Справа № 298/2229/23
Номер провадження 1-кс/298/320/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2023 року смт. Великий Березний

Слідчий суддя Великоберезнянського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , начальника Великоберезнянського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 та його захисника - адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Великий Березний клопотання заступника начальника - начальника слідчого відділення відділення поліції №2 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_6 , погоджене начальником Великоберезнянського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Завосино Великоберезнянського району Закарпатської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, розлученого, який має на утриманні неповнолітню дитину, несудимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, у кримінальному провадженні №0000065 від 24 квітня 2023 року,-

ВСТАНОВИВ:

Заступник начальника - начальник слідчого відділення відділення поліції №2 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_6 за погодженням із начальником Великоберезнянського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000065 від 24 квітня 2023 рокуза ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Клопотання мотивовано тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до Указу Президента України №64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України в Україні введено воєнний стан. Разом з тим, відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» на період дії правового режиму воєнного стану чоловікам - громадянам України віком від 18 до 60 років, а також жінкам-військовозобов`язаним обмежено виїзд за межі України, крім військовозобов`язаних, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації відповідно до статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

У невстановлений досудовим розслідуванням час та місці у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спільно з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , виник злочинний умисел, спрямований на організацію незаконного переправлення осіб призовного віку від 18 до 60 років, яким обмежено виїзд за кордон, через державний кордон України, всупереч обмеженням, встановленим Законом України «Про правовий режим воєнного стану», з корисливих мотивів.

Так, ОСОБА_4 за попередньою змовою та разом із ОСОБА_7 та ОСОБА_8 розробили злочинну схему, відповідно до якої вони підводять до встановленого місця неподалік державного кордону України з Словацькою Республікою особу або осіб призовного віку від 18 до 60 років, яким обмежено виїзд за кордон та за обумовлену грошову винагороду надають поради та вказівки, зокрема вказують точний напрямок руху через державний кордон України поза межами пунктів пропуску, після чого особи призовного віку передають їм грошову винагороду.

Так, 30.05.2023 року через своїх знайомих громадянин ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , приїхав до м. Ужгород Закарпатської області, де зустрівся з особою на ім`я ОСОБА_7 , який мав допомогти останньому незаконно перетнути державний кордон України поза пунктами пропуску.

Реалізовуючи свій злочинний план, виконуючи відведену йому роль, ОСОБА_7 зв`язався із ОСОБА_9 за телефоном НОМЕР_1 та повідомив, що організує його незаконне переправлення через державний кордон України п за межами пунктів пропуску до Словацької Республіки і за вказані дії ОСОБА_7 висунув вимогу про надання грошової винагороди у розмірі 3000 доларів США, на що ОСОБА_9 погодився.

06.06.2023 ОСОБА_9 за попередньою домовленістю з ОСОБА_7 має приїхати з м. Ужгорода до с. Вишка Ужгородського району та зупинитись на 2-3 дні у заздалегідь заброньованому ОСОБА_7 готелі «МайФай» з метою очікування для подальшого переправлення через державний кордон України.

В подальшому, на виконання вказаної схеми, 06.06.2023 близько 17.00 годин ОСОБА_9 , який вже на той час діяв під контролем правоохоронних органів, сів до заздалегідь обумовленого транспортного засобу марки «Фольксваген Пассат», д.н.з. НОМЕР_2 , темно-синього кольору, під керуванням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який на виконання вказаної злочинної схеми надав вказівки і поради як той повинен поводитися під час того, якщо їх зупинять на контрольованому пості по маршруту руху до готелю «МайФай» в с. Вишка Ужгородського району. Прибувши в с. Вишка, ОСОБА_9 провів в готелі один день, де він також познайомився з особою на ім`я ОСОБА_10 , який знаходився у вказаному готелі також з метою незаконного переправлення через Держаний кордон України.

07.06.2023 близько 21:00 год. ОСОБА_9 зустрівся із ОСОБА_7 , де відбулася розмова, в ході якої ОСОБА_7 , виконуючи відведену йому роль, здійснив ОСОБА_9 та особі на ім`я ОСОБА_10 інструктаж, надав вказівки і поради як ті повинні поводитися під час здійснення їх незаконного переправлення через державний кордон, повідомив, що таке переправлення буде здійснене того ж дня 07.06.2023 та наказав ОСОБА_9 надати грошові кошти в сумі 110500 (сто десять тисяч п`ятсот) грн., на що ОСОБА_9 надав ОСОБА_7 заздалегідь ідентифіковані грошові кошти в сумі 110500 гривень.

В подальшому, 07.06.2023 близько 21:00 год. ОСОБА_7 , діючи умисно, виконуючи відведено йому роль у злочинній змові з ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , надав вказівку ОСОБА_9 та особі на ім`я ОСОБА_10 вийти з готелю та сісти до автомобіля «Фольксваген Пассат», д.н.з. НОМЕР_2 , темно-синього кольору під керуванням ОСОБА_8 , який вже очікував на них, та мав доставити по території Ужгородського району до заздалегідь обумовленого місця, а саме до лісового масиву з метою подальшого незаконного переправлення через Державний кордон.

Після цього, рухаючись близько 2 годин на вищевказаному транспортному засобі, ОСОБА_9 та особа на ім`я ОСОБА_10 були доставлені на околиці с. Завосино Ужгородського району, де в подальшому продовжили рух пішки гірсько-лісистою місцевістю в напрямку державного кордону України з Словацькою Республікою, який тривав близько 3 годин у супроводі ОСОБА_4 , який виконував відведену йому роль провідника та невстановленої на даний час досудовим розслідуванням особою, які під час руху гірсько-лісистою місцевістю надавали ОСОБА_9 та особі на ім`я ОСОБА_10 поради та вказівки як діяти. Продовжуючи рух в напрямку до кордону із Словацькою Республікою, ОСОБА_4 довів лісистою місцевістю ОСОБА_9 та особу на ім`я ОСОБА_10 до огорожі з колючого дроту, де відхиливши її, надали вказівку пролізти через огорожу, де в подальшому приблизно через 15 хвилин ОСОБА_9 було затримано працівниками Державної при кордонної служби України.

Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, а саме в організації, пособництві незаконного переправлення осіб через державний кордон України порадами, вказівками та наданням засобів, вчиненому групою осіб, з корисливих мотивів.

Окрім того, відповідно до Указу Президента України №64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан. Разом з тим, відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» на період дії правового режиму воєнного стану чоловікам - громадянам України віком від 18 до 60 років, а також жінкам- військовозобов`язаним обмежено виїзд за межі України, крім військовозобов`язаних, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації відповідно до статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Під час досудового розслідування з`ясовано, що у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці у ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , спільно з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , виник злочинний умисел, спрямований на організацію незаконного переправлення осіб призовного віку від 18 до 60 років, яким обмежено виїзд за кордон, через державний кордон України, всупереч обмеженням, встановленим Законом України «Про правовий режим воєнного стану», з корисливих мотивів.

Так, ОСОБА_7 за попередньою змовою та разом із ОСОБА_4 та ОСОБА_8 розробили злочинну схему, відповідно до якої вони підводять до встановленого місця неподалік державного кордону України з Словацькою Республікою особу або осіб призовного віку від 18 до 60 років, яким обмежено виїзд за кордон та за обумовлену грошову винагороду надають поради та вказівки, зокрема вказують точний напрямок руху через державний кордон України поза межами пунктів пропуску, після чого особи призовного віку передають їм грошову винагороду.

Так, у невстановлений досудовим розслідуванням час через своїх знайомих громадянин ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , дізнався про особу на ім`я ОСОБА_7 , яка може допомогти останньому незаконно перетнути Державний кордон України поза пунктами пропуску.

Так, реалізовуючи свій злочинний план, виконуючи відведену йому роль, ОСОБА_7 зв`язався із ОСОБА_11 за телефоном НОМЕР_1 та повідомив, що організує його незаконне переправлення через державний кордон України поза межами пунктів пропуску до Словацької Республіки і за вказані дії ОСОБА_7 висунув вимогу про надання грошової винагороди у розмірі 3000 доларів США, на що ОСОБА_11 погодився.

26.06.2023 о 10.00 годині ОСОБА_11 прибув на залізний вокзал в м.Ужгород, після чого за попередньою домовленістю з ОСОБА_7 , має приїхати з м.Ужгорода до с.Вишка Ужгородського району та зупинитись у заздалегідь заброньованому ОСОБА_7 невстановленому досудовим розслідуванням готелі з метою очікування для подальшого переправлення через державний кордон України.

В подальшому, на виконання вказаної схеми 26.06.2023 близько 10.00 годин ОСОБА_11 , який вже на той час діяв під контролем правоохоронних органів, сів до заздалегідь обумовленого транспортного засобу марки «Фольксваген Пассат», д.н.з. « НОМЕР_2 », темно-синього кольору, під керуванням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який на виконання вказаної злочинної схеми надав вказівки і поради як той повинен поводитися під час того, якщо їх зупинять на контрольованому пості по маршруту руху до невстановленого готелю в с. Вишка Ужгородського району. Прибувши в с. Вишка, ОСОБА_9 провів в готелі один день, де він також познайомився з особою на ім`я ОСОБА_10 , який знаходився у вказаному готелі також з метою незаконного переправлення через Держаний кордон України.

26.06.2023 близько 18:00 год. ОСОБА_11 зустрівся із ОСОБА_7 , де відбулася розмова, в ході якої ОСОБА_7 , виконуючи відведену йому роль, провів ОСОБА_11 та особі на ім`я ОСОБА_12 інструктаж, надав вказівки і поради як ті повинні поводитися під час здійснення їх незаконного переправлення через Державний кордон України, повідомив, що таке переправлення буде здійснене того ж дня 26.06.2023 та наказав ОСОБА_13 надати грошові кошти в сумі 2900 (дві тисячі дев`ятсот) Доларів США, на що ОСОБА_13 надав ОСОБА_7 заздалегідь ідентифіковані грошові кошти в сумі 2900 (дві тисячі дев`ятсот) Доларів США.

В подальшому, 26.06.2023 близько 21:50 год. ОСОБА_7 , діючи умисно, виконуючи відведено йому роль у злочинній змові з ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , надав вказівку ОСОБА_13 та особі на ім`я ОСОБА_12 вийти з готелю та сісти до автомобіля «Фольксваген Пассат», д.н.з. НОМЕР_2 , темно-синього кольору під керуванням ОСОБА_8 , який вже очікував на них, та мав доставити по території Ужгородського району до заздалегідь обумовленого місця, а саме до лісового масиву з метою подальшого незаконного переправлення через Державний кордон.

Після цього, рухаючись близько одної години на вищевказаному транспортному засобі, ОСОБА_13 та особа на ім`я ОСОБА_12 були доставлені на околиці с.Завосино Ужгородського району, де в подальшому продовжили рух пішки гірсько-лісистою місцевістю в напрямку державного кордону України з Словацькою Республікою, який тривав близько трьох годин у супроводі ОСОБА_4 , який виконував відведену йому роль провідника та невстановленої на даний час досудовим розслідуванням особою, які під час руху гірсько-лісистою місцевістю надавали ОСОБА_13 та особі на ім`я ОСОБА_12 поради та вказівки як діяти. Продовжуючи рух в напрямку до кордону із Словацькою Республікою, ОСОБА_4 довів лісистою місцевістю ОСОБА_13 , та особу на ім`я ОСОБА_12 до огорожі з колючого дроту, де відхиливши її, надали вказівку пролізти через огорожу, де в подальшому приблизно через одну годину ОСОБА_13 було затримано працівниками Державної при кордонної служби України.

Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, а саме в організації, пособництві незаконного переправлення осіб через державний кордон України порадами, вказівками та наданням засобів, вчиненому групою осіб, повторно з корисливих мотивів.

Вказується, що 20.12.2023 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Наголошується, що ОСОБА_4 обгрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), обставини, що дають підстави обґрунтовано підозрювати ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, та доводять, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, крім тримання під вартою, не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, підтверджуються матеріалами кримінального провадження, а отримані на даному етапі досудового розслідування відомості задокументовані у відповідний процесуальний спосіб передбачений КПК України і вказують на причетність ОСОБА_4 до вчинення зазначеного злочину.

Зазначається, що під час досудового розслідування встановлені ризики, передбачені ст.177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Наголошуючи, що зібрані під час досудового розслідування докази є вагомими та підтверджують причетність ОСОБА_4 до вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, підозрюваний ОСОБА_4 вчинив тяжке кримінальне правопорушення (злочин), за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні (злочині), у вчиненні якого він підозрюється, є достатньою та співрозмірною для обрання останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вік та стан підозрюваного ОСОБА_4 дозволяють йому перебувати в слідчому ізоляторі під час досудового розслідування, що є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, також підозрюваний ОСОБА_4 не має постійного місця роботи або навчання.

На думку слідчого, наявні достатні підстави вважати, що будь-який інший запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі, не може забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_4 .

З огляду на вищенаведене, слідчий за погодженням з прокурором просить обрати щодо ОСОБА_4 підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, вважаючи мету і підстави застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтованими та такими, що дають право на обрання щодо підозрюваного ОСОБА_4 найбільш суворого запобіжного заходу. Додатково зазначив, що підозра ОСОБА_4 є обгрунтованою, ризики, на які містяться посилання в клопотанні є обгрунтованими, особа, яка є причетною до незаконного переправлення осіб через державний кордон, може знайти механізм і спосіб подолання державного кордону поза пунктами пропуску, також є коло інших осіб, які можуть бути свідками в даному кримінальному провадженні. Наголосив на тяжкості та суті кримінального правопорушення, вважав, що підозрюваному ОСОБА_4 слід призначити заставу в розмірі достатньому для забезпечення кримінального провадження. Вважав, що будь-який інший запобіжний захід не взмозі усунути ризики, наведені в клопотанні, з урахуванням того, що досудове розслідування продовжується, наявна потреба в проведені ряду слідчих дій.

В судовому засіданні захисник підозрюваного - адвокат ОСОБА_5 щодо задоволення клопотання заперечив. Зазначив про недоведеність наведених у клопотанні та в судовому засіданні ризиків, необгрунтованість підозри. Посилаючись на наявність у підозрюваного ОСОБА_4 місця проживання та реєстрації, те, що останній має на утриманні неповнолітню дитину, просив застосувати щодо ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Підозрюваний ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав позицію захисника, висловив заперечення щодо задоволення клопотання слідчого. Просив не застосовувати до нього запобіжний захід у виді тримання під вартою, посилаючись на те, що має на утриманні неповнолітню дитину, син після розлучення залишений на його повному утриманні, а також здійснює догляд за матір`ю похилого віку. Водночас котегорично заперечує свою причетність до організації незаконного переправлення осіб через державний кордон, стверджує, що жодних дій щодо цього не вчиняв.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши додані до клопотання матеріали, слідчий суддя доходить до наступного висновку.

Вирішуючи питання про наявність правових підстав та доцільність застосування щодо ОСОБА_4 найсуворішого запобіжного заходу, слідчий суддя бере до уваги наступне.

У відповідності до ст.29 Конституції України та ст.ст.176, 177, 178 КПК України, право на свободу та особисту недоторканість є одним із найбільш значущих прав людини. Слід врахувати те, що обираючи запобіжний захід - тримання під вартою, обмежуються конституційні права і свободи особи, ще до визнання її винуватою у вчиненні злочину, а запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідно до ст.183 КПК України є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, і застосовується лише тоді, коли є всі підстави вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і його належної поведінки. Застосування запобіжного заходу з іншою метою не допускається.

Згідно ст.2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У відповідності до вимог ст.8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на засадах верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (ст.5) втілює основоположне право людини на захист від свавільного втручання держави у її право на свободу. Тому, у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

З цього правила випливають два природних наслідки: тягар доведення обставин, що свідчать на користь утримання під вартою, завжди несе сторона обвинувачення, а будь-які обставини, щодо доведеності яких або значення яких для вирішення питання про тримання під вартою або звільнення, залишається сумнів, мають тлумачитися на користь звільнення особи.

Роль слідчого судді при оцінці вказаних обставин полягає в перевірці істинних намірів та цілей, що стоять за позбавленням особи свободи, відповідності цих цілей та намірів вимогам закону, та, у випадку встановлення відсутності законних підстав для тримання особи під вартою, прийняття рішення про звільнення особи з-під варти.

Така перевірка відбувається за правилами національного законодавства, які містяться в положеннях ст.ст.177, 178, 183 КПК України.

Слідчий суддя враховує, що тримання під вартою в розумінні ст.183 КПК України є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, згідно з положеннями ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, зокрема, слідчий суддя зобов`язаний оцінити, в тому числі вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, розмір майнової шкоди, а також дані, що характеризують особу підозрюваного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділенням ВП №2 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному проваджені №0000065 від 24 квітня 2023 рокуза ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

20 грудня 2023 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

Відповідно до ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, що надані сторонами кримінального провадження докази доводять обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику ризикам, зазначеним у поданні.

На думку слідчого судді, наведені в клопотанні обставини та додані до нього документи, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України. Зокрема такими є: витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000065 від 24 квітня 2023 року; постанова про залучення до конфіденційного співробітництва від 01.06.2023; протокол повторного допиту свідка ОСОБА_9 від 08.06.2023; протокол прийняття заяви ОСОБА_11 від 01.06.2023; протокол прийняття заяви ОСОБА_9 про вчинення кримінального правопорушення від 01.06.2023; протокол допиту свідка ОСОБА_9 від 01.06.2023; акт приймання-передачі грошових коштів від 06.06.2023; акт приймання-передачі грошових коштів від 06.06.2023; протокол вручення грошових коштів від 06.06.2023; протокол огляду від 06.06.2023; протокол отримання грошових коштів від 06.06.2023; протокол пред`явлення речей для впізнання за фотознімками від 09.06.2023; протокол пред`явлення особи для впізнання свідком ОСОБА_9 від 09.06.2023; протокол пред`явлення особи для впізнання свідком ОСОБА_9 від 09.06.2023; протокол пред`явлення речей для впізнання свідком ОСОБА_9 від 09.06.2023; протокол пред`явлення особи для впізнання свідком ОСОБА_9 від 09.06.2023; протокол пред`явлення речей для впізнання свідком ОСОБА_9 від 09.06.2023; протокол пред`явлення речей для впізнання свідком ОСОБА_9 від 09.06.2023; протокол допиту свідка ОСОБА_11 від 16.06.2023; протокол пред`явлення речей для впізнання свідком ОСОБА_11 від 29.06.2023; протокол пред`явлення особи для впізнання свідком ОСОБА_11 від 29.06.2023; протокол пред`явлення особи для впізнання свідком ОСОБА_11 від 29.06.2023; протокол пред`явлення особи для впізнання свідком ОСОБА_11 від 29.06.2023; акт приймання - передачі грошових коштів від 26.06.2023; акт приймання - передачі грошових коштів від 26.06.2023; протокол повторного допиту ОСОБА_11 від 28.06.2023; протокол за результатами НСРД від 07.09.2023; протокол за результатами НСРД від 07.09.2023; протокол за результатами НСРД від 07.09.2023; протокол за результатами НСРД від 07.09.2023; протокол за результатами контролю за вчиненням злочину від 12.07.2023; протокол за результатами контролю за вчиненням злочину від 12.07.2023; протокол за результатами НСРД від 10.07.2023; протокол за результатами НСРД від 07.09.2023; протокол за результатами НСРД від 18.07.2023; протокол за результатами НСРД від 18.07.2023; протокол за результатами НСРД від 18.07.2023.

Зазначені відомості у сукупності з інформацією, викладеною у дослідженому під час судового засідання повідомленні про підозру, вважаються переконливими для слідчого судді в тому, що відповідне кримінальне правопорушення могло бути вчинено, а надані слідчим до клопотання відомості в достатній мірі вказують на можливість вчинення підозрюваним ОСОБА_4 кримінального правопорушення.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які наведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах.

За наведеного, слідчий суддя відхиляє заперечення сторони захисту з приводу недопустимості доказів, так як на даному етапі провадження слідчий суддя не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема на стадії досудового розслідування слідчий суддя не уповноважений вдаватись до оцінки отриманих слідством доказів та порядку їх отримання, давати оцінку зібраним доказам з точки зору їх допустимості. Визнання доказів недопустимими належить виключно до компетенції суду під час судового розгляду (ст.89 КПК України).

На стадії досудового розслідування слідчий суддя може, враховуючи правову позицію ЄСПЛ щодо визначення поняття "обґрунтована підозра" як існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (п.175 Рішення в справі "Нечипорук і Йонкало проти України" (заява N42310/04, рішення від 21 квітня 2011 року, остаточне 21.07.2011), оцінити лише достатність зібраних доказів для підозри певної особи у вчиненні кримінального правопорушення, не вдаючись до їх оцінки як допустимих.

При цьому, повнота та всебічність проведеного розслідування не є тими обставинами, які мають оцінюватись слідчим суддею при з`ясуванні достатності доказів, що стали підставою повідомлення особі про підозру.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (рішення №14310/88 від 23 жовтня 1994 року) суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

В свою чергу, стороною захисту не наведено обставин, які б очевидно та беззаперечно вказували на будь-яку непричетність підозрюваного ОСОБА_4 до злочину, у вчиненні якого йому повідомлено про підозру, або необґрунтованість повідомленої підозри, а за такого на цій стадії досудового розслідування відсутні підстави вважати, що повідомлення про підозру є вочевидь необґрунтованим.

Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у незаконному переправленні осіб через державний кордон України, сприяння порадами, вказівками, вчиненому з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, та у незаконному переправленні осіб через державний кордон України, сприяння порадами, вказівками, вчиненому з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, повторно з корисливих мотивів, за скоєння яких передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна, які відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів.

Оцінюючи наявність ризиків, на існування яких посилається сторона обвинувачення, слідчий суддя виходить із такого.

Як зазначено у клопотанні, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам 1) переховуватися від органів досудового розслідування та суду; 3) незаконно впливати насвідків у цьому кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється. (частина 1 статті 177 КПК).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК (частина 2 статті 177 КПК).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Під час перевірки наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 статті 177 КПК України, у кримінальному провадженні №0000065 від 24 квітня 2023 року щодо підозрюваного ОСОБА_4 , слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Оцінивши наведені у клопотанні доводи, слідчий суддя вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні довела наявність підстав вважати, що існує незначний ризик того, що підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватись від органу досудового розслідування та суду.

Такий висновок ґрунтується на тяжкості злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дев"яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна. На думку слідчого судді, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Оцінюючи можливість впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, слідчий суддя враховує, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Оцінюючи можливість впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, слідчий суддя також виходить із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від вказаних осіб, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом.

Слідчий суддя бере до уваги також те, що є коло осіб, які з достатньою вірогідністю будуть допитуватися в якості свідків надалі, щодо яких, у свою чергу, ОСОБА_4 з метою уникнення ним кримінальної відповідальності може вживати заходів для спотворення змісту та обсягу показань.

У ході розгляду клопотання слідчим суддею не встановлено наявність ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, доводи сторони обвинувачення щодо цього слідчий суддя відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження та ґрунтуються виключно на припущеннях сторони обвинувачення,наведені слідчим аргументи в цій частині клопотання є доволі абстрактними, а під час судового засідання слідчому судді прокурором не надано жодних обґрунтувань вказаному ризику, ймовірність підозрюваним перешкоджати кримінальному правопорушенню іншим чином не ґрунтується на матеріалах справи, інших достовірних відомостях, а тому не може сприйматись судом як об`єктивне та використовуватись при вирішенні клопотання, оскільки воно побудоване на самих лише припущеннях.

При цьому, слідчий суддя також дійшов висновку про необґрунтованість ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливе вчинення іншого кримінального правопорушення. Посилання сторони обвинувачення щодо цього не знайшли свого підтвердження та ґрунтуються виключно на припущеннях, при цьому слідчий суддя враховує в тому числі, що ОСОБА_4 є несудимим, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Отже, слідчим у поданому клопотанні та прокурором у судовому засіданні не доведено наявність ризиків, передбачених п.п. 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

В клопотанні слідчий просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, зазначивши що інші, більш м`які запобіжні заходи не забезпечать можливості запобігти існуючим ризикам.

Проте, з такими висновками органу досудового розслідування та викладеними в судовому засіданні прокурором доводами слідчий суддя не погоджується.

Так, клопотання слідчого та доводи прокурора не містять переконливого обґрунтування про наявність у підозрюваного наміру перешкоджати досудовому розслідуванню у такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання будь-яким із передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризикам.

Разом із тим, ні слідчим до клопотання, ні прокурором в судовому засіданні не додано доказів, які б із певною вірогідністю свідчили, що обрання щодо підозрюваного ОСОБА_4 менш суворого запобіжного заходу, ніж взяття під варту, не забезпечить його належну процесуальну поведінку.

При розгляді клопотання слідчим суддею також враховано всі обставини, визначені в ст.178 КПК України, в тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винним у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, вік та стан здоров`я підозрюваного.

Вивченням особи підозрюваного ОСОБА_4 встановлено, що останній має постійне місце реєстрації та проживання; проживає разом з неповнолітнім сином, який після розлучення перебуває на його утриманні, ОСОБА_4 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Зважаючи на наведене вище, за наслідками встановлених обставин за результатами розгляду клопотання, враховуючи особу підозрюваного ОСОБА_4 , стан його здоров`я, наявність постійного місця реєстрації та проживання, відсутність судимостей, беручи до уваги недоведення прокурором недостатності застосування більш м`якого запобіжного заходу, відсутність належного обґрунтування підстав для втручання у право ОСОБА_4 на свободу шляхом застосування запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, а також те, що Європейський суд з прав людини та ст. 9 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права зазначають, що існує презумпція на користь звільнення особи з-під варти, тобто, утримання під вартою осіб, які чекають судового розгляду, не повинно бути загальним правилом і, коли відсутні конкретні дані, які б дозволяли дійти ґрунтованого висновку, що особа з великою ймовірністю вчинить дії, передбачені ст.177 КПК України, слід вважати, що такі ризики взагалі відсутні, або є настільки мінімальними, що не дають виключних підстав для застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя приходить до висновку, що у відповідності до ч.4 ст.194 КПК України щодо підозрюваного слід обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту, оскільки саме цей запобіжний захід забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та попередить вчинення ним дій, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

При цьому, слідчий суддя зазначає, що сам по собі факт підозри ОСОБА_4 у вчиненні тяжкого злочину не є достатньою підставою для застосування до нього найбільш суворого виняткового запобіжного заходу. Слідчий суддя враховує, що твердження прокурора про тяжкість вчиненого злочину, не є достатнім для обрання відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Так, у справі «Мамедова проти Росії» 7064/05 від 01.06.2006, Європейський суд з прав людини, вказав на недостатність посилань на тяжкість злочину та ймовірне покарання, так як суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, але потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Розглядаючи клопотання, слідчий суддя враховує і те, що за змістом ст.176 КПК України заборона застосування щодо підозрюваного ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу відсутня.

Отже, на підставі викладеного, слідчий суддя вважає, що у даному кримінальному провадженні, з урахуванням вищевикладеного, встановленому слідчим суддею ризику, передбаченому ч.1 ст.177 КПК України, можливо дієво запобігти шляхом застосування іншого запобіжного заходу, який не є виключним за своєю суворістю.

Відповідно ч.ч.1, 2 ст.181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

За таких умов слідчий суддя вважає, що можливе застосування до підозрюваного ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, а саме: цілодобового домашнього арешту.

У п.104 рішення ЄСПЛ у справі «Бузаджі проти Республіки Молдова» від 05.07.2016 зазначено, що домашній арешт з огляду на його рівень і напруженість вважається позбавленням свободи у розумінні статті 5 Конвенції. Цей спосіб позбавлення свободи вимагає існування відповідних і належних підстав, як і тримання під вартою під час досудового слідства. Він уточнив, що поняття «рівень» і «напруженість» у його практиці, як критерії застосовності статті 5 Конвенції, стосується тільки рівня обмеження свободи пересування, а не відмінностей за рівнем комфорту або у внутрішньому режимі у різних місцях позбавлення волі. Тому Суд застосовує ті самі критерії щодо позбавлення свободи незалежно від місця тримання заявника під вартою ( 104, 113, 114 рішення ЄСПЛ у справі «Бузаджі проти Республіки Молдова» від 05.07.2016 та п. 212 рішення у справі Развозжаєв проти Росії та України та Удальцов проти Росії від 19.11.2019.

Таким чином, з урахуванням обставин, що встановлені у ході розгляду клопотання слідчий суддя вважає, що застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту цілодобово буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання існуючому ризику та буде пропорційним, співмірним та таким, що не становитиме надмірний тягар, не суперечитиме КПК України, оскільки саме цей запобіжний захід дасть можливість уникнути настання існуючого ризику та забезпечить виконання покладених на підозрюваного ОСОБА_4 процесуальних обов`язків.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя вважає за необхідне застосувати щодо ОСОБА_4 запобіжний захід у виді домашнього арешту, за адресою по місцю проживання: АДРЕСА_1 , шляхом заборони залишати житло цілодобово.

Згідно з ч. 6 ст. 181 КПК України строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців (ч. 7 ст. 194 КПК України).

Оскільки ОСОБА_4 повідомлено про підозру 20.12.2023, то з урахуванням положень ст.219 КПК України, строк дії ухвали про тримання під домашнім арештом, а також виконання обов`язків належить визначити по 19.02.2024.

Керуючись ст.ст.177, 178, 183, 193, 194, 196, 197, 372, 395 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання заступника начальника - начальника слідчого відділення відділення поліції №2 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_6 , погоджене начальником Великоберезнянського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб - відмовити.

Застосувати щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту без застосування електронних засобів контролю, заборонивши йому цілодобово залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на строк 60 днів, тобто по 19.02.2024.

На цей же строк покласти на підозрюваного ОСОБА_4 передбачені ч.5 ст.194 КПК України обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора або суду за кожною вимогою;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

4) утримуватися від спілкування зі свідками та іншими підозрюваними в даному кримінальному провадженні;

5) здати на зберігання в органи ДМС України свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії ухвали, запобіжного заходу та покладених на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язків визначити по 19.02.2024.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід.

Копію ухвали для забезпечення контролю виконання надіслати до відділення поліції №2 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1