Справа № 953/4412/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" грудня 2023 р. м. Харків

Слідчий суддя Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харків клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна подане в межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000534 від 18.04.2023, -

в с т а н о в и в:

1. Зміст поданого клопотання.

Клопотання обгрунтовано тим, що слідчим відділом Управління СБ України в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000534 від 18.04.2023.

24.02.2022 Указом Президента України Володимира Зеленського № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України. Закону України «Про правовий режим воєнного стану» запроваджено воєнний стан на всій території України.

У зв`язку з чим. а також будучи обізнаним про введення на території України воєнного стану на підставі відповідного указу Президента України, у невстановленої групи осіб, виник злочинний умисел, спрямований на створення терористичної групи чи терористичної організації, керівництво такою групою чи організацією або участь у ній, а так само організаційне чи інше сприяння створенню або діяльності терористичної групи чи терористичної організації.

В ході досудового розслідування отримано інформацію, щодо невстановленої групи осіб, які можуть бути причетні до вищевказаної діяльності.

Так, встановлено, що невстановлена група осіб на території м. Харкова організувала та скоординувала діяльність з надання в оренду послуг мобільних проксі серверів особам з числа мешканців «рф». Представники «рф» замовляючи у невстановленої групи осіб послуги з надання проксі-серверу, отримують проксі- сервер, який надає представникам спецслужб «рф» можливість змінити IP адресу, та здійснити дії. які недоступні громадянам «рф» на території України, а саме відвідувати сайти/сервери. які заблоковані для користувачів з російською IP адресою, та здійснювати DDOS атаки на офіційні веб-сторінки уряду, правоохоронних органів , органів судової влади та інш.

Усвідомлюючи, що на території України введено воєнний стан на підставі відповідного указу Президента України невстановлена група осіб, надаючи представникам «рф» послуги з проксі-серверу, розуміючі, що проксі сервери є мобільними, відслідкувати його не вдається за можливе, IP-адреса є динамічними оскільки використовується мобільний інтернет-трафік функціонуючої сім-картки українського оператора, вчиняє дії спрямовані на створення та діяльність терористичних груп чи терористичних організацій.

В ході виконання доручення слідчого, в рамках кримінального провадження №0000534 отримано інформацію, що невстановлена група осіб орендує приміщення та зберігає обладнання для функціонування роботи мобільних проксі- серверів і ферми, свічі, модеми, сім-картки оператора мобільного зв`язку) за адресою Харківська область, м. Харків, вулиця Потебні, буд. 2. нежитлова будівля літ. «И-3».

Також в ході досудового розслідування допитано свідків, які в ході допит повідомили, шо через застосунок «Телеграм» намагалися влаштуватися на роботу. але отримавши умови, які полягали у наданні консультацій щодо роботи проксі-серверів. особам, які знаходяться на території «рф». Свідки також повідомила, що грошові кошти за наданні послуги отримує через криптовалюту та платіжні систем, які діють на території «рф».

19.12.2023 за результатом проведення обшуку, який проводився на підставі ухвали Київського районного суду м. Харкова від 13.12.2023 за місцем зберігання обладнання для функціонування роботи мобільних проксі-серверів у нежитлових приміщеннях за адресою: АДРЕСА_1 , нежитлова будівля лі г. «И-3», було виявлено та вилучено: ноутбук марки «Lenovo» s/n: PC - 0FD8JQ 16/09; ноутбук марки «ПР» s/n: 5CG8124F2P; ноутбук марки «ПР» s/n: 5CG8212LDL; ноутбук марки «F1P» s/n: 5CG6460Z0B; ноутбук марки «ПР» s/n: 5CG8213LDL; ноутбук марки «НР» s/n: 5CG8105H83; ноутбук марки «НР» s/n: 5CG7321YXV; ноутбук марки «НР» s/n: 5CG6372J2K; ноутбук марки «Lenovo» s/n: PC - 0FD7.TD 16/09; ноутбук марки «FUJITSU» s/n: DSES004190; ноутбук марки «НР» s/n: 5CG7474299; ноутбук марки «FUJITSU» s/n: DSES029672; ноутбук марки «НР» s/n: 5CG808446P; ноутбук марки «НР» s/n: 5CG63854C9; ноутбук марки «FUJITSU» s/n: DSER007101; ноутбук марки «Lenovo» s/n: PC - 0FD7L7 16/09; ноутбук марки «Lenovo» s/n: PC - 0FD8DK 16/09; ноутбук марки «Lenovo» s/n: PC - 0DAYM7 16/09; ноутбук марки «FUJITSU» s/n: DSER024432; ноутбук марки «FUJITSU» s/n: DSER018976; ноутбук марки «Lenovo 1460s» чорного кольору, без ідентифікуючих ознак.

Зважаючи на викладене, на час досудового розслідування та судового провадження на вказані речі та документи необхідно накласти арешт з метою збереження речових доказів та недопущення його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі.

Місцем зберігання вилучених 19.12.2023 предметів є слідчий відділ УСБУ в Харківській області.

2. Релевантне законодавство

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

Загальні вимоги щодо порядку застосування будь-яких заходів забезпечення визначені статтями 131 та 132 КПК України.

Так, згідно з ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора, а також, що може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, зокрема, є доказом кримінального правопорушення. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 цієї статті визначено, що арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення: (1) збереження речових доказів .

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, згідно якої, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони, зокрема, зберегли на собі сліди кримінального правопорушення (ч. 3 ст. 170 КПК України).

Згідно із ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 11 ст. 170 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 173 цього Кодексу слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, зокрема, повинен враховувати: (1) правову підставу для арешту майна; (2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); (5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; (6) наслідки арешту майна для третіх осіб.

Відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна (ч. 3 ст. 173).

3. Оцінка та висновки слідчого судді

Вирішуючи питання арешту тимчасово вилученого майна, слідчий суддя зобов`язаний урахувати відповідну практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), в якій напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно суспільний інтерес; (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям та з дотриманням принципу справедливої рівноваги. ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Слідчий суддя відзначає, що під час судового розгляду клопотання прокурор не довів, що тимчасово вилучене майно обладнання для функціонування роботи мобільних проксі-серверів у нежитлових приміщеннях за адресою: АДРЕСА_1 , нежитлова будівля лі г. «И-3», а саме: ноутбук марки «Lenovo» s/n: PC - 0FD8JQ 16/09; ноутбук марки «ПР» s/n: 5CG8124F2P; ноутбук марки «ПР» s/n: 5CG8212LDL; ноутбук марки «F1P» s/n: 5CG6460Z0B; ноутбук марки «ПР» s/n: 5CG8213LDL; ноутбук марки «НР» s/n: 5CG8105H83; ноутбук марки «НР» s/n: 5CG7321YXV; ноутбук марки «НР» s/n: 5CG6372J2K; ноутбук марки «Lenovo» s/n: PC - 0FD7.TD 16/09; ноутбук марки «FUJITSU» s/n: DSES004190; ноутбук марки «НР» s/n: 5CG7474299; ноутбук марки «FUJITSU» s/n: DSES029672; ноутбук марки «НР» s/n: 5CG808446P; ноутбук марки «НР» s/n: 5CG63854C9; ноутбук марки «FUJITSU» s/n: DSER007101; ноутбук марки «Lenovo» s/n: PC - 0FD7L7 16/09; ноутбук марки «Lenovo» s/n: PC - 0FD8DK 16/09; ноутбук марки «Lenovo» s/n: PC - 0DAYM7 16/09; ноутбук марки «FUJITSU» s/n: DSER024432; ноутбук марки «FUJITSU» s/n: DSER018976; ноутбук марки «Lenovo 1460s» чорного кольору, без ідентифікуючих ознак,можуть містити відомості, які є предметом перевірки під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000534 від 18.04.2023, а отже й можуть бути використані у подальшому, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Таким чином, зазначене тимчасово вилучене майно не відповідає критеріям, наведеним у ст. 98 КПК України.

Означене дає підстави для висновку, що на даний час таке втручання держави, як арешт майна, не відповідатиме принципам пропорційності, справедливої рівноваги між інтересами суспільства і правом особи на мирне володіння своїм майном та призведе до невиправданого обмеження права власності у вигляді заборони відчужувати, розпоряджатися та користуватися своїм майном.

Разом із цим, слідчий суддя зазначає, що до основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950), учасником яких є України. Статтею 1 Протоколу № 1 (1952) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом загальними принципами міжнародного права.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22.09.1994, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10.05.2007). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23.09.1982 у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21.02.1986 у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

З огляду на наведене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна, подане в межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000534 від 18.04.2023.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 98, 131, 132, 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна, подане в межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000534 від 18.04.2023, - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1