Ухвала

іменем України

07 листопада 2023 року

м. Київ

Справа № 754/16930/19

Провадження № 51-6079 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого - ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 20 березня 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 02 серпня 2023 року щодо засудженого ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 20 березня 2023 року

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк дев`ять років.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 02 серпня 2023 року вирок місцевого суду щодо засудженого ОСОБА_5 залишено без змін.

Згідно з копіями доданих до касаційної скарги судових рішень ОСОБА_5 15 серпня 2019 року приблизно о 09 годині 30 хвилин між другим та третім під`їздом будинку АДРЕСА_2 , біля автомобіля «Skoda Octavia», д.н. НОМЕР_1 , на ґрунті ревнощів вступив у словесну сварку зі своєю колишньою дружиною ОСОБА_6 , у ході розвитку якої у нього виник злочинний умисел, направлений на протиправне заподіяння смерті останній. Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_5 у вказаний час та місці, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, по черзі предметом, схожим на інструмент з дерев`яною ручкою та залізною голкою, а також предметом, схожим на ніж, під час сварки з ОСОБА_6 наніс їй даними предметами множинні тілесні ушкодження, загальна кількість яких становить 23 колото-різані рани, серед яких на голові 3, шиї - 2, тулубі - 4, верхніх кінцівках - 13, лівому стегні - 1, які в своїй сукупності становлять комплекс ушкоджень, який відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя, оскільки кожна рана супроводжувалася зовнішньою кровотечею, при цьому найбільшим джерелом кровотечі є ушкодження судини ділянки шиї, що потягло за собою крововтрату, що виразилося в порушенні показників гемодинаміки і показників крові та послідуючого розвитку загрозливих для життя явищ, які в своєму клінічному перебігу без надання своєчасної кваліфікованої медичної допомоги призводять до летального наслідку. Запобігання такому наслідку сприяв короткий період часу, що пройшов від моменту спричинення ОСОБА_6 множинних тілесних ушкоджень до часу надання їй кваліфікованої у повному обсязі медичної допомоги. Таким чином ОСОБА_5 вчинив всі дії, які вважав необхідними для доведення свого злочинного умислу до кінця, однак кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки потерпілій ОСОБА_6 було вчасно надано медичну допомогу.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 просить змінити судові рішення щодо ОСОБА_5 , перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 121 КК України та призначити покарання в межах санкції зазначеної статті.

Не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, захисник вважає, що оскаржуваний вирок підлягає зміні на підставі пунктів 2, 3 частини 1 статті 438 КПК України у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і, як наслідок, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Так, захисник вказує на те, що у ОСОБА_5 не було умислу на вбивство колишньої дружини, він не бажав настання її смерті, заздалегідь не готувався до нанесення тілесних ушкоджень. Як указує захисник, скільки тривав конфлікт з потерпілою, яку кількість, якого саме характеру та куди ОСОБА_5 наносив удари потерпілій, засуджений не пам`ятає і встановлених судовим слідством фактичних обставин з цього приводу не заперечує. Проте наносити удари потерпілій він припинив з власної волі. Коли засуджений наніс потерпілій тілесні ушкодженні, йому за наявності наміру на позбавлення її життя фактично ніщо не заважало довести такий умисел до кінця.

Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

Як убачається із копії вироку, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, зроблено з дотриманням вимог ст. 23 КПК України на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, які було досліджено і перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до ст. 94 цього Кодексу та яким надана правильна юридична оцінка.

Зокрема, висновкущодо винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, суд першої інстанції дійшов на підставі зібраних в кримінальному провадженні та перевірених у судовому засіданні належних і допустимих доказів, зокрема показань потерпілої ОСОБА_6 , свідків, даних протоколів огляду місця події, проведених слідчих експериментів як з потерпілою, так і з засудженим, даних висновків судово-медичних експертиз та інших доказів, які у своїй сукупності давали підстави вважати, що у даному конкретному випадку засуджений діяв із прямим умислом на вбивство потерпілої. При цьому запобіганню летального наслідку сприяв короткий період часу, що пройшов від моменту спричинення потерпілій ОСОБА_6 тілесних ушкоджень до часу надання їй кваліфікованої у повному обсязі медичної допомоги.

Крім того, аналогічні за змістом з касаційною скаргою доводи захисника ОСОБА_4 переглядалися в апеляційному порядку. Колегія суддів апеляційного суду погодилася з оцінкою та висновками суду першої інстанції щодо правильності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, перевірила всі посилання й доводи, викладені захисником в апеляційній скарзі, й вмотивовано відмовила у задоволенні заявлених апеляційних вимог, навівши достатні аргументи та підстави для прийняття такого рішення.

Як убачається з ухвали апеляційного суду, спростовуючи доводи апеляційної скарги захисника про відсутність у ОСОБА_5 умислу на вбивство потерпілої, апеляційний суд, врахував сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, поведінку ОСОБА_5 до, під час та після скоєння злочину, його взаємини з потерпілою, що передували події, кількість, характер і локалізацію поранень заподіяних потерпілій, спосіб вчинення злочину, засоби та знаряддя злочину, причини припинення злочинних дій. Окрім зазначеного, апеляційний суд наголосив й на тому, що ОСОБА_5 , йдучи на зустріч з потерпілою, взяв із собою ніж та шило; отримавши відмову потерпілої у продовженні стосунків, скориставшись тим, що потерпіла повернута до нього спиною та не бачить його дій, почав наносити останній удари шилом у життєво важливі органи; після того, як шило погнулось, взяв ніж, яким продовжив наносити потерпілій удари в життєво важливі органи, які завідомо для нього мали потягти за собою смерть потерпілої, продовжив свої дії, коли стороння особа намагалася його відтягнути від потерпілої, і вчинені ним дії не призвели до бажаного наслідку лише в силу обставин, які не залежали від його волі, оскільки втрутились сторонні люди і потерпілій була надана своєчасна медична допомога.

На переконання колегії суддів касаційної інстанції, підстав для сумніву в правильності висновків судів першої та апеляційної інстанції щодо правильної кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України немає.

Колегія суддів вважає доводи захисника про неправильну кваліфікацію дій засудженого неспроможними ще й з огляду на те, що засуджений, як убачається із встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин, наносив їй ударів у життєво важливі органи, чим спричинив потерпілій множинні тілесні ушкодженні (всього 23 колото-різані рани), внаслідок яких без надання їй термінової медичної допомоги, настали би незворотні наслідки у виді смерті потерпілої, та звертає увагу й на подальшу поведінку засудженого, який після заподіяння потерпілій вказаних тілесних ушкоджень не намагався допомогти їй та викликати швидку допомогу.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що вирок місцевого суду та ухвала апеляційної інстанції є належно умотивованими та обґрунтованими

і за змістом відповідають вимогам статей 370, 419 КПК України, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися при постановленні рішень.

Отже, колегія суддів вважає, що захисник у своїй касаційній скарзі не навів переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність постановлених у кримінальному провадженні судових рішень.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги з мотивів, наведених у ній, немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 20 березня 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 02 серпня 2023 року щодо засудженого ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3