КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/5300/2023 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

захисників - ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 26 вересня 2023 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 26 вересня 2023 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 24.11.2023 року. Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_7 не погодившись з ухвалою суду, подав апеляційну скаргу. Просить ухвалу суду в частині продовження ОСОБА_9 запобіжного заходу скасувати, постановити нову, якою в задоволенні клопотання прокурора відмовити. Змінити відносно обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжний захід на більш м*який, не пов*язаний з триманням під варто. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що ухвала суду винесена на підставі клопотання прокурора, яке не відповідає вимогам закону та не містить доказів існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, доказів неможливості застосування більш м*яких запобіжних заходів. Посилається на рішення ЄСПЛ у справі "Комаров та інші проти України" та тривале перебування обвинуваченого під вартою. Зазначає, що ОСОБА_9 має постійне місце проживання в Україні, раніше не судимий, має родину: батька, матір та сестру, є громадянином України, що свідчить про міцність його соціальних зв*язків, які будуть стримувати його від переховування від прокурора та суду. ОСОБА_9 за місцем проживання та навчання характеризується позитивно, навчається у вищому навчальному закладі, працює - є приватним підприємцем і мав постійний дохід. Окремо звертає увагу на стан здоров*я ОСОБА_9 та наявність тяжкої хвороби серця. На думку захисника судом не вивчалась можливість застосування альтернативних запобіжних заходів. Вказує про незаконність складу суду.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Органом досудового розслідування ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 2 ст. 162, ч. 2 ст. 127, ч.1 ст. 353, ч.3 ст. 186, ч.4 ст. 296, ч.2 ст. 121, ч.2 ст. 296, п.п. 7, 12 ч.2 ст. 115 КК України, один з яких є особливо тяжким, а інші тяжкі та нетяжкі.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу. Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу щодо обвинувачених, суд першої інстанції посилався на існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Суд зазначив, що ті дані про особи обвинувачених, на які посилається сторона захисту, не зменшують існуючих ризиків, а тому не можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу, оскільки зокрема наявність у них міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання, роботи, на що звертає увагу сторона захисту, не може слугувати достатньою гарантією відсутності у обвинувачених наміру переховування від суду. Крім того, існує ризик незаконного впливу на потерпілих, свідків з огляду на те, що після зміни головуючого судді в кримінальному провадженні, за клопотанням сторони захисту судовий розгляд розпочато спочатку. Так, потерпілі та свідки у цьому кримінальному провадженні, показання яких суд має сприймати безпосередньо, знову підлягають допиту, а обвинувачені можуть впливати на них з метою зміни або відмови від дачі ними показів. Суд першої інстанції знайшовданий ризик обгрунтованим з огляду на те, що згідно фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, дані кримінальні правовопорушення вчинялись щодо безхатьків, ночуючих в підвалах, недобудовах певної частини центру Києва, і ці особи спеціально відшукувались обвинуваченими для досягнення злочинних цілей. Судом першої інстанції враховано, що в пред`явленому обвинуваченні має місце множинність кримінальних правопорушень щодо кожного з обвинувачених, застосування ними доступних загалу знарядь: газові балончики, бита тощо, у зв`язку з чим ризик продовження чи повторнення протиправної поведінки обвинуваченими, є обгрунтованим. Наведені захисником доводи про те, що судом не було враховано певних обставин під час прийняття рішення, є безпідставними, оскільки суд першої інстанції в даному випадку в достатній мірі надав оцінку наявним ризикам, які з плином часу не зменшуються, а також те, що інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, не в змозі їм запобігти, та прийняв вмотивоване рішення. Наявність у обвинуваченого постійного місця проживання, навчання, роботи та родини не можуть слугувати обставиною, яка стримає його від виконання дій, щодо яких існують ризики, встановлені судом. Як пояснив в судовому засіданні апеляційного суду прокурор, потерпілі в судовому засіданні суду першої інстанції висловлювали побоювання щодо життя та здоров*я, за таких обставин доводи апеляційної скарги про те, що ризик незаконного впливу на свідків та потерпілих є надуманим - необгрунтовані. Посилання сторони захисту щодо відсутності ризику переховування оскільки в країні йде війна та введено комендантську годину є непереконливими та не зменшують ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України. Фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_9 злочинів, які свідчать про підвищену суспільну небезпеку, у сукупності з тяжкістю можливого покарання та даними про особу обвинуваченого, стадію кримінального провадження, спростовують доводи сторони захисту щодо можливості застосування більш м*яких запобіжних. Як вбачається з п.1 та 2 розділу Х. "Медичне обслуговування ув`язнених і засуджених в СІЗО" Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, (затверджених наказом Міністерства юстиції в України № 14.06.2019 № 1769/5) (надалі-Правила) відповідно до статті 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в СІЗО організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Для цього на території СІЗО функціонує медична частина. Медична частина забезпечує надання первинної лікувально-профілактичної допомоги ув`язненим і засудженим, яка включає консультацію медичного працівника, діагностику і лікування захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого чи засудженого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги. Таким чином, необхідність проведення відповідного обстеження та лікування в спеціалізованих установах передбачена вказаними Правилами, що може бути застосовано до обвинуваченого. Під час прийняття рішення суд першої інстанції врахував рішення ЄСПЛ "Комар та інші проти України", про яке зазначає захисник в апеляційній скарзі. Пославшись на Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суд першої інстанції зазначив, що навіть за наявності рішення ЄСПЛ, яким встановлено порушення прав, передбачених певною статтею Конвенції, чинне законодавство не передбачає автоматичного звільнення з-під варти особи, до якої застосовано такий вид запобіжного заходу, якщо звільнення не передбачено безпосередньо самим рішенням ЄСПЛ. Таким чином доводи сторони захисту щодо неврахування судом першої інстанції рішення ЄСПЛ, є безпідставними. Як вбачається з апеляційної скарги, що новий склад суду утворився в результаті автоматичного розподілу, самовідвід судді був розглянутий. За таких обставин, доводи захисника про те, що рішення прийняте незаконним складом суду є безпідставними.

Колегією суддів будь-яких порушень КПК Українипри постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, вважає за необхідне ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення. Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 26 вересня 2023 року в частині продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

____________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3