Справа № 147/800/14-к
Провадження № 1-в/147/44/23
У Х В А Л А

іменем України

30 листопада 2023 року смт Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

із секретарем судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 про звільнення від призначеного судом покарання на підставі ч.1 ст.78 КК України засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 .,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 засуджений вироком Тростянецького районного суду Вінницької області від 17.07.2014 за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки, з покладенням обов`язків відповідно до ст. 76 КК України.

23 листопада 2023 року захисник ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 звернулась до суду з клопотанням про звільнення від призначеного судом покарання на підставі ч.1 ст.78 КК України засудженого ОСОБА_4 , вимоги якого обґрунтовує тим, що іспитовий строк закінчився та будь-яких обвинувальних вироків за вчинення кримінальних правопорушень під час іспитового строку, відносно ОСОБА_4 не ухвалювалось, а тому ОСОБА_4 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 78 КК України. Під час іспитового строку ОСОБА_4 зарекомендував себе позитивно, став на шлях виправлення, обов`зки покладені на нього судом виконав у повному обсязі, неофіційно працевлаштувався, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Наразі у суді на розгляді перебуває обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч.3 ст.185 КК України, однак обвинувальний вирок в даному кримінальному провадженні судом не ухвалювався. Наявність самого обвинувального акта за вчинення кримінального правопорушення в період іспитового строку не є підставою для відмови у задоволенні клопотання. Інших злочинів ОСОБА_4 не вчиняв та не притягувався до кримінальної чи адміністративної відповідальності. З огляду на викладене ОСОБА_4 довів своє виправлення, а тому він підлягає звільненню від відбування кримінального покарання.

В судове засідання захисник ОСОБА_5 не з`явилася, що не перешкоджає розгляду клопотання.

Представник органу пробації ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просить розгляд клопотання проводити без її участі, клопотання за викладених у ньому обставин підтримує у повному обсязі, просить його задовольнити.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомленні про місце та час та розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли, їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 клопотання за викладених у ньому обставин підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні проти задоволення клопотання не заперечував, просив його задовольнити.

Дослідивши докази, беручи до уваги думку учасників справи, суд вважає, що дане клопотання обґрунтоване і підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

За змістом частин 1 та 2 ст. 78 КК України та ч. 2 ст. 165 КВК України після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, за поданням уповноваженого органу з питань пробації звільняється судом від призначеного йому покарання, нагляд припиняється і засуджений знімається з обліку в зазначеному органі.

Відповідно до абз. 4 п. 9 Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», іспитовий строк обчислюється з дня постановлення вироку незалежно від того, судом якої інстанції застосовано ст. 75 КК.

Звільнення від відбування покарання з випробуванням було пов`язано з покладанням на засудженого для контролю за його поведінкою в період іспитового строку обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Під час виконання вироку, за нормами п.9 ч.1ст.537 КПК України, суд, визначений частиною другоюстатті 539 КПК України, має право вирішувати питання про звільнення від призначеного покарання з випробовуванням після закінчення іспитового строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

У судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що іспитовий строк, встановлений засудженому ОСОБА_4 за вироком Тростянецького районного суду Вінницької області від 17.07.2014, закінчився.

За даними матеріалів особової справи ОСОБА_4 під час іспитового строку зарекомендував себе задовільно, обов`язки покладені на нього судом виконав у повному обсязі, до адміністративної відповідальності притягувався, однак це не носило систематичного характеру.

Згідно із довідкою-характеристикою за місцем проживання ОСОБА_4 зарекомендував себе з позитивної сторони, компрометуючі матеріали відносно нього відсутні.

Відповідно до копії свідоцтва про народжння серії НОМЕР_1 виданого виконавчим комітетом Будянської сільської ради Тростянецького району Вінницької області 19.04.2017, ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_6 , батьком якого є ОСОБА_4 .

Під час іспитового строку, а саме 07.03.2016 внесено відомості до ЄРДР за №0000078 про обвинувачення ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 185 КК України, яке на момент розгляду даного клопотання не розглянуте. Обвинувальний вирок щодо ОСОБА_4 в даному кримінальному провадженні судом не ухвалювався.

Згідно зі ст. 62 Конституції України та п.2 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Однією з загальних засад кримінального провадження, встановленою статтею 17 КПК України є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, відповідно до якої, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22.04.2010 у справі «Фатуллаєв проти Азербайджану» зазначив, що презумпція невинуватості, втілена в п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є одним із елементів справедливого кримінального судочинства, що забороняє передчасне висловлювання як самим судом, так і представниками інших органів влади думки, що особа, яка «обвинувачується у кримінальному злочині», є винною до того, як це доведено в законному порядку. ЄСПЛ послідовно дотримується підходу, відповідно до якого принцип презумпції невинуватості порушується, якщо судове рішення або твердження офіційної особи щодо особи, яка обвинувачується в скоєнні злочину, схиляє до думки про те, що вона винна до того, як її винуватість була встановлена в законному порядку.

Отже, будь-яке втручання у права людини має ґрунтуватися на положеннях закону, тобто відповідати принципу законності, який передбачає абсолютний правовий захист та є засадничим компонентом правової системи.

Як зазначив Конституційний Суд України у абзацах другому, третьому підпункту 2.3 пункту 2 розділу II мотивувальної частини Постанови від 27 червня 2016 року №KT19-№ 10/2016 - особливо важливо, щоб державні органи та їх посадові особи дотримувалися презумпції невинуватості, щоб останні утримувалися від поводження з особою як зі злочинцем доки особу не буде визнано винною у вчиненні злочину рішенням суду, що набрало законної сили, та відповідно до процедури, встановленої законом".

Конституційний принцип презумпції невинуватості є захист особи, стосовно якої здійснюється/здійснювалось кримінальне провадження, від будь-яких виявлених у зв`язку із цим форм осуду від публічної влади, унаслідок чого піддано сумніву непричетність такої особи до вчинення кримінального правопорушення, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. За частиною першою статті 62 Конституції України лише обвинувальний вирок суду є тим судовим актом, у якому повинна бути встановлена винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, тому інші акти публічної влади не можуть містити жодних позицій щодо винуватості особи, навіть у вигляді припущень стосовно такої винуватості (абзац другий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини); необґрунтоване кримінальне переслідування є посяганням на гарантоване статтею 28 Конституції України право кожного на повагу до його гідності (абзаци другий - четвертий підпункту 2.3 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 8 червня 2022 року № 3-р(II)/2022).

У Рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.2008 в справі «Хужин та інші проти Росії», Європейський суд з прав людини «нагадує, що положення §2 статті 6 Конвенції спрямоване на те, щоби убезпечити обвинувачену особу від порушень її права на справедливий процес упередженими твердженнями, що тісно пов`язані з розглядом її справи в суді. Презумпція невинуватості, закріплена в §2 статті 6, є одним із елементів справедливого судового розгляду, про який зазначається у §1 статті 6 Конвенції (AllenetdeRibemontv. France, §35). Цей принцип забороняє формування передчасної позиції суду, в якій би відображалася думка про те, що особа, обвинувачена у вчиненні злочину, є винуватою ще до того, коли її вина буда доведена відповідно до закону (Minelliv. Switzerland). Суд чітко дотримується тієї позиції, що презумпція невинуватості порушується у випадку, коли судове рішення або твердження посадової особи стосовно обвинуваченого відображає думку про те, що вона є винуватою, тоді як її вина не була попередньо доведена відповідно до закону. Вагоме розрізнення має проводитись між твердженнями про те, що особа лише підозрюється у вчиненні певного злочину, і відвертим визнанням того, що особа його вчинила. Суд неодноразово наголошував на важливості вибору слів у твердженнях посадових осіб про обвинуваченого (Bohmerv. Germany, §§54, 56; Nestakv. Slovakia, §§88-89)...».

Крім того, аналогічне трактування поняття презумпції невинуватості міститься в Рішенні Європейського суду з прав людини від 10.12.2009 (остаточне 10.03.2010) в справі «Шагін проти України»: «…Суд повторює, що принцип презумпції невинуватості, закріплений у пункті 2 статті 6 Конвенції, є одним з аспектів права на справедливий судовий розгляд кримінальної справи, гарантованого пунктом 1 статті 6 (див. рішення у справі «Альне де Рібемон проти Франції» (Allenet de Ribemont v. France) від 10 лютого 1995 року, п. 35, серія A, N 308). Цей принцип не лише забороняє передчасне висловлення думки самим судом про те, що особа, «яку обвинувачено у вчиненні злочину», є винною, тоді як це ще не доведено відповідно до закону, … стосовно проваджень, що тривають, у кримінальних справах і які … визначають наперед оцінку фактів компетентним судовим органом. Таким чином, слід принципово розрізняти повідомлення про те, що когось лише підозрюють …, або ж обвинувачують у вчиненні злочину, … та чітку заяву, зроблену за відсутості остаточного вироку, про те, що особа вчинила злочин (див. рішення у справі «Ісмоїлов та інші проти Росії» (Ismoilov and Others v. Russia), N 2947/06, п. 166, від 24 квітня 2008 року)...».

Даний перелік Рішень Європейського суду з прав людини щодо порушення презумпції невинуватості не є вичерпним і свідчить про те, що дотримання презумпції невинуватості є вкрай важливим і недотримання якої є наслідком порушення п. 2 ст. 6 Конвенції Ради Європи «Про захист прав людини і основоположних свобод» від 04.11.1950, ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України.

В ухвалі від 11 жовтня 2012 року у справі №5-4043км12 колегія суддів судової палати у кримінальних справах ВССУ зазначила, що оскільки в матеріалах справи відсутній вирок суду, яким визнано винною та засуджено особу за вчинення злочину, тому суд першої інстанції вірно зробив висновок про необхідність звільнення особи від відбування покарання у зв`язку зі спливом іспитового строку.

Таким чином наявність самого обвинувального акту за вчинення кримінального правопорушення в період іспитового строку не є підставою для відмови у задоволенні клопотання, а тому суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню.

Інших злочинів ОСОБА_4 не вчиняв та не притягувався до кримінальної відповідальності.

З огляду на зазначене вище суд констатує, що ОСОБА_4 виконав у повному обсязі обов`язки покладені на нього судом.

Проаналізувавши викладені обставини в сукупності, суд дійшов висновку, що є достатні підстави вважати ОСОБА_4 таким, який довів своє виправлення, а тому він підлягає звільненню від відбування кримінального покарання.

Керуючись ч. 1 ст. 78 КК України, ч. 2 ст. 165 КВК України, на підставі статтей 369 - 372, 376, п. 9 ч. 1 ст. 537, 539 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_5 про звільнення від призначеного покарання на підставі ч.1 ст.78 КК України засудженого ОСОБА_4 - задовольнити.

Звільнити на підставі ч. 1 ст. 78 КК України, у зв`язку із закінченням іспитового строку, ОСОБА_4 від покарання, призначеного вироком Тростянецького районного суду Вінницької області від 17 липня 2014 року.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення через Тростянецький районний суд Вінницької області.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1