Номер провадження: 11-кп/813/879/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт та клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою в об`єднаних кримінальних провадженнях за №0003112 від 01.07.2018 року та №0005230 від 19.11.2018 року за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 , його захисника ОСОБА_12 та захисника ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 21.08.2020 року, щодо:

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Жмеринці Вінницької області, громадянина України, з базовою середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, засудженого вироком Попаснянського районного суду Луганської області від 30 березня 2012 року за ч.2 ст.186 КК України до позбавлення волі на строк 6 років, звільнений 02 серпня 2017 року у зв`язку із відбуттям строку покарання, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.187 КК України,

ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Одесі, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, працевлаштованого, не судимого в силу ст.89 КК України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України,

встановив:

Оскарженим вироком суду:

ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.187 КК України, призначивши покарання:

- за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки;

- за ч.2 ст.187 КК України у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років і 6 (шість) місяців, із конфіскацією належного йому на праві власності майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю вищезазначених кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням ОСОБА_9 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років 6 місяців, із конфіскацією належного йому на праві власності майна.

На підставі ч.5 ст.72 цього ж кодексу зараховано ОСОБА_9 в строк відбутого покарання час його попереднього ув`язнення в даному кримінальному провадженні в період з 29.01.2019 року до дня набрання вироком законної сили, у співвідношенні відповідності одного дня попереднього ув`язнення одному дню позбавлення волі.

Цивільний позов ОСОБА_14 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_9 , на користь ОСОБА_14 , в якості відшкодування спричиненої моральної шкоди 15000 (п`ятнадцять тисяч) грн.

ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років, із конфіскацією належного йому на праві власності майна.

Цивільний позов ОСОБА_14 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_10 , на користь ОСОБА_14 , в якості відшкодування спричиненої моральної шкоди 10000 (десять тисяч) грн.

Не погоджуючись з вироком суду обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_12 , а також захисник ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , подали апеляційні скарги.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13.04.2023 року апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_12 залишено без задоволення; апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_13 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 задоволено. Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 21.07.2020 року в частині призначення покарання ОСОБА_10 змінено, призначено обвинуваченому покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі із конфіскацією належного йому на праві власності майна.

Постановою колегії суддів Третьої судової палати ККС у складі Верховного Суду від 18.12.2023 року скасовано ухвалу Одеського апеляційного суду від 13.04.2023 року та призначено новий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у суді апеляційної інстанції.

Крім того, вище зазначеною постановою суду касаційної інстанції кожному з обвинуваченихобрано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме до 15 лютого 2024 року.

Розгляд кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_12 , а також захисника ОСОБА_13 призначався на 02.02.2024 року, однак не відбувся у зв`язку з поданням захисником ОСОБА_7 клопотання про відкладення розгляду справи.

До початку судового розгляду прокурор ОСОБА_6 звернувся з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_15 та ОСОБА_10 , з огляду на відсутність підстав для зміни запобіжного заходу та існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК, які були враховані при обранні запобіжного заходу та не перестали існувати на даний час.

Захисник ОСОБА_7 подав клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, оскільки обвинувачений протягом досудового розслідування та судового розгляду не порушував покладені на нього обов`язки при застосуванні запобіжного заходу у виді домашнього арешту, ризики переховування відсутні.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_8 , кожен окремо, звернулись до апеляційного суду із заявами, в яких ОСОБА_9 просив надати йому дозвіл на користування послугами ІР-телефонії, а також власним планшетом під час утримання в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Захисник ОСОБА_8 просив апеляційний суд зобов`язати Одеську обласну прокуратуру здійснити перевірку умов утримання обвинуваченого ОСОБА_9 в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», зокрема умов проживання в камері, умови харчування, а також право обвинуваченого на користування планшетним комп`ютером і флеш накопичувачем та зобов`язати ДУ «ОСІ» забезпечити вище вказані умови.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_6 , який підтримав заявлене клопотання, заперечував проти клопотання захисника ОСОБА_7 ; обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та їх захисників, які заперечували проти задоволення клопотання прокурора; обговоривши доводи клопотань, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина 1 ст. 331 КПК України (далі КПК) встановлює, що під час судового розгляду за клопотанням сторони обвинувачення або захисту, суд має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити відповідний запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 зазначеної норми закону, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу строку обраного запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу, згідно положень ч. 2 ст. 331 КПК України, відбувається в порядку, передбаченому Главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

Згідно ст. 177 КПК, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Статтею 194 КПК передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування/продовження запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, обвинуваченим ОСОБА_15 та ОСОБА_10 інкримінуєжться вчинення тяжкого злочину, обвинувачені не мають міцних соціальних зв`язків, а обвинувачений ОСОБА_9 має непогашену судимість за попереднім вироком.

Враховуючи наведені обставини, думку прокурора, обвинувачених та їх захисників, апеляційний суд вважає, що ризики, які були підставою для обрання Верховним Судом запобіжного заходу обвинуваченим, на теперішній час не відпали та продовжують існувати, що є підставою для продовження до ОСОБА_16 та ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки інший запобіжний захід з великою вірогідністю не зможе забезпечити виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків.

Апеляційний суд приймає до уваги доводи клопотання захисника ОСОБА_7 щодо перебування обвинуваченого ОСОБА_10 під час розгляду провадження у суді першої та апеляційної інстанції під домашнім арештом, однак зазначає, що відповідно до постанови Верховного Суду від 18.12.2023 року у цій справі, касаційний суд погодився з висновками як суду першої інстанції, так і апеляційної інстанції щодо неможливості застосування до ОСОБА_10 при призначені покарання положень ст.75 КК України, що стало підставою для обрання Верховним Судом відносно нього найсуворішого запобіжного заходу, зважаючи на високий ризик можливого переховування від суду.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК суд, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Беручи до уваги обвинувачення ОСОБА_16 та ОСОБА_10 щодо вчинення нападу на потерпілого ОСОБА_14 , поєднаного із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, апеляційний суд не вбачає підстав для визначення обвинуваченим альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

За викладених обставин, апеляційний суд вважає, що клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 підлягає задоволенню, а стосовно обвинувачених ОСОБА_16 та ОСОБА_10 необхідно продовжити строк застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, з утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Водночас апеляційний суд вважає такими, щопідлягають перевірці доводи сторони захисту щодо належних умов утримання обвинуваченого ОСОБА_9 в умовах слідчого ізолятору, проте в даному випадку, з огляду на те, що обвинувачений ОСОБА_9 на теперішній час є особою, відносно якої вирок не набрав законної сили, тобто не є засудженим, та утримується в слідчому ізоляторі, а не в установі виконання покарань, на нього поширюються Правила внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджені наказом Міністерства юстиції України 14 червня 2019 року №1769/5.

Так, відповідно до Розділу IX Глав 4-5 визначено, що відповідно до вимог статті 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» та статті 115 КВК України ув`язненим і засудженим забезпечуються побутові умови, що відповідають правилам санітарії та гігієни. Ув`язненим надаються безплатно харчування, індивідуальне спальне місце, постільні речі та інші види матеріально-побутового забезпечення, крім випадків, передбачених ст. 11-1 Закону України «Про попереднє ув`язнення».

Ув`язнені та засуджені забезпечуються харчуванням за нормами та в порядку, визначеними постановами Кабінету Міністрів України від 16 червня 1992 року №336 «Про норми харчування осіб, які тримаються в установах виконання покарань, слідчих ізоляторах Державної кримінально-виконавчої служби, ізоляторах тимчасового тримання, приймальниках-розподільниках та інших приймальниках Національної поліції» (із змінами), від 27 грудня 2001 року №1752 «Про норми харчування у протитуберкульозних закладах для осіб, хворих на туберкульоз, та малолітніх і неповнолітніх осіб, інфікованих мікобактеріями туберкульозу» (із змінами), а також Положенням про організацію продовольчого забезпечення у Державній кримінально-виконавчій службі України на мирний час, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 15 червня 2021 року №2160/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 червня 2021 року за №800/36422.

Оскільки умови перебування обвинуваченого під вартою потребують перевірки, колегія суддів вважає за необхідне доручити відповідальним особам Одеської обласної прокуратури перевірити доводи сторони захисту щодо дотримання прав обвинуваченого ОСОБА_9 на належні умови утримання в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», в якому на теперішній час утримується останній.

Стосовно клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника щодо надання можливості користування ІР-телефонією та планшетним комп`ютером, апеляційний суд зазначає наступне.

Порядком облаштування камер з поліпшеними умовами тримання та надання особам, взятим під варту, у слідчих ізоляторах Державної кримінально-виконавчої служби України платних послуг із забезпечення поліпшених умов тримання, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 15.09.2023 року №3292/5 (далі Порядок) визначено порядок надання послуг з доступу до Інтернету та голосової електронної комунікації за допомогою засобів ІР-телефонії.

Платні послуги із забезпечення поліпшених умов тримання надаються на підставі заяви особи, взятої під варту, на ім`я начальника СІЗО. Така заява може подаватись як у паперовій, так і в електронній формі, через автоматизовану систему «Он-лайн будинок юстиції». Заява має містити перелік платних послуг, які особа, взята під варту, має намір отримати та календарний період (доба, тиждень, місяць) користування платними послугами. Заяви розглядаються у порядку черговості їх надходження.

Крім того, п.3 ч.3 Розділу ІІІ Порядку визначено, які саме прилади використовуються в слідчих ізоляторах для забезпечення доступу до Інтернету, а саме комп`ютерне робоче місце; планшетний комп`ютер (далі - планшет) без можливості апаратної підтримки будь-яких видів SIM-карт з програмним блокуванням камер, що перебувають на балансі СІЗО.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне зобов`язати посадових осіб ДУ «Одеський слідчий ізолятор» розглянути заяву обвинуваченого ОСОБА_9 щодо можливості користування планшетним комп`ютером (далі - планшет) без можливості апаратної підтримки будь-яких видів SIM-карт з програмним блокуванням камер, а також платної послуги з доступу до голосової електронної комунікації за допомогою засобів IP-телефонії.

Керуючись ст.ст. 24, 183, 193, 194, 196, 370, 376, 401, 404, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Клопотання захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.

Продовжити обвинуваченим ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , строук дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», строком до 08 квітня 2024 року.

Зобов`язати відповідальних посадових осіб Одеської обласної прокуратури провести перевірку умов утримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» обвинуваченого ОСОБА_9 , в межах скарги захисника ОСОБА_8 від 07.02.2024 року, а також заяви обвинуваченого ОСОБА_9 від 02.02.2024 року.

Зобов`язати посадових осіб ДУ «Одеський слідчий ізолятор» перевірити умови утримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» обвинуваченого ОСОБА_9 , та у разі необхідності вжити заходів щодо приведення умов утримання останнього до вимог чинного законодавства, а також розглянути заяву ОСОБА_9 щодо можливості користування планшетним комп`ютером та послугами ІР-телефонії з урахуванням діючого законодавства.

Копію ухвали невідкладно надіслати до Одеської обласної прокуратури та ДУ «Одеський слідчий ізолятор» - для виконання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3