УХВАЛА

31 січня 2024 року

м. Київ

справа № 344/12022/18

провадження № 13-92кс23

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ,

перевірила наявність підстав для передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду (далі - Велика Палата) матеріалів провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_20 , який діє в інтересах засудженої ОСОБА_21 , на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 вересня 2022 року і ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 18 липня 2023 року та касаційною скаргою прокурора на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 18 липня 2023 року щодо ОСОБА_21 , і

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області

від 28 вересня 2022 року, залишеним без змін ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 18 липня 2023 року, ОСОБА_21 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 190 Кримінального кодексу України (далі - КК України), та призначено покарання за ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі на строк один рік; за ч. 3 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_21 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

Вказану вище ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 18 липня 2023 року оскаржено в касаційному порядку захисником засудженої ОСОБА_21 - адвокатом ОСОБА_20 та прокурором, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції.

У своїй касаційній скарзі прокурор наголошує, що судом при призначенні покарання ОСОБА_21 не враховано даних про особу та характер вчинюваних нею дій, що призвело до м`якості призначеного покарання. Та зауважує, що незважаючи на його клопотання, апеляційний суд не дослідив докази повторно.

Доводи касаційної скарги захисника фактично зводяться до того, що докази у справі є недопустимими через порушення органом досудового розслідування кримінального процесуального закону, відсутність повноважень прокурорів, слідчих, працівників оперативних підрозділів. Захисник зазначає, що в ході апеляційного розгляду прокурор надав незасвідчені копії постанов про призначення слідчих (групи слідчих) від 28 жовтня 2014 року, 14 квітня 2015 року, 03 січня

2016 року, 06 червня 2018 року, 11 квітня 2018 року, 03 липня 2018 року у кримінальному провадженні №0003394 від 28 жовтня 2014 року, які не є ідентичними наявним у справі їх оригіналам.

Мотиви передачі кримінального провадження на розгляд Великої Палати Верховного Суду

Ухвалою від 27 листопада 2023 року колегія суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (далі - колегія суддів, Суд, Касаційний кримінальний суд) передала кримінальне провадження щодо ОСОБА_21 на розгляд Великої Палати з підстави, передбаченої ч. 5 ст. 4341 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), оскільки, на переконання колегії суддів, матеріали провадження містять виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики.

Як зазначає колегія суддів, в ході розгляду цього кримінального провадження перед Судом постало питання про те, чи може суд касаційної інстанції всупереч висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду, викладеному в постанові Верховного Суду від 04 жовтня 2021 року (справа N? 724/86/20), застосувати позицію Великої Палати, яка міститься у постанові від 31 серпня 2022 року (справа N? 756/10060/17), до ситуації, пов`язаної із визнанням доказів недопустимими через невідповідність копій постанов про призначення слідчого (групи слідчих) їх оригіналам.

В ухвалі колегія суддів, аналізуючи зміст вищенаведених постанов, зазначила про те, що висновки Об`єднаної палати Верховного Суду не узгоджуються та є протилежними висновкам Великої Палати Верховного Суду.

На думку колегії суддів, правовий висновок Великої Палати сформульований досить вузько і безпосередньо стосується оцінки допустимості судової експертизи, призначеної неуповноваженою особою, у зв`язку з чим виникло питання про можливість його застосування в судовій практиці в аспекті наведеного вище питання.

Враховуючи зазначене, з метою забезпечення розвитку права й формування єдиної правозастосовної практики, колегія суддів дійшла висновку про необхідність передачі кримінального провадження щодо ОСОБА_21 на розгляд Великої Палати.

Позиція Великої Палати

Відповідно до ч. 6 ст. 4342 КПК України Велика Палата має перевірити підстави для передачі кримінального провадження на її розгляд.

За змістом положень ч. 5 ст. 4341 КПК України Суд наділений правом передати кримінальне провадження на розгляд Великої Палати, якщо дійде висновку про те, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики.

Відповідно до ч. 4 ст. 4342 КПК України ухвала про передачу кримінального провадження на розгляд Великої Палати має бути належним чином умотивована.

Як раніше вже неодноразово наголошувалось у рішеннях Великої Палати, виключну правову проблему належить оцінювати з урахуванням кількісного та якісного критеріїв. З огляду саме на ці критерії має бути підтверджено той факт, що проблема наявна не в одному конкретному провадженні, але й існує в інших, або вона може виникнути з урахуванням позиції, щодо якої постає питання юридичної невизначеності.

Виключна правова проблема може полягати в недостатньому законодавчому врегулюванні правовідносин, у відсутності сталої судової практики, тривалому існуванні колізій у застосуванні норм права і неусуненні розбіжностей. За своєю правовою природою така проблема має зачіпати фундаментальні права та свободи особи.

Отже, передаючи справу на розгляд Великої Палати, колегія суддів повинна обґрунтувати факт наявності виключної правової проблеми, тобто відсутність, суперечливість, неповноту, невизначеність та/або неефективність правового регулювання охоронюваних прав, свобод та інтересів, у тому числі внаслідок неоднакової судової практики.

Перевіривши наведені колегією суддів доводи щодо наявності виключної правової проблеми, Велика Палата дійшла висновку про відсутність підстав для передачі кримінального провадження на її розгляд.

В ухвалі Касаційного кримінального суду не сформульовано, у чому саме полягає виключність правової проблеми з огляду на її якісний та кількісний критерії, а також не наведено обґрунтування неможливості вирішення зазначеного питання колегією суддів під час касаційного розгляду з урахуванням положень ст. 433 КПК України.

Запропонований Великою Палатою у постанові від 31 серпня 2022 року (справа № 756/10060/17) підхід застосовували у своїх рішеннях й інші палати Касаційного кримінального суду, зокрема, у рішеннях наведених, як приклад, і самою колегією суддів Третьої судової палати в ухвалі від 27 листопада 2023 року, зокрема, у постановах від 27 жовтня 2022 року у справі № 274/2839/18, від 09 листопада 2022 року у справі № 761/31918/14-к, від 01 листопада 2022 року у справі № 344/2995/15-к, від 23 січня 2023 року у справі № 442/2909/15-к.

Окрім того, висновок, якого дійшла Велика Палата у постанові

від 31 серпня 2022 року в межах розгляду справи № 756/10060/17, не суперечить висновку, який зробила Об`єднана палата Касаційного кримінального суду у постанові від 04 жовтня 2021 року (справа № 724/86/20), оскільки питання допустимості доказів, зібраних під час досудового розслідування, виходили з різних підстав та обставин справ, які не можна вважати аналогічними.

Зокрема, і обставини, які були предметом розгляду та оцінки у постанові Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 09 березня 2023 року у справі № 761/42548/17, на яку посилається колегія суддів в ухвалі від 27 листопада

2023 року, не релевантні до спірних правовідносин.

Щодо думки колегій суддів Третьої судової палати про те, що вказаний вище висновок Великої Палати, викладений у постанові від 31 серпня 2022 року (справа № 756/10060/17), сформульований досить вузько і безпосередньо стосується оцінки допустимості судової експертизи, призначеної неуповноваженою особою, слід зазначити наступне.

Як вже неодноразово зазначалось, висновок щодо застосування норми права - це не завжди чітко сформульований висновок у судовому рішенні Касаційного кримінального суду у формі постанови, у тому числі із заголовком «Висновок», це також правове обґрунтування одного чи кількох доводів касаційної скарги сторони кримінального провадження, викладене в судовому рішенні як у формі постанови, так і ухвали, за змістом якого цілком зрозумілою є правова позиція колегії суддів щодо застосування конкретної норми матеріального чи процесуального права.

Прохання Касаційного кримінального суду про уточнення висновку, викладеного в раніше прийнятому рішенні Великої Палати, шляхом можливості його застосування до ситуації, пов`язаної із питанням визнання доказів недопустимими через невідповідність копій постанов про призначення слідчого (групи слідчих) їх оригіналам не корелюється з положеннями ст. 4341 КПК України.

Разом із цим саме Касаційний кримінальний суд своїми рішеннями формує судову практику з метою її єдності та сталості.

Отже, передаючи провадження на розгляд Великої Палати, Касаційний кримінальний суд не продемонстрував різних підходів до правозастосування з посиланням на суперечливу судову практику. Між тим сама собою незгода колегії суддів зі сформованою позицією щодо тлумачення певних норм права не свідчить про наявність виключної правової проблеми і не може слугувати підставою для передачі провадження на розгляд Великої Палати.

З огляду на викладене кримінальне провадження, відповідно до ч. 6 ст. 4342 КПК України, підлягає поверненню колегії суддів для подальшого розгляду в межах її повноважень, відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись статтями 4341, 4342 КПК України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:

Кримінальне провадження за касаційною скаргою захисника засудженої ОСОБА_21 - адвоката ОСОБА_20 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 вересня

2022 року і ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 18 липня 2023 року та касаційною скаргою прокурора на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 18 липня 2023 року щодо ОСОБА_21 повернути колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду для подальшого розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_11

ОСОБА_3 ОСОБА_12

ОСОБА_4 ОСОБА_13

ОСОБА_5 ОСОБА_14

ОСОБА_6 ОСОБА_15

ОСОБА_7 ОСОБА_16

ОСОБА_8 ОСОБА_17

ОСОБА_9 ОСОБА_18

ОСОБА_10 ОСОБА_22