Справа №751/469/24
Провадження №1-кс/751/179/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2024 р. місто Чернігів

Слідчий суддя Новозаводського районного суду міста Чернігова ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання начальника відділу міжнародно-правового співробітництва Чернігівської обласної прокурати ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання та покладених обов`язків для забезпечення видачі до іноземної держави стосовно ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , який розшукується НЦБ Інтерполу в Російській Федерації -

за участі сторін кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,

особа, відносно якої внесено клопотання ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

І. Суть клопотання.

Начальник відділу міжнародно-правового співробітництва Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання та покладених на громадянина Російської Федерації ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ) обов`язків строком на 2 місяці до вирішення Офісом Генерального прокурора питання про його видачу та фактичну передачу до Російської Федерації.

Клопотання обґрунтоване тим, що слідчим відділом лінійного управління Міністерства внутрішніх справ російської федерації в аеропорту Шереметьєво здійснюється досудове розслідування у кримінальній справі № 5000060 за обвинуваченням ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочину, передбаченого пунктом «в» частини 2 статті 229.1 КК Російської Федерації. Стосовно ОСОБА_4 21.03.2018 р. винесено постанову про притягнення його в якості обвинуваченого за вчинення зазначеного злочину. Проте, ОСОБА_4 втік від органів досудового розслідування, у зв`язку з чим 14.07.2020 р. його оголошено у міжнародний розшук.

Рішенням Хімкинського міського суду Московської області Російської Федерації від 16.07.2020 р. обвинуваченому ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Працівниками відділу кримінальної поліції ЧРУП ГУНП в Чернігівській області, в порядку ст.ст.208,582 КПК України, 08.11.2021 р. о 09 годині 30 хвилин розшукуваного ОСОБА_4 затримано.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Чернігова від 10.10.2021 р. до ОСОБА_4 застосовано тимчасовий арешт на 40 діб, а саме до 17.12.2021 р., до отримання запиту про його видачу від компетентних органів Російської Федерації, з утриманням ОСОБА_4 в Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор».

До Офісу Генерального прокурора надійшов запит компетентних органів Російської Федерації про видачу ОСОБА_4 для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення інкримінованого йому злочину.

Інкриміноване ОСОБА_4 діяння за законодавством України відповідає кримінальному правопорушенню, передбаченому ч.1 ст.305 КК України, яке є тяжким злочином.

Передбачений ст.49 КК України строк давності притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за вчинений злочин не минув.

Офісом Генерального прокурора 06.12.2021 р. Чернігівській обласній прокуратурі доручено проведення екстрадиційної перевірки обставин, що можуть перешкоджати видачі ОСОБА_4 , в порядку ст.587 КПК України, а також звернутися до суду із клопотанням про застосування до нього екстрадиційного арешту.

06.06.2022 р. обласною прокуратурою до Офісу Генерального прокурора надіслано матеріали екстрадиційної перевірки разом з висновком, але рішення наразі не прийнято.

Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 07.07.2023 р. до ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Строк дії обраного стосовно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання та покладених на нього обов`язків неодноразово продовжувався слідчими суддями Новозаводського районного суду міста Чернігова.

Враховуючи, що Офісу Генерального прокурора в умовах воєнного стану, відповідно до ч.ч.1,3 ст.590, ч.2 ст.593 КПК України, необхідний час для прийняття рішення про видачу особи (екстрадицію) або відмову у видачі (екстрадиції), врученні такого рішення особі та можливого оскарження його до суду, а також для фактичної передачі іноземній державі, то виникла необхідність у продовженні строку запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

ІІ. Пояснення сторін кримінального провадження.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити.

ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання, вказуючи на недоцільність продовження ініційованого прокурором запобіжного заходу та відповідних обов`язків. Узагальнений зміст заперечень зводився до наявності в нього міцних соціальних зв`язків за місцем проживання та виключно позитивних характеризуючих відомостей.

ІІІ. Процедура та оцінка слідчого судді.

В судовому засіданні встановлено, що продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання обумовлено необхідністю вирішення Офісом Генерального прокурора питання про видачу ОСОБА_4 та фактичну передачу до Російської Федерації.

Відповідно до ч.2 ст.587 КПК України екстрадиційна перевірка здійснюється протягом шістдесяти днів. Цей строк може бути продовжено відповідним центральним органом України.

Слідчий суддя звертає увагу, що в конкретному випадку матеріали екстрадиційної перевірки разом з висновком були надіслані до Офісу Генерального прокурора 06.06.2022 року, однак рішення про видачу особи (екстрадицію) або відмову у видачі (екстрадиції) іноземній державі не прийнято.

Згідно ст.179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені ст.194 цього Кодексу.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що обраний стосовно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання є безстроковим і, відповідно, дія цього запобіжного заходу може припинитись лише внаслідок зміни на інший або його скасування, а відтак в задоволенні клопотання прокурора в цій частині необхідно відмовити з підстав його необґрунтованості.

Відповідно до ч.4 ст.584 КПК України, при вирішенні питання про застосування екстрадиційного арешту слідчий суддя керується положеннями цього Кодексу та міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, тобто при винесенні ухвали про застосування екстрадиційного арешту слідчий суддя повинен дотримуватися норм КПК України, міжнародно-правових актів, Європейської конвенції про видачу правопорушників, 1957 року, Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року.

Згідно ч.1 ст.122 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

В свою чергу, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації Верховною Радою України 01.12.2022 р. був прийнятий Закон України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року». Цей Закон набрав чинності 23 грудня 2022 року і ним передбачено зупинення дії зазначеної Конвенції, 1993 року, та Протоколу до неї, 1997 року, у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь.

Таке зупинення означає, що дія Конвенції, 1993 року, та Протоколу до неї, 1997 року, не застосовуватиметься у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь щодо будь-яких документів, які видані, посвідчені у вказаних країнах, незалежно від дати їх видачі, посвідчення, а також не здійснюватиметься співробітництво судів та інших компетентних органів України з відповідними органами Російської Федерації і Республіки Білорусь з питань надання правової (судової) допомоги у цивільних і кримінальних справах та екстрадиції на підставі Конвенції, у тому числі, безпосередні зносини установ юстиції відповідно до Протоколу до неї.

Отже, всі документи, які видані Російською Федерацією, незалежно від дати їх видачі, стосовно екстрадиції ОСОБА_4 , на теперішній час не можуть бути застосовані, у зв`язку з чим будь-які підстави для задоволення клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, відсутні.

Посилання прокурора на положення п.f ч.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод як на підставу є не релевантними, оскільки в конкретному випадку між Україною та Російською Федерацією відсутнє співробітництво судів та інших компетентних органів з питань надання правової (судової) допомоги у цивільних і кримінальних справах та екстрадиції на підставі Конвенції.

Суд враховує, що застосований до ОСОБА_4 запобіжний захід є найбільш м`яким, однак визначальним в конкретному випадку є його тривалість та доцільність. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 18.02.2010 р. у справі «Нікіфоренко проти України» констатував, що порушенням ст.2 Протоколу № 4 до Конвенції є тривалість застосування до заявника підписки про невиїзд.

Натомість, в конкретному випадку, з огляду на об`єктиву неможливість проведення екстрадиції ОСОБА_4 , відсутня законна переслідувана мета у продовженні запобіжного заходу. Контроль за його подальшою поведінкою може бути реалізований без застосування запобіжних заходів.

Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, для забезпечення видачі до іноземної держави стосовно ОСОБА_4 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.176,177,181,194,376,584,585 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, стосовно ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ) відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий cуддя ОСОБА_1