Справа № 276/73/24
Провадження по справі 1-кс/276/20/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2024 року смт. Хорошів

Слідчий суддя Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області

ОСОБА_1 , за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області клопотання слідчого СВ Відділення поліції №4 ЖРУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Коростишівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0000397 від 18.11.2023 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Березина Житомирського району Житомирської області, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, одруженого, маючого на утриманні трьох неповнолітніх дітей, раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.286 та ч.1 ст. 135 Кримінального кодексу України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий за погодженням з прокурором звернувся до Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 строком на 60 діб, без визначення розміру застави.

В обґрунтування клопотання зазначено, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286 та ч. 1 ст. 135 КК України за наступних обставин.

18 листопада 2023 року близько 01 год. 20 хв. водій ОСОБА_5 , керував автомобілем «BMW-530І» реєстраційний номер НОМЕР_1 , по автодорозі «Виступовичі Житомир Могилів-Подільський», в напрямку м. Коростень Житомирської області.

Керуючи у вказаний день та час зазначеним транспортним засобом поблизу с. Старий Бобрик Новоборівської ТГ Житомирського району Житомирської області, неподалік від АЗС «А-сервіс», водій ОСОБА_5 , перевищив максимальну швидкість, зазначену в п. 12.6.ґ) Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (далі ПДР України, Правил) («водієві забороняється: перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4.-12.7. цих Правил»), при цьому рухався зі швидкістю близько 115…116км/год., таким чином в порушення вимог пункту 2.3.д) зазначених вище Правил створив загрозу безпеці дорожнього руху при керуванні ним транспортним засобом за вказаних умов.

Також, незважаючи на створену загрозу безпеці дорожнього руху, водій ОСОБА_5 , ігноруючи загально прийняті правила поведінки на дорозі та нехтуючи обов`язками виконувати вимоги ПДР України, у тому числі, ті, що носять характер заборони, перебуваючи в умовах створеної ним небезпечної обстановки, яка вимагала особливої уваги від нього як особи, яка керує транспортним засобом, діючи злочинно самовпевнено, продовжував порушувати вимоги пункту 12.9.б) вказаних вище Правил, рухаючись транспортним засобом з перевищенням дозволеної швидкості.

При цьому, в порушення вимог пункту 2.3.б) ПДР України, водій ОСОБА_5 проявив неуважність, не простежив за дорожньою обстановкою та її змінами, не врахував дорожні умови та обрану ним швидкість транспортного засобу.

Так, рухаючись по вказаній вище ділянці автодороги, на якій знаходився пішохід ОСОБА_7 , якого він об`єктивно спроможний був виявити, водій ОСОБА_5 , в порушення вимог пункту 1.7. ПДР України не був особливо уважним до такої категорії учасника дорожнього руху як пішохід.

Водночас, перебуваючи на відстані, достатній для безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, а саме пішохода ОСОБА_7 , водій ОСОБА_5 , в порушення вимог пункту 12.2. ПДР України, у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості не обрав швидкість руху такою, щоб мати змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги.

Натомість, продовжуючи рух автомобілем з перевищенням максимально допустимої швидкості, без вжиття заходів для усунення створеної ним небезпечної обстановки, водій ОСОБА_5 , в порушення вимог пункту 12.3. ПДР України негайно не вжив заходів для безпечного для інших учасників руху об`їзду пішохода ОСОБА_7 , унаслідок чого передньою частиною свого автомобіля здійснив наїзд на останнього.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді тупої поєднаної травми тіла у вигляді крововиливів під м`які мозкові оболонки, відриву руків`я грудини, перелому шийного відділу хребта з розривом спинного мозку, перелому грудного відділу хребта, крововиливів в середостіння, забоїв нижніх доль обох легень, двобічного гемотораксу, тощо; про що свідчить наявність та прижиттєвість даних тілесних ушкоджень, рідка кров в порожнинах серця та великих судин, крововиливи під епікард та вісцеральну плевру, від яких загинув на місці пригоди.

Порушення водієм ОСОБА_5 вимог пунктів 1.7., 2.3.б), 2.3.д), 12.2., 12.3., 12.6.ґ) та 12.9.б) Правил дорожнього руху України знаходиться у прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Своїми необережними діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_7 , ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України.

Крім того, одразу після наїзду на пішохода ОСОБА_7 , водій ОСОБА_5 , будучи причетним до скоєння даної дорожньо-транспортної пригоди, в порушення вимог пункту 2.10 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, не вжив усіх можливих заходів для надання першої медичної допомоги ОСОБА_7 , не викликав карету швидкої медичної допомоги, не відправив потерпілого до лікувального закладу, не повідомив про дорожньо-транспортну пригоду орган поліції, не вжив усіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, а натомість, з метою уникнення відповідальності за скоєне зник з місця пригоди, чим завідомо залишив без допомоги потерпілого ОСОБА_7 , який перебував у небезпечному для життя стані та був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження, внаслідок безпорадного стану, коли ОСОБА_5 сам поставив потерпілого у небезпечний для життя стан та був зобов`язаний і мав змогу надати потерпілому допомогу.

Своїми умисними діями, які виразились у завідомому залишенні без допомоги особи, яка перебуває у небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через безпорадний стан, особою, яка мала змогу надати допомогу та сама поставила потерпілого в небезпечний для життя стан, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.135 КК України.

На підставі ухвали слідчого судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 21.11.2023 року підозрюваному ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 діб до 17 січня 2024 року без визначення розміру застави.

Підозрюваний ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років.

В обґрунтування доводів щодо необхідності продовження строку дії запобіжного заходу слідчий вказав, що ризики визначені пунктами 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України не зменшилися та продовжують існувати,а саме: можливість підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, які є родичами та друзями підозрюваного. Слідчий вказує на наявність тяжких наслідків вчиненого кримінального правопорушення, а саме спричинення загибелі потерпілого.

Прокурор та слідчий у судовому засіданні подане клопотання підтримали, надали пояснення аналогічні викладеним у клопотанні та просили клопотання задовольнити, зазначили, що ризики, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшились, а також неможливістю запобігання вказаним ризикам застосуванням більш м`якого запобіжного заходу. Також зазначили, що завершити досудове розслідування до закінчення строку тримання під вартою ОСОБА_5 не можливо, у зв`язку з необхідністю виконання вимог ст. 290 КПК України щодо ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, а також виконання вимог ст.ст. 291-293 КПК України, а саме: скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, вручити вказані процесуальні документи стороні захисту та направити до суду.

При цьому прокурор зазначила, що підозрюваний намагався приховати сліди вчиненого ним злочину, збрехав працівникам поліції про характер отриманих ним тілесних ушкоджень щоб не бути викритим у причетності до дорожньо-транспортної пригоди, що підтвердив додатково допитаний 05.01.2024 ОСОБА_8 , який на своєму автомобілі завозив підозрюваного до міста Коростеня у ніч, коли трапилася ДТП. А міцність соціальних зв`язків, про які вказує захисник, не втримали підозрюваного від того, що він перебував у комендантську годину не за місцем свого проживання з родиною, а з друзями у пошуках спиртних напоїв у різних населених пунктах району.

Слідчий також зазначила, що підозрюваний не за своєю ініціативою прибув до відділення поліції, оскільки оперативними працівниками зранку 18.11.2023 року проводилися розшукові заходи щодо встановлення місця знаходження ОСОБА_5 , у тому числі спілкування із дружиною та тестем підозрюваного за місцем їх проживання у м. Коростені, які повідомили що не знають де підозрюваний, і лише біля 14 години ОСОБА_5 був виявлений біля будинку родичів у м. Коростені, звідки у супроводі адвоката та батька дружини, а також оперативних працівників прибув до смт. Хорошів, де і був затриманий в порядку ст. 208 КПК України.

Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні визнав вину частково, а саме за ч.1 ст. 135 КК України, в тому що залишив місце дорожньо-транспортної пригоди та не викликав потерпілому медичну допомогу. Зазначив, що не міг вчасно виявити потерпілого та зупинити керований ним транспортний засіб. Спочатку повідомив працівникам поліції, які зупиняли його з таксистом через декілька годин після події, неправдиву інформацію про те, що отримав тілесні ушкодження внаслідок бійки, а не внаслідок ДТП, так як перебував у стресовому стані та боявся що його посадять на 20 років. Просив суд не продовжувати йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Захисник підозрюваного - адвокат ОСОБА_6 зазначив, що ОСОБА_5 визнає факт наїзду на людину та факт залишення місця ДТП, разом з тим, смерть потерпілого не перебуває у причинному зв`язку з діями його підзахисного, оскільки розслідування проведено однобічно, ні слідчим, ні експертом не надано оцінки тому, що пішохід ОСОБА_9 знаходився у нічний час на смузі руху підозрюваного, в темному одязі та у стані алкогольного сп`яніння, мав можливість бачити автомобіль, який рухався підгору, проте залишився на дорозі поза межами пішохідного переходу. Зазначив, що сторона захисту має намір оскаржувати висновки автотехнічних експертиз.

На переконання сторони захисту, жоден із ризиків не підтверджений стороною обвинувачення і, як наслідок, має місце відсутність підстав для продовження підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Зокрема, захисник зазначає, що досудове розслідування завершено, у кримінальному провадженні проведено всі необхідні слідчі дії, у тому числі, допити свідків, слідчі експерименти, за їх результатами проведені судово-автотехнічні експертизи, а тому впливати на свідків у підозрюваного немає потреби.

Також, захисник вказав, що ОСОБА_5 не має наміру переховуватися від слідства та суду, хоча і мав таку можливість. Після вчиненого ДТП хоча і залишив місце події, але через декілька годин самостійно прийшов до поліції, де і розповів про обставини наїзду на пішохода, в подальшому співпрацює зі слідством, надає повні та об`єктивні показання, брав участь у слідчому експерименті.

Крім того, захисник зазначив, що підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, одружений, має на утриманні 3 неповнолітніх дітей, характеризується за місцем проживання виключно позитивно, займався волонтерською діяльністю. Поряд з цим, рідні підозрюваного намагалися відшкодувати моральні та матеріальні збитки потерпілій стороні, проте, родичі потерпілого категорично відмовилися від отримання допомоги.

З урахуванням наведеного захисник просив змінити обраний підозрюваному запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт у нічний час з покладенням на нього відповідних обов`язків.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали кримінального провадження, заслухавши доводи прокурора, слідчого, захисника, пояснення підозрюваного, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні СВ ВП №4 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області перебуває кримінальне провадження №0000397 від 18.11.2023, в якому ОСОБА_5 18.11.2023 року повідомлено про підозру, а 11.01.2024 ОСОБА_5 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та його дії кваліфіковано за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286 та ч. 1 ст. 135 КК України.

Ухвалою слідчого судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 21.11.2023 року до ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб, а саме до 15 год. 45 хв. 17 січня 2024 року, без визначення розміру застави.

12.01.2024 підозрюваному ОСОБА_5 вручено повідомлення про відкриття сторонам кримінального провадження матеріалів.

Відповідно до статті 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Клопотання про продовження строку тримання під вартою подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Європейський суд з прав людини підкреслює, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Під час розгляду клопотання слідчим та прокурором на підставі матеріалів кримінального провадження, долучених до клопотання та досліджених в судовому засіданні, доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286 та ч. 1 ст. 135 КК України. Підозра підтверджується сукупністю доказів: протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 18.11.2023; протоколом огляду місця події від 18.11.2023 на території домоволодіння АДРЕСА_2 ; показаннями підозрюваного ОСОБА_5 про обставини виникнення дорожньо-транспортної пригоди; показаннями свідка ОСОБА_10 про обставини виникнення ДТП; показаннями свідка ОСОБА_11 про обставини виникнення дорожньо-транспортної пригоди; висновком судово-медичної експертизи №941 від 22.12.2023; висновком судової експертизи технічного стану транспортного засобу №СЕ-19/106-23/15898-ІТ; висновком судової транспортно-трасологічної експертизи № СЕ-19/106-23/15936-ІТ; висновком автотехнічної експертизи №17/24-25 від 09.01.2024.

На даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваного, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості саме для встановлення вини чи її відсутності у особи у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього запобіжного заходу.

Крім того, обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень перевірялась 21.11.2023 слідчим суддею Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області при обранні ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також досліджувалось Житомирським апеляційним судом під час розгляду 05.12.2023 скарги захисника на вказану ухвалу слідчого судді, які підтвердили необґрунтованість доводів сторони захисту.

Також слідчий суддя відхиляє доводи захисника про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між діями підозрюваного та смертю потерпілого, а також неврахування слідчим того, що пішохід ОСОБА_9 знаходився у нічний час на смузі руху підозрюваного, в темному одязі та у стані алкогольного сп`яніння, мав можливість бачити автомобіль, який рухався підгору, проте залишився на дорозі поза межами пішохідного переходу, оскільки такі доводи жодним чином не спростовують висновків автотехнічної експертизи №17/24-25 від 09.01.2024, згідно якої причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди з технічної точки зору слід вважати невідповідність дій водія автомобіля ОСОБА_5 вимогам пункту 12.2 ПДР, оскільки водій при допустимій швидкості руху за умов видимості елементів проїзної частини 86…87 км/год мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода шляхом застосування маневру об`їзду перешкоди з моменту виникнення небезпеки для руху.

У поданому клопотанні слідчий вказував на наявність ризиків, передбачених п.1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, зокрема в пункті 36 рішення від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України», суд зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено обвинуваченим, у разі визнання їх винними, в скоєнні злочинів, в яких вони обвинувачуються, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду. У справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З урахуванням вимог частини 5 статті 199 КПК України, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що заявлені раніше ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Із системного аналізу змісту ч. 2 ст. 177 і п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК убачається, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу в частині встановлення наявності заявлених стороною обвинувачення ризиків суд керується стандартом доведення «достатні підстави».

Таким чином, ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Вирішуючи питання доцільності продовження тримання підозрюваного

ОСОБА_5 під вартою, суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України, із ступеня тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі, а також приймає до уваги ту обставину, що підстави, за яких слідчим суддею було обрано підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не відпали.

При цьому, слідчий суддя також враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

Зокрема, підозрюваний ОСОБА_5 з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання лише у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років (ч. 2 ст. 286 КК України), може вдатися до відповідних дій.

Тяжкість можливого покарання не є єдиною підставою для висновку про продовження існування в цьому провадженні ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду. Зокрема, після вчинення ДТП ОСОБА_5 не зупинився, навіть не намагався надати першочергову допомогу потерпілому, не викликав екстрену медичну допомогу, а натомість зник з місця події, автомобіль відвіз до своєї сестри та накрив транспортний засіб брезентом, щоб приховати сліди ДТП, та одразу ж на таксі поїхав у м. Коростень.

Також, з протоколу додаткового допиту ОСОБА_12 від 05.01.2024 вбачається, що по дорозі додому 18.11.2023 ОСОБА_5 працівникам поліції повідомив неправдиву інформацію стосовно непричетності до вчиненої ДТП, про що вони запитували, та про наявні на ньому тілесні ушкодження, зазначивши, що їх отримав внаслідок бійки.

До відділення поліції підозрюваний ОСОБА_5 звернувся лише близько 14-15 години 18.11.2023 вже після того, як працівниками поліції було виявлено прихований ним транспортний засіб в смт. Нова Борова, допитано свідків ( ОСОБА_10 і ОСОБА_11 ) та встановлено його причетність як водія до вказаної дорожньо-транспортної пригоди, проведено розшукові заходи за місцем проживання родичів підозрюваного у м. Коростені.

Вказані обставини свідчать, що підозрюваним ОСОБА_5 , попри його заяви про перебування у стресовому стані, вже вживалися активні і цілеспрямовані дії щодо приховування кримінального правопорушення, в якому він обгрунтовано підозрюється, що також свідчить про його намір ухилитися від встановлення обставин кримінального правопорушення та можливого притягнення до кримінальної відповідальності.

Натомість слідчий суддя бере до уваги, що, зважаючи на завершення досудового розслідування та надання стороні захисту доступу до матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000397, ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду навіть збільшився, адже, у відповідності до ч. 1 ст. 290 КПК України, відкриття матеріалів досудового розслідування свідчить про наявність у сторони обвинувачення достатніх доказів для складання обвинувального акту та його подальшого направлення до суду з метою притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності.

При цьому, на думку слідчого судді, наявність у підозрюваного ОСОБА_5 сімейних зв`язків, постійного місця проживання тощо, неможливо на даний час віднести до тих стримуючих чинників, які б у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення ним дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання. Зокрема, слідчий суддя погоджується з доводами прокурора про те, що наявність соціальних зв`язків, про які вказує захисник, не втримали підозрюваного від того, що він перебував у комендантську годину не за місцем свого проживання з родиною, а з друзями у пошуках спиртних напоїв у різних населених пунктах району, під час чого вчинив дорожньо-транспортну пригоду із смертельними наслідками.

Більше того, з пояснень підозрюваного вбачається, що він є батьком трьох неповнолітніх дітей, що навіть в умовах воєнного стану надає йому право безперешкодно залишити територію України.

Відтак, є ймовірність, що підозрюваний з метою уникнення кримінальної відповідальності матиме реальну можливість переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Обґрунтованими є доводи прокурора про наявність ризику того, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, матиме реальну можливість впливати на свідків у даному кримінальному провадженні шляхом психічного тиску, умовляння, переконання, підкупу або іншим чином з метою зміни останніми показів, які є джерелом доказу в кримінальному провадженні. Так, основні свідки у даному кримінальному провадженні є родичі та знайомі підозрюваного, а тому перебування його на волі не стане перешкодою для впливу на них у вказаний спосіб.

При встановленні ризику впливу на свідків слідчим суддею враховано, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Також слідчий суддя враховує й те, що після проведення ряду слідчих експериментів та судових експертиз, свою винуватість за підозрою у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, ОСОБА_5 не визнає, а в судовому засіданні сторона захисту підтверджує лише факт вчинення ДТП та зникнення з місця події та заявляє про можливе оскарження висновків судових експертиз.

Повідомлення про завершення досудового розслідування не позбавляє сторону захисту права заявляти клопотання, у тому числі проведення повторних слідчих експериментів, зокрема зі свідками, і призначення на їх основі додаткових експертиз. Вказане може бути використане підозрюваним для зміни свідками наданих показань, у тому числі під час проведення слідчих експериментів, з метою штучного створення доказів своєї невинуватості.

Слідчий суддя також враховує ту обставину, що ні свідки події, а ні родичі підозрюваного не повідомили в поліцію чи в заклад охорони здоров`я про вчинення ОСОБА_5 дорожньо-транспортної пригоди, хоча в судовому засіданні встановлено, що їм було відомо про дану подію, що може свідчити про те, що вони діяли за вказівкою чи проханням підозрюваного та підвищує ризик впливу підозрюваного на вказаних свідків.

Вирішуючи питання про можливість зміни підозрюваному запобіжного заходу, про що в судовому засіданні просив захисник, слідчий суддя виходить з того, що умови домашнього арешту по суті є «несуворою» формою ізоляції підозрюваного, та не запобігають можливості вільного спілкування підозрюваного як особисто, так і за допомогою засобів телекомунікації з особами, стосовно яких судом встановлено обов`язок утриматись від спілкування у зв`язку із необхідністю запобігання ризику впливу на них. З цих підстав домашній арешт на цьому етапі досудового розслідування не зможе ефективно запобігти вказаним ризикам.

Доводи сторони захисту про те, що рідні підозрюваного намагалися відшкодувати моральні та матеріальні збитки потерпілій стороні, проте, родичі потерпілого категорично відмовилися від отримання допомоги судом відхиляються, оскільки питання відшкодування таких витрат не є обставиною, яка підлягає встановленню і дослідженню при вирішенні питання про застосування та/або зміну запобіжного заходу відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України та жодним чином не спростовують наведені вище ризики і не свідчать про їх зменшення.

Приймаючи до уваги вищенаведені ризики, які продовжують існувати, конкретні обставини провадження та наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286 та ч. 1 ст. 135 КК України, характер та ступінь суспільної небезпечності вказаних кримінальних правопорушень,стадію кримінального провадження (виконання вимог ст. 290 КПК), слідчий суддя доходить висновку про неможливість застосування відносно підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу. Застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, у тому числі домашнього арешту, не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні досудового розслідування та в подальшому судового розгляду, в тому числі щодо належного виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 197 КПК строк дії ухвали про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Відповідно до ч. 3 ст. 197 КПК строк тримання під вартою може бути продовженим слідчим суддею в межах строків досудового розслідування.

У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України досудове розслідування стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Згідно ч. 3 ст. 219 КПК України строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому ст. 290 цього Кодексу, не включаються у строки досудового розслідування.

Згідно зі ст. 203 КПК ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження або винесення ухвали про скасування запобіжного заходу в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Завершення чи закінчення досудового розслідування в інших формах, крім закриття кримінального провадження, не є підставою для припинення строку дії ухвали про застосування запобіжного заходу.

З огляду на наведені положення законодавства, враховуючи те, що 12.01.2024 стороні захисту повідомленопро завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування, з якими сторона захисту на даний час не ознайомилася, враховуючи об`єм матеріалів кримінального провадження, його тяжкість та складність, суд приходить до висновку, що обгрунтованим є продовження строку тримання підозрюваного ОСОБА_5 під вартою на строк 30 днів, що в цілому забезпечить можливість виконання вимог ст.ст. 290-293 КПК України та не призведе до необгрунтованого тримання під вартою підозрюваного поза межами строків досудового розслідування та відповідного судового контролю.

Водночас, відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи тяжкість злочину, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_5 , а також те, що наслідком вчинення злочину (ч.2 ст. 286 КК України), у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_5 , є загибель людини, слідчий суддя, продовжуючи підозрюваному строк тримання під вартою, вважає за можливе не визначати розмір застави.

За таких обставин слідчий суддя вважає, що стороною обвинувачення доведено наявність обставин, передбачених ч. 3 ст.199 КПК України, що виправдовують подальше тримання підозрюваного ОСОБА_5 на строк 30 днів до 13.02.2024 включно.

Керуючись статями 176-178, 183, 194, 196, 197, 199, 309 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ Відділення поліції №4 ЖРУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Коростишівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити частково.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на строк 30 днів до 13 лютого 2024 року (включно), без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали встановити до 13.02.2024 року включно.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено о 15 год. 30 хв. 18.01.2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1