договір про поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя ОСОБА_5 отримала в копіях з судових матеріалів Києво-Святошиського районного суду Київської області, коли її колишній чоловік подав позовну заяву, щодо встановлення місця проживання дітей з ним в с. Софіївська Борщагівка.

Наприкінці травня 2023 року, при зустрічі з ОСОБА_6 в Туреччині вона запропонувала йому викупити її квартири за 100 тисяч доларів США, так як він ними користується для власного проживання. Але, він відповів, що це за дорого, вони зараз стільки не коштують та відмовився.

Оскільки у потерпілої помер батько, а мати лишилася сама, то вони погодили, що її мати зможе в майбутньому жити в цих квартирах, або ж здавати в оренду, щоб забезпечити собі додатковий дохід на пенсії. Вони дійшли згоди, що ОСОБА_5 подарує своїй матері ці квартири, щоб вона змогла без проблем ними користуватися як власниця. Для цього, ОСОБА_5 02 червня 2023 року в нотаріальній конторі м. Кемер (Анталія) видала довіреність на їхнього родича ОСОБА_13 , якою уповноважила його подарувати своїй матері ОСОБА_14 належні їй квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . Дана довіреність посвідчена у Другій нотаріальній конторі Кемеру/Анталія головним секретарем з правом підпису ОСОБА_15 , апостильована та дійсна в Україні, з нотаріально посвідченим перекладом з турецької на українську мову. Після передачі даної довіреності в Україну та в ході підготовки до даного договору дарування їй стала відома інформація про те, що вона вже не власниця даних квартир, а ними шахрайським шляхом заволодів її колишній чоловік ОСОБА_6 .

Так з отриманої від адвоката інформації про шахрайську угоду відомо, що вона здійснена на підставі нібито виданої ОСОБА_5 довіреності у приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_9 .. Також 02 червня 2023р., тобто того ж дня, коли вона в Кемері видавала довіреність на дарування квартир своїй матері і фізично не могла знаходитись в один день і в Україні, і в Туреччині, що ще раз засвідчує те, що її колишній чоловік шахрайським шляхом та зловживання довірою заволодів майном потерпілої.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме маи?но та Реєстру прав власності на нерухоме маи?но, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_9 зареєстровано за гр. ОСОБА_6 . Підстава виникнення права власності - договір купівлі-продажу, серія та номер: 2341, видании? 29.07.2023 приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_8 .

Також, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме маи?но та Реєстру прав власності на нерухоме маи?но, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_10 зареєстровано за гр. ОСОБА_6 . Підстава виникнення права власності - договір купівлі-продажу, серія та номер: 2344, видании? 29.07.2023 приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_8 .

Таким чином, ОСОБА_6 в липні 2023 року незаконним шляхом заволодів майном ОСОБА_5 .

Вказане нерухоме майно, а саме квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , у відповідності до ст. 98 КПК України визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

У даному випадку на квартиру АДРЕСА_8 , загальною площею 67,2 (шістдесят сім цілих дві десятих) кв. м., житловою площею 38,3 (тридцять вісім цілих три десятих) кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24, та квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 27,1 (двадцять сім цілих одна десята) кв.м., житловою площею 16,1 (шістнадцять цілих одна десята) кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24, необхідно накласти арешт для запобігання можливості її відчуження, розпорядження та/або користування пошкодження, псування, знищення, використання, перетворення, передачі, відчуження.

Враховуючи те, що саме квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , мають значення речових доказів, а також беручи до уваги що будуть створені можливості для їх відчуження, пошкодження, з урахуванням підстав ризиків невжиття заходів забезпечення кримінального провадження та доказів, виникла необхідність у накладенні арешту на зазначене вище нерухоме майно, а саме - квартири.

Необхідність в арешті вказаного майна зумовлена насамперед забезпеченням кримінального провадження, адже за результатами досудового розслідування необхідно буде вирішити подальшу долю вказаних речових доказів.

Окрім того, у вище вказаному провадженні, потрібно буде провести комплекс судових експертиз, а саме почеркознавчу, технічну експертизу документів, з метою встановлення всіх обставин даної справи.

На підставі вищевикладеного, слідча просила накласти арешт на квартиру АДРЕСА_8 , загальною площею 67,2 (шістдесят сім цілих дві десятих) кв. м., житловою площею 38,3 (тридцять вісім цілих три десятих) кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24, та квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 27,1 (двадцять сім цілих одна десята) кв.м., житловою площею 16,1 (шістнадцять цілих одна десята) кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24, які на даний час належать ОСОБА_6 . Заборонити відчужувати, розпоряджатися та користуватися вказаним нерухомим майном так як, незастосування заборони розпорядження, відчуження та користування якими може призвести до зникнення, пошкодження майна або настання інших наслідків, що може перешкодити кримінальному провадженню.

В судове засідання слідчий та прокурор не з`явились.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України неприбуття осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Дослідивши клопотання та надані до нього матеріали, слідчий суддя вважає, що вимоги клопотання слід задовольнити, з наступних підстав.

Судом встановлено, що поліції ГУ НП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001483 від 30.08.2022 за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено: 30.08.2023 до відділу поліції №1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області з заявою звернулась гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка представляє інтереси потерпілої особи ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про те, що 29.07.2023 шахрайським шляхом гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , заволодів квартирами ОСОБА_5 АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , які належали потерпілій на праві власності на підставі договору розподілу майна.

Вказане нерухоме майно, а саме квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , у відповідності до ст. 98 КПК України визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 131 КПК України передбачено, що заходами забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

У даному випадку на вказані в клопотанні квартири, необхідно накласти арешт для запобігання можливості відчуження, використання, передачі.

Метою арешту є збереження вказаного майна як речового доказу в даному кримінальному провадженні, оскільки необхідно встановити чи є вказані речі знаряддям вчинення злочину, а також такі що зберегли на собі сліди вчинення злочину.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Необхідність в арешті вказаного майна зумовлена насамперед забезпеченням кримінального провадження, адже за результатами досудового розслідування необхідно буде вирішити подальшу долю вказаного речового доказу.

Відповідно до ст. 98 Кримінального процесуального кодексу України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до ч. 1 ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

У відповідності до ч. 2 ст. 167 KПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Слідчим доведена необхідність арешту майна, оскільки є достатні підстави вважати, що ці речі відповідають критеріям, зазначеним у п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України, тому вважаю необхідним клопотання прокурора задовольнити, тим самим тимчасово позбавити причетних до злочину осіб можливості знищити, пошкодити або втратити їх.

Також слідчий суддя враховує, що на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Так, з огляду на обставини вчиненого кримінального правопорушення, представлених доказів за матеріалами клопотання в їх сукупності, а також на те, що слідчим у клопотанні доведено необхідність накладення арешту на зазначене в клопотанні майно, оскільки в органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що майно, на яке сторона кримінального провадження просить накласти арешт, відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, є предметом кримінального правопорушення, могло зберегти на собі сліди злочину та може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тому слідчий суддя з метою забезпечення кримінального провадження та можливого використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумності та співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також враховуючи правову підставу для арешту майна та наслідки арешту майна для інших осіб, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання про арешт майна.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_8 , загальною площею 67,2 (шістдесят сім цілих дві десятих) кв. м., житловою площею 38,3 (тридцять вісім цілих три десятих) кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24, та квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 27,1 (двадцять сім цілих одна десята) кв.м., житловою площею 16,1 (шістнадцять цілих одна десята) кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24, які на даний час належать ОСОБА_6 .

Заборонити відчужувати, розпоряджатися та користуватися нерухомим майном, а саме: квартиру АДРЕСА_8 , загальною площею 67,2 (шістдесят сім цілих дві десятих) кв. м., житловою площею 38,3 (тридцять вісім цілих три десятих) кв. м., реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 24, та квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 27,1 (двадцять сім цілих одна десята) кв.м., житловою площею 16,1 (шістнадцять цілих одна десята) кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_16