Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2024 року

м. Київ

справа № 711/4042/22

провадження № 51-7061ск23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу на вирок Придніпровського районного суду

м. Черкаси від 27 грудня 2022 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 16 серпня 2023 року

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , жителя

АДРЕСА_2 ,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1

ст. 122 КК України,

встановив:

Придніпровський районний суд м. Черкаси вироком від 27 грудня 2022 року засудив ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

Відповідно до ст. 72 КК України зарахував ОСОБА_4 у строк покарання строк перебування його під вартою з розрахунку один день тримання під вартою за два дні обмеження волі.

Стягнув з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування майнової шкоди 700 грн та моральної - 50 000 грн.

За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він 03 квітня

2022 року приблизно о 21:00, перебуваючи в кімнаті квартири АДРЕСА_3 , в ході раптово виниклого конфлікту, завдав фізичного болю потерпілій ОСОБА_5 . Після того, як потерпіла ОСОБА_5 піднялася з ліжка та просила ОСОБА_4 залишити її квартиру, останній наніс їй один удар ногою по руці. Своїми діями ОСОБА_4 спричинив потерпілій ОСОБА_5 тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Черкаський апеляційний суд ухвалою від 16 серпня 2023 року вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 грудня 2022 року стосовно ОСОБА_4 змінив, постановив строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту взяття його під варту - 16 серпня 2022 року та звільнив його з - під варти в залі суду у зв`язку з відбуттям призначеного покарання.

В решті вирок залишив без змін.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджений, не погоджуючись з вироком суду першої інстанції та ухвалою суду апеляційної інстанції через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості, просить їх змінити, звільнивши його від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України. Свої вимоги ОСОБА_4 мотивує тим, що суди при призначенні покарання повною мірою не врахували всіх пом`якшуючих обставин та даних про його особу (вік, стан здоров`я, сімейний стан, вперше притягується до кримінальної відповідальності).

Мотиви Суду

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 122 КК України в касаційному порядку не оспорюються.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 438 КПК України визначено, що підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість (ст. 414 КПК України).

В касаційній скарзі ОСОБА_4 порушує питання про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості через безпідставне незастосування положень ст. 75 КК України.

Колегія суддів не погоджується з твердженнями засудженого з огляду на таке.

Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наділяють суд правом вибору щодо розміру призначеного покарання, завданням якого є виправлення і попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки вищезазначених обставин, що впливають на покарання, а її реалізація становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого.

Згідно з приписами ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Кримінально-правові норми, що визначають загальні засади та правила призначення покарання, наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Придніпровський районний суд м. Черкаси вироком від 27 грудня 2022 року засудив ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

При призначенні ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі суд врахував ступінь тяжкості та конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, дані про його особу ( молодий вік, не працевлаштований, не одружений, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується негативно), обставини, що обтяжують покарання - вчинення кримінального правопорушення у присутності дитини, а також стосовно жінки, з якою перебував у сімейних, близьких відносинах, та яка завідомо для винного перебувала у стані вагітності.

Обставин, які б пом`якшували покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , судом встановлено не було.

Тобто, врахувавши всі обставини, які за законом мають правове значення, суд першої інстанції, належно умотивувавши своє рішення, дотримуючись принципу співмірності та індивідуалізації покарання, призначив ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки. Водночас суд не знайшов підстав для звільнення ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробовуванням відповідно до ст. 75 КК України.

Відтак, на думку колегії суддів, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_4 покарання за ч. 1 ст. 122 КК України, яке є необхідним і достатнім для його виправлення й попередження нових злочинів, без застосування положень ст. 75 КК України, дотримався вимог статей 50, 65-67 КК України.

Не погоджуючись із вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від

27 грудня 2022 року, обвинувачений ОСОБА_4 , захисники ОСОБА_6 , ОСОБА_7 оскаржили його в апеляційному порядку.

Черкаський апеляційний суд ухвалою від 16 серпня 2023 року апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_4 , захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 залишив без задоволення, вирок суду першої інстанції в порядку ч. 2

ст. 404 КПК України в частині визначення початку строку відбування покарання змінив: постановив строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту взяття його під варту - 16 серпня 2022 року, та звільнив його з - під варти в залі суду у зв`язку з відбуттям призначеного покарання. В решті вирок суду залишив без змін.

Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, вважає їх законними, обґрунтованими та достатньо вмотивованими.

Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону, постановлена ухвала відповідає приписам статей 370, 419 КПК України.

Щодо прохання засудженого про звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком колегія суддів зважає на те, що відповідно до положень ст. 75 КК України інститут звільнення особи від відбування покарання з випробуванням може бути застосовано у разі призначення покарання, яке слід відбувати реально, проте ОСОБА_4 вже відбув призначене судом покарання.

Враховуючи наведене, колегія суддів касаційного суду не вбачає підстав для застосування положень ст. 75 КК України.

Інших доводів, які би ставили під сумнів законність рішень судів першої та апеляційної інстанцій, умотивованість їх висновків з питання правильності призначеного засудженому покарання та справедливості обраного його заходу примусу ОСОБА_4 у касаційній скарзі не навів.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи викладене, Суд дійшов висновку, що обґрунтовані підстави для задоволення касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 відсутні, тому у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

ухвалив:

Відмовити засудженому ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 грудня 2022 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 16 серпня 2023 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3