ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/612/24 Справа № 204/3212/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисниці ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 13 грудня 2023 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченої у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 13 грудня 2023 року було продовжено обвинуваченій ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 10 лютого 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначив, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжкого кримінального правопорушення, а також продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Перевіряючи наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд першої інстанції врахував тяжкість покарання, що загрожує останній у разі визнання її винуватою у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, яке класифікується, як особливо тяжкий злочин, у вигляді позбавлення волі строком п`ятнадцять років або ж довічного позбавлення волі, з конфіскацією майна.

Також суд зазначив, що на території України з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, а тому у ОСОБА_7 збільшуються можливості для ухилення від суду, остання може здійснити дії щодо виїзду до тимчасово непідконтрольні території України задля того, щоб у подальшому потрапити до інших країн, в тому числі і до Російської Федерації.

Взяв суд першої інстанції до уваги й доводи прокурора щодо продовження існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості обвинуваченою ОСОБА_7 вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, будучи на більш м`якому запобіжному заході та маючи безперешкодний доступ до мобільного телефону, додатків, комп`ютерної техніки, мережі Інтернет, оскільки згідно з обвинувальним актом обвинувачена за допомогою мобільних застосунків мессенджерів «Viber» та «Telegram» на протязі з 03 червня 2022 року по 07 вересня 2022 року здійснювала спілкування та передання відповідної інформації представнику іноземної держави, тобто Російської Федерації, що в свою чергу свідчить про можливе систематичне вчинення таких дій.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, захисниця ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 13 грудня 2023 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити прокурору у задоволенні клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 .

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що підозра, повідомлена її підзахисній, взагалі необгрунтована, а побудована на припущеннях сторони обвинувачення. Докази, покладені в основу обвинувачення, зокрема, й ті, що отримані на підставі НСРД, на думку апелянта, є недопустимими, у зв`язку з чим нею неоднократно заявлялися суду клопотання про визнання доказів недопустимими, втім суд і досі залишається на позиції прийняття доказів обвинувачення такими, які доводять вину ОСОБА_7 , а аргументи сторони захисту відхиляються до часу ухвалення вироку в нарадчій кімнаті.

Також захисниця з посиланням на практику ЄСПЛ вважає недоведеними ризики, передбачені п.п.1,5 ч.1 ст. 177 КПК України, зазначені прокурором у клопотанні та судом в оскаржуваній ухвалі, оскільки є взаємовиключними, адже у разі втечі обвинуваченої за кордон неможливо вчиняти ті кримінальні правопорушення, які припускає прокурор, бо для цього необхідно знаходитись на території України.

До того ж, адвокат вказує, що ОСОБА_7 більше року утримується під вартою у СІЗО №4, вона має проблеми зі здоров`ям, а доказів на підтвердження обставин можливої втечі, переховування, вчинення злочину або продовження тих дій, про які написано в обвинувальному акті, прокурором до клопотання не додано.

Крім того, звертає увагу апелянт й на те, що ОСОБА_7 63 роки, має міцні соціальні зв`язки, а саме чоловіка, дітей, онуків; постійне місце роботи, де має чисту репутацію, вважається гарним працівником; є донором зі стажем 17 років; раніше не судима, про підозру у вчиненні будь-яких інших кримінальних правопорушень не повідомлялася.

Разом з цим, обвинувачена має численні захворювання, що призвело до значного погіршення здоров`я. На сьогоднішній день лікування, яке потрібно обвинуваченій, не здійснюється. Те, що ОСОБА_7 перебуває під постійним контролем Філії Державної установи «Центр охорони здоров`я ДКВС України» у Дніпропетровській та Донецькій областях, не відповідає фактичним обставинам справи, адже, жодного курсу лікування на стаціонарному неврологічному відділенні обвинувачена під час тримання під вартою не проходила, а фактично контролює стан здоров`я підзахисної її захисник та родина. Все, що було заплановано даним медичним закладом, відбулося за рахунок контролю захисника за плановими медичними заходами та організаційно-фінансового забезпечення родини обвинуваченої.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши надані матеріали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисниці не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 4 ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Жоден з учасників судового провадження не заявив клопотання про проведення судового засідання за участю сторін, тому апеляційна скарга розглянута без участі сторін.

Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого кримінального правопорушення, а тому остання може переховуватися від суду з метою уникнення відповідальності, здійснити дії щодо виїзду до тимчасово непідконтрольні території України задля того, щоб у подальшому потрапити до інших країн, в тому числі і до Російської Федерації, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжує існувати.

Поряд з цим, ризик переховування від суду об`єктивно збільшується з урахуванням введення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.

Апеляційний суд також погоджується і з висновком суду першої інстанції щодо того, що ОСОБА_7 може скоїти інше кримінальне правопорушення чи продовжити те, в якому обвинувачується, оскільки відповідно до відомостей, викладених в обвинувальному акті, остання на протязі тривалого часу надавала інформацію представнику іноземної держави щодо будівництва та місця розташування діючих цехів щодо виготовлення комплексів з обороноздатності країни, здійснювала повідомлення про осіб, які задіяні в роботі щодо розробки вказаних комплексів та направлення карт з позначками місць розташування військових Збройних Сил України та їх техніки, за допомогою мобільних застосунків «Viber» та «Telegram», що свідчить про систематичність вчинення таких дій.

Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги захисниці в частині наявності в обвинуваченої позитивних характеризуючих даних, постійного місця проживання та роботи, міцних соціальних зв`язків тощо, оскільки ці обставини жодним чином не спростовують і не зменшують встановлені судом ризики, передбачені ст.177 КПК України. До того ж, вони існували й на момент скоєння обвинуваченою інкримінованого злочину та жодним чином не виступили стримуючим фактором в поведінці останньої, а отже, не можуть бути самостійною підставою для скасування вірного по суті судового рішення. Вказане було оцінено судом в сукупності з іншими обставинами по справі та ним було надано належну правову оцінку.

Що стосується апеляційних доводів захисниці стосовно необгрунтованості обвинувачення її підзахисної у зв`язку з недопустимістю доказів, на яких воно побудовано, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що обґрунтованість обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд, на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів, і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Наразі ж не підлягають окремому вирішенню питання, пов`язані з оцінкою доказів з точки зору їх належності, допустимості та достатності, для визнання ОСОБА_7 винуватою чи невинуватою у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Посилання ж сторони захисту на те що обвинувачена має численні захворювання, що призвело до значного погіршення здоров`я, а на сьогоднішній день лікування, яке їй потрібно, не здійснюється, не знайшло свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а натомість спростовуються матеріалами кримінального провадження.

З матеріалів справи, а також з отриманих судом першої інстанції відповідей з Філії Державної установи «Центр охорони здоров`я ДКВС України» у Дніпропетровській та Донецькій областях убачається, що в обвинуваченої ОСОБА_7 наявні захворювання, які мають хронічний перебіг, на даний час їй надається планова терапія, окрім цього остання знаходиться під постійним наглядом медичних працівників.

Крім того, судом першої інстанції постійно здійснюється моніторинг стану здоров`я ОСОБА_7 шляхом направлення запитів до Філії Державної установи «Центр охорони здоров`я ДКВС України» у Дніпропетровській та Донецькій областях.

Так, відповідно до відповіді Філії Державної установи «Центр охорони здоров`я ДКВС України» у Дніпропетровській та Донецькій областях від 10 листопада 2023 року, після проведення останнього огляду було проведено ряд обстежень.

Останній раз 14 листопада 2023 року ОСОБА_7 була оглянута лікарем-терапевтом, стан її здоров`я стабільний, відповідає наявним діагнозам, отримує планову терапію, знаходиться під постійним наглядом медичних працівників АПВ ДБЛ № 4, ургентного лікування в закладах охорони здоров`я МОЗ України не потребує.

Колегія суддів зазначає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є превентивним заходом та має на меті припинення та запобігання ймовірним ризикам у майбутньому.

Таким чином, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності виправдовують подальше перебування обвинуваченої ОСОБА_7 під вартою, що відповідає і є співрозмірним тяжкості і характеру діяння, яке інкримінується останній.

Колегія суддів не вбачає істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали, тому вважає, що у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисниці ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 13 грудня 2023 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченої у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України залишити без задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 13 грудня 2023 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченої у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4