Справа № 487/872/24
Провадження № 1-кс/487/1016/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2024 м.Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва клопотання слідчого відділу розслідування злочинів, учинених в умовах збройного конфлікту, слідчого управління Головного управління Національної поліції в Херсонській області майора поліції ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000282 від 19 травня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 438 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_6 , -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий відділу розслідування злочинів, учинених в умовах збройного конфлікту, слідчого управління Головного управління Національної поліції в Херсонській області майор поліції ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000282 від 19 травня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 438 КК України, звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_6 .

У клопотанні слідчий зазначив, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 438 КК України. Оскільки всіма вжитими можливими слідчими (розшуковими) та іншими процесуальними діями встановити поточне місцезнаходження ОСОБА_6 на території будь-якого населеного пункту, де органи державної влади України здійснюють свої повноваження, на даний час не видається за можливе, повідомлено про підозру у спосіб, передбачений для вручення повідомлень. Зокрема, 11.01.2024 в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур`єр» №8 (7668) від 11.01.2024 та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора розміщено повідомлення про підозру ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 438 КК України, тобто, в жорстокому поводженні з цивільним населенням, поєднаним з умисним вбивством, вчиненими за попередньою змовою групою осіб.

Крім того, опубліковано повідомлення про необхідність прибуття до СУ ГУНП в Херсонській області, що розташоване за адресою: м. Миколаїв, вул. Біла, 44, каб. 55, на 15.01.2024, 16.01.2024, 17.01.2024 для вручення ОСОБА_6 письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, а також проведення інших слідчих та процесуальних дій.

Проте, ОСОБА_6 на виклики не з`явився та про причини свого неприбуття не повідомив, що свідчить про його умисні дії, спрямовані на ухилення від органу досудового розслідування з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину, а також про переховування на тимчасово окупованій території.

Досудовим розслідуванням також встановлено, що ОСОБА_6 в офіційному порядку державний кордон України не перетинав, на тимчасово окуповану територію (далі - ТОТ) Херсонської області він потрапив через неконтрольовані пункти пропуску АР Крим у складі ІНФОРМАЦІЯ_5 орієнтовно з 24.02.2022 по 09.05.2022 (точний період часу не встановлено).

Крім того встановлено, що ОСОБА_6 може перебувати: в пункті постійної дислокації вказаного військового підрозділу за адресою: АДРЕСА_1 ; в пункті тимчасової дислокації підрозділу у складі угрупування російських військ (сил) в Україні « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ТОТ Херсонської області; за місцем фактичної реєстрації на території російської федерації, а саме: рф, Краснодарський край.

22.01.2024 підозрюваного ОСОБА_6 оголошено в розшук, здійснення якого доручено Управлінню СБУ в Херсонській області.

У клопотанні слідчий посилається на те, що зібраними в ході досудового розслідування доказами доведено, що ОСОБА_6 перебуває на тимчасово окупованій території України у зв`язку з чим оголошений у розшук, останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років, довічне позбавлення волі, наявність ризиків, передбачених ч.ч. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, а тому, на думку органу досудового розслідування, є всі підстави для застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а заявлені ризики виправдовують застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор підтримав дане клопотання та просив його задовольнити.

Захисник в судовому засіданні просив розглянути клопотання на розсуд суду.

Розгляд клопотання було проведено слідчим суддею в порядку ч.6 ст.193 КПК України.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази, заслухавши думку сторін кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що вказане клопотання підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжним заходом є тримання під вартою.

Частиною 6 статті 193 КПК України визначено, що слідчий суддя може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук.

У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

У судовому засіданні встановлено, що відділом розслідування злочинів учинених в умовах збройного конфлікту СУ Головного управління Національної поліції в Херсонській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000282 від 19 травня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 438 КК України за підозрою ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 438 КК України, тобто, в жорстокому поводженні з цивільним населенням, поєднаним з умисним вбивством, вчиненими за попередньою змовою групою осіб; ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 438 КК України, тобто, в жорстокому поводженні з цивільним населенням, поєднаним з умисним вбивством, вчиненими за попередньою змовою групою осіб.

Під час досудового розслідування встановлено, що з 19 лютого 2014 року представниками російської федерації (далі - рф) розпочато збройне вторгнення збройних сил рф (далі - зсрф), приховане твердженням керівників рф про переміщення військових підрозділів в рамках звичайної ротації сил Чорноморського флоту, які у взаємодії з військовослужбовцями Чорноморського флоту рф та іншими підрозділами зсрф здійснили блокування й захоплення адміністративних будівель і ключових об`єктів військової та цивільної інфраструктури України, забезпечивши військову окупацію території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя,

18 березня 2014 року оголосила про офіційне включення Криму до її території.

Одночасно із цим, протягом березня та на початку квітня 2014 року, під безпосереднім керівництвом та контролем представників влади та зсрф представники іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд і груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих російською федерацією, взяли під контроль будівлі, в яких знаходилися органи місцевої влади та місцеві органи виконавчої влади України, військові об`єкти України в окремих районах Донецької та Луганської областей України. 07 квітня 2014 року в м. Донецьку створено терористичну організацію «Донецька народна республіка» (далі за текстом - «ДНР»), а 27 квітня 2014 року в м. Луганську - терористичну організацію «Луганська народна республіка» (далі за текстом - «ЛНР»), у складі яких утворені незаконні збройні формування, які функціонують і по теперішній час.

Внаслідок військових дій у період з травня по серпень 2015 року сили оборони України звільнили частину раніше окупованих територій Донецької та Луганської областей.

Датою початку тимчасової окупації російською федерацією окремих територій України є 19 лютого 2014 року. Автономна Республіка Крим та місто Севастополь є тимчасово окупованими російською федерацією з 20 лютого 2014 року. Окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, є окупованими російською федерацією (у тому числі окупаційною адміністрацією російської федерації) починаючи з 7 квітня 2014 року, відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 № 1207-VII.

Надалі, 24 лютого 2022 року президент рф путін в.в. оголосив початок так званої «спеціальної військової операції». Після цього, близько четвертої години ранку того ж дня, зсрф, інші збройні формування рф та підконтрольні їм угруповання іррегулярних незаконних збройних формувань розпочали широкомасштабне військове вторгнення на територію України, увійшовши з боку рф, Білорусі та тимчасово окупованої території України, що супроводжувалось завданням ракетно-артилерійських ударів та бомбардувань авіацією об`єктів по всій території України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.

З того моменту сили оборони України здійснюють збройну відсіч вздовж всієї лінії фронту.

Факт широкомасштабного збройного вторгнення на територію України 24.02.2022 не приховувався владою рф, а також встановлений рішеннями міжнародних організацій, зокрема резолюцією Генеральної асамблеї ООН ES-11/1 від 02.03.2022 «Про агресію проти України», п.п. 1, 3 Висновку 300 (2022) Парламентської Асамблеї Ради Європи «Наслідки агресії російської федерації проти України», п.п. 17, 18 Наказу від 16.03.2022 за клопотанням про вжиття тимчасових заходів у справі «Звинувачення в геноциді відповідно до Конвенції про запобігання злочину геноциду та покарання за нього" (Україна проти рф) та ін.)».

Відповідно до ст. 2 спільної для Женевських конвенцій про захист жертв війни 1949 року, ці Конвенції, як і інші акти законів і звичаїв війни (міжнародного гуманітарного права), застосовуються до всіх випадків оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни, у тому числі до всіх випадків часткової або цілковитої окупації Високої Договірної Сторони, навіть якщо ця окупація не натрапляє на жодний збройний спротив.

Таким чином, із 19.02.2014 до цього часу триває міжнародний збройний конфлікт, викликаний збройною агресією рф проти України, окупацією частини території України, що вказує на поширення дії на території України законів та звичаїв війни (норм міжнародного гуманітарного права).

Водночас, відповідно до Конвенції про захист цивільного населення під час війни, підписаної у м. Женеві 12.08.1949, учасниками якої є, зокрема, Україна та російська федерація (далі за текстом - Конвенція), сторони домовилися, що з особами, які не беруть активної участі в бойових діях, у тому числі з особами зі складу збройних сил, що склали зброю, а також із тими, хто «horsdecombat» унаслідок хвороби, поранення, затримання чи з будь-якої іншої причини, поводяться гуманно, без будь-якої ворожої дискримінації, причиною якої слугують раса, колір шкіри, релігія чи вірування, стать, походження чи майновий стан чи будь-які інші подібні критерії.

Із цією метою є забороненими й залишатимуться забороненими будь-коли та будь-де такі діяння стосовно зазначених вище осіб:

a) насилля над життям й особистістю, зокрема всі види вбивств, завдання каліцтва, жорстоке поводження й тортури;

b) захоплення заручників;

c) наруга над людською гідністю, зокрема образливе та принизливе поводження;

d) засудження та застосування покарання без попереднього судового рішення, винесеного судом, який створено належним чином і який надає судові гарантії, визнані цивілізованими народами як необхідні (стаття 3 Конвенції).

Відповідно до положень ст. 27 Конвенції особи, що перебувають під захистом, мають право за будь-яких обставин на особисту повагу, повагу до своєї честі, права на сім`ю, їхніх релігійних переконань та обрядів, звичок та звичаїв. До них завжди слід ставитися гуманно й захищати їх, зокрема, від будь-якого акту насильства чи залякування, від образ та цікавості натовпу.

З урахуванням положень стосовно здоров`я, віку та статі, сторона конфлікту, під владою якої є особи, що перебувають під захистом, має право поводитися з усіма ними однаково, без жодної дискримінації, зокрема стосовно раси, релігії або політичних переконань.

Статтею 29 Конвенції передбачено, що сторона конфлікту, під владою якої є особи, що перебувають під захистом, відповідає за поводження своїх представників із цими особами, причому це не знімає особистої відповідальності з таких представників.

Згідно зі ст. 32 Конвенції Високі Договірні Сторони спеціально дають згоду на те, що їм забороняється застосування будь-яких заходів, які можуть завдати фізичних страждань або призвести до знищення осіб, що перебувають під захистом, які є під їхньою владою. Ця заборона поширюється не лише на вбивства, тортури, тілесні покарання, калічення та медичні чи наукові досліди, які не викликані потребою лікування особи, що перебуває під захистом, а й на будь-яке інше брутальне поводження з боку як цивільних, так і військових властей.

Відповідно до ст. 147 Конвенції заборонено вбивство, тортури або нелюдяне поводження, зокрема біологічні експерименти, які умисно спричиняють великі страждання чи серйозні травми тілу чи здоров`ю.

Статтею 43 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I) від 8 червня 1977 року (далі за текстом - Протокол І або Додатковий протокол І) передбачено, що збройні сили сторони, що перебуває в конфлікті, складаються з усіх організованих збройних сил, груп і підрозділів, що перебувають під командуванням особи, відповідальної перед цією стороною за поведінку своїх підлеглих, навіть якщо ця сторона представлена урядом чи властями, не визнаними супротивною стороною. Такі збройні сили підпорядковані внутрішній дисциплінарній системі, яка, поряд з іншим, забезпечує додержання норм міжнародного права, застосовуваних у період збройних конфліктів.

Особи, які входять до складу збройних сил сторони, що перебуває в конфлікті (крім медичного і духовного персоналу, про який ідеться у статті 33 Третьої конвенції, є комбатантами, тобто вони мають право брати безпосередню участь у воєнних діях.

Статтею 44 Конвенції (Протокол І) передбачено, що для сприяння посиленню захисту цивільного населення від наслідків воєнних дій комбатанти зобов`язані відрізняти себе від цивільного населення в той час, коли вони беруть участь у нападі або у воєнній операції, що є підготовкою до нападу. Однак у зв`язку з тим, що під час збройних конфліктів бувають такі ситуації, коли через характер воєнних дій озброєний комбатант не може відрізнити себе від цивільного населення, він зберігає свій статус комбатанта за умови, що в таких ситуаціях він відкрито носить свою зброю.

Крім того, відповідно до ст. 48 Протоколу І, для забезпечення поваги й захисту цивільного населення та цивільних об`єктів сторони, що перебувають у конфлікті, повинні завжди розрізняти цивільне населення й комбатантів, а також цивільні й воєнні об`єкти та відповідно спрямовувати свої дії тільки проти воєнних об`єктів.

Також, статтею 51 Протоколу І визначено, що цивільне населення й окремі цивільні особи користуються загальним захистом від небезпек, що виникають у зв`язку з воєнними операціями. З метою здійснення цього захисту, на доповнення до інших застосовуваних норм міжнародного права, за всіх обставин слід додержувати таких норм.

Підпунктом a.1) п. 2) ч. 2 ст. 75 Протоколу І визначено, що заборонені й будуть залишатися забороненими в будь-який час і в будь-якому місці такі дії, незалежно від того, чиняться вони представниками цивільних чи воєнних органів, насильство над життям, здоров`ям і фізичним та психічним станом осіб, зокрема вбивство.

Також, згідно з п. а) ч. 3 ст. 85 Протоколу І перетворення цивільного населення або окремих цивільних осіб на об`єкт нападу розглядаються як серйозні порушення цього Протоколу, коли вони вчиняються навмисне на порушення відповідних положень цього Протоколу і є причиною смерті або серйозного тілесного пошкодження чи шкоди здоров`ю.

У результаті збройної агресії рф проти України майже вся територія Херсонської області з 24 лютого 2023 року знаходилась під окупацією зсрф. Починаючи з липня місяця до 11 листопада 2022 року, Збройними силами України звільнено (деокуповано) частину території Херсонської області, яка знаходиться на правобережжі річки Дніпро.

Водночас залишаються окупованими території Генічеського та Скадовського районів, у тому числі село Нова Збур`ївка, а також частково окупованими територія Каховського та Херсонського районів, що розташовані на лівобережжі річки Дніпро.

Встановлено, що з 24.02.2022 у повномасштабному вторгненні Росії до України беруть участь різні військові підрозділи зсрф, зокрема і частини ІНФОРМАЦІЯ_8 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_7).

У невстановлений досудовим розслідуванням час та дату, але не пізніше травня 2023 року, у складі в/ч № НОМЕР_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 проходили службу та брали активну участь у військових діях проти України військовослужбовці зсрф ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відкрито носили автоматичну зброю, формений одяг та спорядження, які приналежні військовим рф, тобто відповідно до ст. ст. 43, 44 Протоколу І були комбатантами та зобов`язані додержуватись норм міжнародного права, застосовуваного в період збройного конфлікту.

Як наслідок, 9 травня 2023 року ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_6 , перебуваючи в окупованому с. Нова Збур`ївка, Скадовського району, Херсонської області, умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, порушуючи ст.ст. 32, 147 Конвенції, ст.ст. 48, 75, 85 Протоколу І вчинили жорстоке поводження з цивільною особою, шляхом нанесення ударів, та її умисне вбивство.

Так, 09.05.2023 близько 12.00 (більш точний час у ході досудового розслідування не встановлено), військовослужбовці ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, кожен будучи озброєним автоматичною зброєю - автоматом Калашнікова (АК), модифікація досудовим розслідуванням не встановлена, за попередньою домовленістю між собою, незаконно проникли на територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , де проживав потерпілий ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який у складі Збройних Сил чи інших збройних формувань України не перебував, жодної зброї не мав, участі у бойових діях не брав, тобто був особою, яка підпадає під захист ст. 4 Конвенції, як громадянин України, котрий не бере активної участі у бойових діях та опинився в ході окупації під владою сторони конфлікту (російської федерації).

У цей час ОСОБА_8 вийшов зі свого будинку на подвір`я, після чого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , реалізуючи свою попередню змову, в порушення положень ст.ст. 32, 147 Конвенції, та ч. 1 ст. 48, п.п. a.1) п. 2) ч. 2 ст. 75, п. а) ч. 3 ст. 85 Протоколу І, діючи умисно, під приводом безпідставних звинувачень у тому, що син потерпілого начебто служить у Збройних силах України, почали наносити останньому хаотичні удари руками та ногами по обличчю та тулубу. Побиття потерпілого тривало близько 15 хвилин, допоки ОСОБА_8 не вдалося самотужки вирватись та забігти до свого будинку, намагаючись знайти безпечне місце.

Після цього, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_6 , з мотивів, які достовірно не встановлені в ході досудового розслідування, переслідуючи спільний прямий умисел, направлений на протиправне позбавлення життя ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання у вигляді смерті потерпілого, забігли за останнім в будинок та зачинили за собою двері, залишившись з потерпілим наодинці. Знаходячись в одній із кімнат будинку за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовці зсрф ОСОБА_6 та ОСОБА_7 здійснили понад 10 пострілів з автоматичної зброї - автоматів Калашнікова (АК), точна модифікація зброї та кількість пострілів досудовим розслідування не встановлені, у бік ОСОБА_8 , в результаті чого останньому заподіяно тілесні ушкодження у вигляді вогнепального кульового наскрізного поранення голови з ушкодженням головного мозку, двох вогнепальних поранень грудної клітини з ушкодженням серця, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень від яких настала смерть потерпілого 09.05.2023 у невстановлений досудовим розслідуванням час.

Отже, військовослужбовці ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою між собою, вчинили порушення законів та звичаїв війни, які полягали в умисному вбивстві цивільної особи, яка перебувала під захистом, чим грубо порушили вимоги ст.ст. 32, 147 Конвенції, та ч. 1 ст. 48, п.п. a.1) п. 2) ч. 2 ст. 75, п. а) ч. 3 ст. 85 Протоколу І.

Оскільки всіма вжитими можливими слідчими (розшуковими) та іншими процесуальними діями встановити поточне місцезнаходження ОСОБА_6 на території будь-якого населеного пункту, де органи державної влади України здійснюють свої повноваження, на даний час не видається за можливе, повідомлено про підозру у спосіб, передбачений для вручення повідомлень.

Зокрема, 11.01.2024 в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур`єр» №8 ( НОМЕР_4 ) від 11.01.2024 та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора розміщено повідомлення про підозру ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 438 КК України, тобто, в жорстокому поводженні з цивільним населенням, поєднаним з умисним вбивством, вчиненими за попередньою змовою групою осіб.

Крім того, опубліковано повідомлено про необхідність прибуття до СУ ГУНП в Херсонській області, що розташоване за адресою: м. Миколаїв, вул. Біла, 44, каб. 55, на 15.01.2024, 16.01.2024, 17.01.2024 для вручення ОСОБА_6 письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, а також проведення інших слідчих та процесуальних дій.

Проте, ОСОБА_6 на виклики не з`явився та про причини свого неприбуття не повідомив, що свідчить про його умисні дії, спрямовані на ухилення від органу досудового розслідування з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину, а також про переховування на тимчасово окупованій території.

Досудовим розслідуванням також встановлено, що ОСОБА_6 в офіційному порядку державний кордон України не перетинав, на тимчасово окуповану територію (далі - ТОТ) Херсонської області він потрапив через неконтрольовані пункти пропуску АР Крим у складі ІНФОРМАЦІЯ_5 орієнтовно з 24.02.2022 по 09.05.2022 (точний період часу не встановлено).

Крім того встановлено, що ОСОБА_6 може перебувати: в пункті постійної дислокації вказаного військового підрозділу за адресою: АДРЕСА_1 ; в пункті тимчасової дислокації підрозділу у складі угрупування російських військ (сил) в Україні « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ТОТ Херсонської області; за місцем фактичної реєстрації на території російської федерації, а саме: рф, Краснодарський край.

22.01.2024 підозрюваного ОСОБА_6 оголошено в розшук, здійснення якого доручено Управлінню СБУ в Херсонській області.

Наявні докази, які містяться в матеріалах клопотання по кримінальному провадженню, свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_6 , це зокрема, дані повідомлення про вчинення кримінального правопорушення від 17.05.2023; рапорту заступника начальника 2 відділу ГВКР Управління СБ України в Херсонській області від 12.05.2023; рапорту заступника начальника ГВКР УСБУ в Херсонській області від 02.06.2022; протоколів допиту свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ; протоколу огляду від 23.10.2023; повідомлення заступника командира військової частини НОМЕР_5 від 30.10.2023 №222/10Д/7317; протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08.11.2023 за участю свідка ОСОБА_10 та довідки до протоколу від 08.11.2023; повідомлення керівника УСБУ в Херсонській області від 15.11.2023 №71/22/1/129-3182; висновку експерта (по матеріалам кримінального провадження) №51 від 01.12.2023; повідомленням т.в.о.начальника Управління СБУ України в Херсонській області від 21.12.2023 №71/22/1/129-3581; рапорту слідчого відділу розслідування злочинів, учинених в умовах збройного конфлікту СУ ГУНП в Херсонській області від 18.01.2024; повідомлення першого заступника начальника УСБУ в Херсонській області від 17.01.2024 №71/22/8-281; інформацією начальника Управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП в Херсонській області від 16.01.2024 №164-9/01-2024.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим доведено, що підозрюваний ОСОБА_6 переховується від органів слідства на тимчасово окупованій території України, про що свідчить наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Встановлено наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ОСОБА_6 може у спосіб погроз чи вбивства впливати на свідків та рідних потерпілого від вчиненого кримінального правопорушення з метою їх схилити до надання неправдивих показів.

Існує також ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки будучи військовослужбовцем ІНФОРМАЦІЯ_6 зсрф, підозрюваний має можливість продовжувати вчиняти подібні чи кримінальні правопорушення, оскільки він, будучи військовослужбовцем ІНФОРМАЦІЯ_6 зс рф, вчиняє дії на підтримку збройного конфлікту на боці російської федерації. Крім того, ОСОБА_6 фактично перебуває на території лівобережжя Херсонської області, яка на сьогодні є тимчасово окупованою російською федерацією територією, та може виїхати за межі Херсонської області на територію російської федерації.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини «Мюррей проти Сполученого Королівства» 14310/88, 28 жовтня 1994 р. наголошено « … Метою допитів під час тримання під вартою відповідно до пункту (с) частини 1 статті 5 … є сприяння кримінальному розслідуванню шляхом підтвердження чи розвіювання конкретної підозри, яка послужила причиною арешту. Тому факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Фактичні дані, які містяться у наданих стороною обвинувачення доказах, на думку слідчого судді, здатні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_6 міг вчинити інкриміноване йому кримінальне правопорушення, а отже, підтверджують наявність обґрунтованої підозри.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя приходить до переконання, що докази надані стороною обвинувачення доводять обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення такого ступеню тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Слідчий суддя приходить до переконання про доведення слідчим існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до довічного позбавлення волі, на даний час перебуває на тимчасово окупованій території, тим самим переховуючись від органу досудового розслідування та суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Відповідно до положень ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, зазначеним у ст. 177 КПК України.

При вирішенні заявленого клопотання, слідчий суддя також враховує дані про особу ОСОБА_6 , тяжкість кримінального правопорушення, у вчинені якого він обґрунтовано підозрюється.

Також слідчий суддя виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює ЄСПЛ, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним у п.35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції.

Враховуючи вище зазначені обставини, слідчий суддя вважає, що саме такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою забезпечить виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків.

Відповідно до абзацу 8 ч. 4 ст. 183 Під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України. Враховуючи те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 438 КК України, відсутні підстави для визначення розміру застави.

Керуючись ст.ст. 176-178, 182-183, 193, 194, 196, 309, 395 КПК України, слідчий суддя УХВАЛИВ:

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця російської федерації Станиця Дніпровська, Тимашівського району, Краснодарського краю, громадянина російської федерації, який проживає за адресою: АДРЕСА_3 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 438 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Після затримання ОСОБА_6 не пізніше як через сорок вісім годин з часу доставки до місця кримінального провадження, доставити до слідчого судді, суду для розгляду за його участю питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його заміну на більш м`який.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали оголошений 05.02.2024.

Слідчий суддя ОСОБА_1