Житомирський апеляційний суд
Справа №289/3050/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.422 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2024 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

власників майна ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції в м. Житомирі апеляційну скаргу прокурора Радомишльського відділу Коростишівської окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Радомишльського районного суду Житомирської області від 27.12.2023,

в с т а н о в и в:

Зазначеною ухвалою відмовлено в задоволені клопотання старшого слідчого СВ ВП №3 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 в межах кримінального провадження внесеного в ЄРДР за №0000304 від 14.12.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України про арешт майна.

В своїй апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 просить скасувати вище зазначену ухвалу слідчого судді, як незаконну, та постановити нову, якою накласти арешт у виді заборони права на відчуження, розпорядження та користування на деревину породи тополя, в кількості 25 колодок довжиною по 2,30 м. кожна, загальним об`ємом 9,356 метрів кубічних, з метою збереження речових доказів та проведення необхідних судових експертиз. При цьому, зазначає, що на даній стадії розслідування слідчий суддя зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів його забезпечення, та не має права вирішувати ті питання, які вирішує суд під час розгляду по суті, а саме питання, пов`язані з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Наголошує, що значення має те, що речові докази є незамінними, оскільки створюються самою подією й обстановкою вчиненого кримінального правопорушення, а тому їх втрата або суттєве пошкодження призводить до неможливості відтворення речового доказу, адже неможливим є повернення в минуле, коли він формувався. Вважає, що слідчий суддя вийшов за межі визначених кримінально-процесуальним законодавством обов`язків та безпідставно відмовив у накладені арешту на вилучену деревину посилаючись на відсутність встановленого місця незаконної рубки вилученої деревини. Наголошує, вид речових доказів, у зв`язку із обставинами розслідуваного провадження та наявністю визначених абз.2 ч.1 ст.170 КПК України ризиків пошкодження, знищення, псування, відчуження названих матеріальних об`єктів, які мають бути збережені без зміни попереднього стану, то їх зберігання на цій стадії не у визначений слідчим суддею спосіб не гарантуватиме в повній мірі збереження доказових властивостей і достовірність даних, що вони містять. Зазначає, що відмова в накладенні арешту на вилучену 13.12.2023 деревину може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню в частині необхідності проведення з нею ряду слідчих, процесуальних дій і експертних досліджень для виконання органом досудового розслідування завдань, передбачених ст.2 КПК України. Наголошує, що враховуючи дані встановлені під час досудового розслідування, є достатні правові підстави вважати, що майно про арешт якого йшлося у клопотанні, містить ознаки речового доказу, в органу досудового розслідування наявні підстави вважати, що вилучена деревина є знаряддям та предметом досудового розслідування та може бути використана як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та з метою її збереження, необхідністю проведення судових експертиз та проведення оглядів предметів - вилучених речових доказів у органа досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на вилучене майно.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги, заперечення власників майна ОСОБА_7 , ОСОБА_8 проти апеляційний доводів прокурора, перевіривши матеріали судового провадження відповідно до вимог ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу №1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу №1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004 року).

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.94, ст.132, ст.173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатись в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п.1 ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведене, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно із п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. Відповідно до ч.3 зазначеної статті, в цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України вбачається, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, підстави для накладення арешту з іншою метою, окрім тих, що закріплені в ч.2 ст.170 КПК України, чинний кримінальний процесуальний кодекс України не передбачає.

Частиною 2 ст.173 КПК України передбачено перелік обставин, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про арешт майна, в тому числі, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу, врахуванню підлягає: 1) правова підстава для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Таким чином, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, відповідно до вимог ч.2 ст.173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна і можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні.

Крім того, згідно з нормами Глав 10 та 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

Як встановлено судом апеляційної інстанції за результатами перевірки матеріалів провадження, ці вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею при розгляді клопотання слідчого дотримано.

У відповідності до матеріалів судового провадження №289/3050/23, в провадженні СВ ВП № 3 Житомирського РУП ГУ НП в Житомирській області

перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до ЄРДР за №0000304 від 14.12.2023 за ознаками кримінальною правопорушення передбаченою ч. 1 ст. 246 КК України.

Згідно змісту клопотання, 13 грудня 2023 року, близько 15:30 години, в с. Осички по вул. Несененка Радомишльської ТГ Житомирського району Житомирської області, було зупинено вантажний автомобіль "КАМАЗ" обладнаний маніпулятором, реєстраційний номер НОМЕР_1 , завантажений колодами дерев тополі, без відповідних документів на дану лісову продукцію, яким керував ОСОБА_10 .

В ході проведення огляду було виявлено та вилучено автомобіль КАМАЗ 4310 з маніпулятором, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_10 , який завантажений колодами деревини породи тополя довжиною по 2.30 м. об`ємом близько 9,356 метрів кубічних.

Водій ОСОБА_10 надав копії документів на лісопродукцію, а саме Проект рішення виконавчого комітету Радомишльської міської ради від 26.06.2019 року №349 «Про надання дозволу на зрізку дерев на території Радомишльської міської ради», згідно якого було затверджено акти № 32, 33 та 34 на зрізку дерев, обстеження зелених насаджень, що підлягають видаленню на території Радомишльської міської ради, відповідальність за яке покладено на директора КП «Благоустрій міста» Радомишльської міської ради ОСОБА_11 , Акт №32 обстеження зелених насаджень, що підлягають видаленню на території Радомишльської міської ради від 18.06.2019 року, а саме на території Осичківського старостинського округу в с. Осички та Русанівка, Договір підряду №10 від 07.11.2023 року згідно якого укладено договір між замовником КП «Благоустрій міста» в особі в.о. директора ОСОБА_12 з однієї сторони та підрядником ФОП ОСОБА_8 та згідно якого підрядник зобов`язується своїми силами зрізати дерева на території міської ради та Ордер від 07.11.2023 року №10 згідно якого Виконавчий комітет Радомишльської міської ради дозволяє зрізати дерева КП «Благоустрій міста» в с. Осички на території колгоспного саду.

Як зазначено в клопотанні слідчого, в ході досудового розслідування встановлено, що Договір підряду №10 на проведення робіт та Ордер на видалення зелених насаджень №10 під 07.12.2023 року, укладений та виданий лише через 4 роки після прийняття Проекту рішення виконавчого комітету Радомишльської міської ради від 26.06.2019 року №349 та Акт обстеження №32 від 18.06.2019 року, що надає підстави вважати, що вилучена деревина була незаконно здобута.

Відповідно до ч.5 Порядку видалення дерев, кущів, газонів і квітників у населених пунктах затвердженого постановою Кабінету міністрів Україна від 01.08.2006 № 1045 ордер на видалення зелених насаджень компетентний орган видає не пізніше наступного робочого дня після подання заявником документа про сплату відповідної вартості зелених насаджень, що підтягають видаленню. У разі знесення аварійних, сухостійних і фаутних дерев комісія з`ясовує причину набуття деревами такого стану, про яку зазначається в складеному комісією акті.

У п.6 Порядку визначено, що сплата відновної вартості зелених насаджень не проводиться у разі знесення аварійних, сухостійних і фаутних дерев, а також самосійних і порослевих дерев з діаметром кореневої шийки не більш як 5 сантиметрів; проведення ремонтних та експлуатаційних робіт в охоронній зоні повітряних ліній електропередачі, на трансформаторній підстанції і розподільному пункті системи енергопостачання, мережі водо-теплопостачання та водовідведення, телекомунікаційній і кабельній електромережі.

Однак, як вказує слідчий, вищевказані дерева у 2023 році комісійно повторно не оглядалися та не встановлювався їх стан та необхідність їх видалення у зв`язку із цим, є підстави вважати, що вищевказана лісопродукція була незаконно зрубана.

14.12.2023 відомості по даному факту внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000304 від 14.12.2023 за ознаками кримінальною правопорушення передбаченою ч.1 ст.246 КК України.

Слідчим СВ відділення поліції №3 Житомирського РУП ГУ НП в Житомирській області 14.12.2023 року винесено відповідну постанову про визнання речовими доказами вказаного майна.

14.12.2023 старший слідчий СВ ВП №3 Житомирського РУП ГУ НП в Житомирській області звернувся з відповідним клопотанням про арешт майна, за результатами розгляду цього клопотання слідчого, слідчим суддею постановлена оскаржувана ухвала.

За результатами апеляційної перевірки встановлено, що визначені процесуальним законом підстави для накладення арешту на вище зазначене майно відсутні.

Відмовляючи в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту, слідчий суддя зазначив, що органами досудового слідства не доведено, що вищевказане тимчасово вилучене майно має значення речових доказів у даному кримінальному провадженні, відповідає критеріям визначеним ст.ст.98, 170 КПК України та не доведена потреба у застосуванні вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

З вказаним висновком погоджується й колегія суддів.

Колегія суддів вважає, що клопотання слідчого про арешт майна не відповідає вимогам ст.171 КПК України, що належно враховано слідчим суддею при його розгляді.

Так, посилаючись у клопотанні, що вилучене майно є речовим доказом у кримінальному провадженні №0000304 від 14.12.2023 та наявні підстави, передбачені ст.170 КПК України, для його арешту, слідчий та прокурор, який погоджував клопотання, повинні були зібрати і надати слідчому судді достатні на цьому етапі досудового розслідування докази на підтвердження такого висновку.

Між тим, жодних доказів того, що вилучене майно, є предметом та доказом у даному кримінальному провадженні, в матеріалах провадження не міститься. Не приведені такі докази і в клопотанні слідчого, що свідчить про безпідставність вказаних тверджень органу досудового розслідування.

Так, слідчим суддею, та колегією суддів повторно встановлено, що згідно акту №32 обстеження зелених насаджень, що підлягають видаленню на території Радомишльської міської ради від 18.06.2019 року було визнано за доцільне зрізати аварійні, сухостійні, хворі дерева у зв`язку із досягненням їхньої вікової межі в томі числі і в кількості 192 тополь в с.Осички, на території колгоспного саду, без нарахування відновної вартості. До складу комісії входив і представник Держекоінспекції Поліського округу. Даний Акт затверджений рішенням виконкому № 349 від 26.06.2019 року, яким також надано дозвіл на зрізання дерев.

На підставі акту №32 обстеження зелених насаджень, між КП «Благоустрій міста» та ФОП ОСОБА_8 07.11.2023 укладено Договір підряду № 10, згідно умов якого підрядник зобов`язується видалити дерева відповідно до рішення виконкому № 349 від 26.06.2019 року та виданого ордеру.

Згідно Ордеру на видалення зелених насаджень № 10 від 07.11.2023 дозволяється зрізка дерев в с.Осички на території колгоспного саду в кількості 192 шт. згідно з актом обстеження № 32 від 18.06.2019 року.

Перевезення даної деревини в об`ємі 10,5 м.куб. здійснювалось згідно товарно- транспортної накладної № 134482 від 12.12.2023 року та договору № 1/11 на перевезення вантажів автомобільним транспортом.

Дерева тополі видалялись з земельної ділянки прийнятої у комунальну власність згідно рішення 14 сесії 7 скликання Радомишльської міської ради № 536 від 31.01.2019 року із додатками.

Згідно довідки Радомишльської міської ради № 01-28/2300 від 25.12.2023 зрізанням дерев на території Радомишльської ТГ матеріальної шкоди не спричинено. Зрізка дерев проводилась згідно договору підряду № 10 від 07.11.2023 на підставі ордеру на видалення зелених насаджень № 10 на території колишнього колгоспного саду в Осичківському старостинському окрузі Радомишльської ТГ. Виконавцем робіт є ФОП ОСОБА_8 .

Крім того, слідчим суддею попитано в якості свідка ОСОБА_13 , який пояснив, що він є уповноваженою особою Радомишльської ТГ та був членом комісії і підписував акт №32 обстеження зелених насаджень, що підлягають видаленню на території міської ради від 18.06.2019 року у зв`язку із їх аварійним станом. Даний акт є дійсним і повторного обстеження дерева не потребували, оскільки на час обстеження вже була досягнута їхня вікова межа, про що зазначено в самому акті. Згідно акту видаленню підлягало 1031 дерево, які повністю не були зрізані, оскільки роботи були призупинені з початком військових дій. Вказана деревина мала буди передана сім`ям військовослужбовців, як дрова. Дерева росли на території колишнього колгоспного саду в с.Осички Радомишльської ТГ та земельні ділянки під ними передані до комунальної власності згідно рішення 14 сесії 7 скликання Радомишльської міської ради № 536 від 31.01.2019 року із додатками. Будь-яких збитків порізкою цих дерев не завдано.

Крім того, слідчим суддею оглянуто відеозапис здійсненого під час складання протоколу огляду місця події від 13.12.2023, та встановлено, що слідчому надавались для огляду оригінали договору та ордеру, які в послідуючому не були долучені до протоколу та не взяті слідчим до уваги.

Встановивши дані обставини, на переконання колегії суддів, слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку, що органами досудового розслідування та доданими до клопотання про накладення арешту на майно документами не доведено будь-яких фактів незаконної порубки дерев або чагарників у лісах, захисних та інших насадженнях, що є кваліфікуючими ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України, та вбачається, що порубка дерев здійснювалась згідно Ордера на видалення зелених насаджень виданого органом місцевого самоврядування та перевозилась на підставі товарно-транспортної накладної.

Колегія суддів також погоджується з висновками слідчого судді, що у клопотанні слідчого в обґрунтування мети збереження вказаного речового доказу та запобігання можливості його відчуження, знищення та втрати слідів, що вказують на наявність ознак злочину, та можуть допомогти встановити особу, що його вчинила, не зазначено будь-яких слідів злочину та фактів, які б підтверджували такі твердження. Всі доводи зводяться лише до припущення, що дана деревина була незаконно здобута, оскільки не проведено повторне обстеження дерев, які в 2019 році комісією за участі Держекоінспекції Поліського округу рекомендовано зрізати у зв`язку із їх аварійним, сухостійним, хворим станом так як дерева досягли їхньої вікової межі.

Вилучене майно, на переконання апеляційного суду, не відповідає критеріям, визначеним ст.98 КПК України.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що органом досудового розслідування не доведено правову підставу та мету для накладення арешту на майно, передбачені п.1 ч.2 ст.170 КПК України.

У відповідності до п.1 ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, який може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Отже, при розгляді клопотання про арешт майна, слідчим суддею дотримані вимоги ч.1 ст.175, ч.ч.2, 4 ст.173 КПК України, висновки викладенні в оскаржуваному рішенні є законними та обґрунтованими.

Згідно із ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі прокурора, є необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду провадження та не спростовують висновків слідчого судді про відсутність правової підстави для арешту майна.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи встановлене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Радомишльського районного суду Житомирської області від 27.12.2023, якою відмовлено в задоволені клопотання старшого слідчого СВ ВП №3 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 в межах кримінального провадження внесеного в ЄРДР за №0000304 від 14.12.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України про арешт майна, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :