Справа № 136/486/23
провадження №1-кп/136/30/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2023 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду м. Липовець, обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000093 від 01.03.2023, про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Липовець, Липовецького р-ну, Вінницької обл., що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, не працює, з префесійно технічною освітою, одруженого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

з боку обвинувачення прокурора ОСОБА_4 ,

з боку захисту обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

Згідно обвинувального акту ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що у зв`язку з оголошенням Указом Президента України №69-2022 від 24.02.2022 загальної мобілізації та призовом на військову службу у Збройні Сили України, 17.02.2023 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де пройшов медичний огляд та відповідно до довідки військово-лікарської комісії від 22.02.2023 №16/436 визнаний придатним до несення військової служби. В подальшому, ОСОБА_5 , перебуваючи 24.02.2023 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 у АДРЕСА_2 , будучи належним чином у встановленому законом порядку повідомленим працівниками вищевказаного центру про призов на військову службу під час загальної мобілізації, а також про наслідки відмови бути призваним та проходити військову службу під час мобілізації оголошеної Указом Президента України № 69-2022 від 24.02.2022, достовірно знаючи, що відповідно до Указу Президента України № 64-2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану на території України», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, з метою ухилення від призову за мобілізацією, без поважних причин, діючи умисно, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. ст. 1, 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ, ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-ХІІ, Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 № 69-2022, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, відмовився від проходження військової служби, подавши письмову заяву начальнику ІНФОРМАЦІЯ_2 і за таких обставин ухилився від призову на військову службу під час мобілізації.

Такі умисні дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ст. 336 КК України, як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненому інкримінованому йому кримінальному правопорушенні фактично не визнав, показавши, що прийшов із сумкою на відправку. в військоматі сказали йому, що якщо він боїться, то може написати заяву про відмову, а також говорили, що він не підходить, бо ніде не служив. Він, ОСОБА_3 , говорив, що хоче воювати, але не може, бо має слабі ноги, які застудив 6 років назад і тепер погано ходить, а лікарі на його зауваження не звернули уваги. він очікував автобуса на відправку з 07 год. до 10.00 і питав, коли вже буде відправка, був випивший, а потім на пропозицію працівників вйськомату написав заяву.

За правилами ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. За змістом ст. 91 КПК України в кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення). Відповідно до ч. 2 ст. 91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. Згідно з положеннями ст. 92 КПК України в кримінальному провадженні обов`язок доказування покладено на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засад змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення. Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (ст. 94 КПК України).

Фактично ОСОБА_3 , згідно висунутого обвинувачення обвинувачується в тому, 24.02.2023 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 у АДРЕСА_2 , будучи належним чином у встановленому законом порядку повідомленим працівниками вищевказаного центру про призов на військову службу під час загальної мобілізації, а також про наслідки відмови бути призваним та проходити військову службу під час мобілізації ухилився від призову на військову службу під час мобілізації.відмовився від проходження військової служби, подавши письмову заяву начальнику ІНФОРМАЦІЯ_2 і за таких обставин ухилився від призову на військову службу під час мобілізації.

В той же час жодних доказів, окрім власноруч написаної 24.02.2023 заяви ОСОБА_3 , в якій він зазначив, що відмовляється від проходження військової служби по мобілізації та підтвердив, що йому роз"яснено норми Кримінального Кодексу України про відповідальність за ухилення від військового обов"язку, зазнчивши що розуміє наслідки поданої заяви та своїх дій суду не надано а.с.п 30.

А надані докази взагалі спростовують висунуте обвинувачення.

Так, згідно витягу з наказу від 23.02.2023 № 129 начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (з адміністративного - господарської діяльності № 129 від 23.02.2023 наказано : "призвати та направити для проходження військової служби іх числа військовозобов"язаних та резервістів відповідно до поіменного списку, які призвані і відправлені в складі команди А НОМЕР_1 (додаток 1). а.с.п. 41.

Згідно поіменного списку від 23.02.2023 під номером 2 міститься ОСОБА_3 за номером НОМЕР_2 , номер особової справи НОМЕР_3 в відмітках значиться "п"яний" а.с.п. 40.

Згідно копії повістки, яку отримав ОСОБА_3 20.02.2023 , його було викликано на 23.02.2023 року а.с.п.33.

Тобто, згідно наданих доказів ОСОБА_3 міг уникнути чи відмовлятись від відправки до Збройних сил України саме 23.02.2023, а не 24.02.2023, оскільки доказів, що його на даний день викликали чи включали до якоїсь команди на відправку суду не надано.

А саме по собі подання 24.02.2023 заяви ОСОБА_3 не може свідчити про якісь його дії, щодо уникнення від відправки до лав Збройних сил України 24.02.2023, оскільки жодних доказів, що він був включений до якоїсь команди 24.02.2023 і мав бути відправлений до лав Збройних сил України 24.02.2023 суду не надано. А саме по собі подання такої заяви самостійно не може створювати об"єктивну сторону кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України без вчинення реальних дій, щодо уникнення чи відмови від відправки до Збройних сил України. Взагалі законність чи доцільність виклику незрозумілим чином ОСОБА_3 до 2 відділу ВРТЦК та СП

Показання свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вказаних обставин не спростовують, оскільки фактично стосуються обставин його відвідин 2 відділу ВРТЦК та СП 23.02.2023 та обставин написання ним заяви 24.02.2023 і відомостей, що він 23.02.2023 відмовлявся сідати в автобус чи якимось чином уникав відправки до лав Збройних сил України не містять.

Суд вважає недоведеною винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації і вважає за необхідне його виправдати, оскільки недоведено, що ОСОБА_3 24.02.2023 вчинено кримінальне правопорушення в якому він обвинувачується, а самостійно змінювати формулювання висунутого особі обвинувачення не наділений повноваженнями, оскільки в даному разі буде перебирати на себе функції сторони обвинувачення.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Речові докази та процесуальні витрати відсутні.

У кримінальному провадженні не застосовувались заходи забезпечення.

Запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 не обирався.

Керуючись ст. 336 КК України, ст.ст. 368, 373, 374, 395, 532 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Виправдати ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга може бути подана на вирок протягом 30-ти днів із дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому/ній та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення, а учаснику провадження, який не був присутнім у судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_8