Вирок

Іменем України

19.10.2023 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

з участю секретаря судових засідань: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження №0000465 від 01.08.2022 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.03.2021 року за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі, звільненого 01.04.2022 року з місць позбавлення волі у зв`язку із закінченням строку відбуття покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

31.07.2022 року близько 16.30 год. ОСОБА_4 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив, з метою власного збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, діючи повторно та в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу, за адресою: АДРЕСА_2 , таємно викрав акумулятор марки PVC Swing 48v10.6Ah вартістю 5500 гривень, контролер 48v/13A із гравіруванням компанії «Veloraketa» вартістю 600 гривень, сумку із логотипом компанії «Veloraketa», чорного кольору вартістю 600 гривень, які були прикріплені до рами велосипеда, що належали потерпілому ОСОБА_5 , чим завдав матеріальної шкоди останньому на загальну суму 6700 гривень.

Таким чином, ОСОБА_4 скоїв таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, в умовах воєнного стану, тобто злочин, передбачений ч.4 ст.185 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, визнав повністю, надав детальні показання про мотиви та обставини вчинення злочину. Вказав, що в липні 2022 року, ймовірно 31 числа, точної дати не пам`ятає, але в денний час доби, він йшов по вул. Тролейбусна у м. Львові, де побачив припаркований велосипед з електрообладнанням, яке було марковане написом «Veloraketa». Раптово у нього виник умисел викрасти електрообладнання велосипеда з метою його подальшого продажу. З цією метою він скористався наявним у нього брелком-ножем, яким перерізав лямки (хомутики) та зняв прикріплене до рами велосипеда обладнання. Усі демонтовані пристрої поскладав у сумку, яку теж від`єднав від велосипеда, та з викраденим пішов в напрямку вул. Рубчака, на якій сів у маршрутне таксі №133 і поїхав додому. Викрадені пристрої зберігав вдома у кульку і підшуковував варіанти їх продажу. Однак, в подальшому, у зв`язку з викриттям його у вчинені злочину, добровільно видав працівникам поліції усе викрадене майно. Про вчинене шкодує, розуміє, що зробив неправильно, у скоєному кається, просив суворо не карати.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 пояснив, що в один із днів літа 2022 року, наскільки пригадує 31 липня, він працював кур`єром, це був його перший робочий день. У роботі використовував власний велосипед марки Benetti, який оснащений велообладнанням марки «Veloraketa», а саме: акумулятором, контролером, акселератором, мотор-колесом. Близько 16.00 год. він прибув до ресторану «Династія» поблизу перехрестя вулиць Тролейбусна і Рубчака у м. Львові, де запаркував свій велотранспорт. У приміщенні ресторану, в якому проходив стажування, перебував близько 35-40 хв. Коли вийшов на вулицю, то побачив, що на велосипеді відсутнє електрообладнання, окрім мотор-колеса, для зняття якого необхідно багато часу і зусиль. Тому викликав на місце події поліцію. Через кілька днів йому зателефонував слідчий і сказав прийти та забрати викрадені речі. У зв`язку з поверненням викраденого матеріальних претензій до обвинуваченого не має.

Крім повного визнання винуватості, вина ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, повністю підтверджується також безпосередньо дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, а саме:

-протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення або таке, що готується від 31.07.2022 року, відповідно до якого ОСОБА_5 просить вжити заходів до невідомої особи, яка 31.07.2022 року в період часу з 15.00 год. до 17.00 год. по вул. Рубчака у м. Львові, біля ресторану «Династія», таємно, шляхом вільного доступу, викрала з його велосипеда чорного кольору марки «Benetti» акумулятор PVC Swing вартість 5500 грн., контролер 36-48 В вартістю 600 грн., сумку до акумулятора чорного кольору трикутної форми марки «Велоракета» вартістю 600 грн.;

-рахунком-фактурою №6985 від 10.05.2022 року, згідно якої ОСОБА_5 придбано у ФОП ОСОБА_6 акумулятор PVC Swing прямокутний вартістю 5500 грн., контролер 36-48 В 13А Велоракета вартістю 600 грн., сумку Велоракета трикутну карбон вартістю 600 грн.;

-протоколом огляду місця події від 06.08.2022 року з доданою фототаблицею, відповідно до якого у м. Львові по вул. Генерала Чупринки, 65 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , видав акумулятор марки «Veloraketa» Swing 48v10.6Аh, на якому знаходиться червоний скотч, та контролер із гравіруванням компанії, які знаходилися у сумці з логотипом компанії «Veloraketa», як пояснив останній, вказані речі він викрав 31.07.2022 року по вул. Тролейбусна, 3 у м. Львові біля ресторану «Династія»;

-заявою від 06.08.2022 року, якою ОСОБА_4 добровільно видав працівникам поліції викрадені речі, а саме: акумулятор марки «Veloraketa» Swing 48v10.6Аh, на якому знаходиться червоний скотч, та контролер із гравіруванням компанії, які знаходилися у сумці з логотипом компанії «Veloraketa»;

-постановою слідчого ВРЗЗС СВ ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_7 від 06.08.2022 року, якою видані ОСОБА_4 речі, а саме: акумулятор марки «Veloraketa» 48v10.6Аh Swing 5300, на якому знаходиться скотч червоного кольору, контролер 48v/13А із гравіруванням компанії «Veloraketa» та сумку із логотипом компанії «Veloraketa» визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000465 від 01.08.2022 року;

-протоколом огляду відео від 08.08.2023 року, відповідно до якого оглянуто відеозаписи з камер відеоспостереженя за адресою: АДРЕСА_3 та на яких зафіксовано рух ОСОБА_4 31.07.2022 року із викраденим майном;

- протоколом огляду відео від 08.08.2023 року, відповідно до якого оглянуто відеозаписи з камер відеоспостереженя за адресою: м. Львів, вул. Тролейбусна, 3 та на яких зафіксовано рух ОСОБА_4 31.07.2022 року поблизу ресторану «Династія»;

-протоколом проведення слідчого експерименту з підозрюваним від 17.08.2022 року, з якого слідує, що ОСОБА_4 на місці скоєння злочину розказав і показав, як він 31.07.2022 року демонтовував електрообладнання «Veloraketa» з велосипеду у м. Львові по вул. Тролейбусна, 3.

Оцінюючи здобуті у кримінальному провадженні та безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, суд зазначає, що вищевикладені докази встановлюють факти, які мають значення для кримінального провадження, підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню в даному кримінальному провадженні, та отримані у порядку, встановленому КПК України.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні від 21.10.2011 року у справі «Коробова проти України», відповідно до якої при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», який ґрунтується на достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновках.

Дослідженими доказами, на переконання суду, вина ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, доведена повністю. Дані докази є допустимими, належними та достатніми для висновку про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому діяння. Такі є взаємопов`язаними та несуперечливими, адже пояснення, викладені ОСОБА_4 , про обставини вчинення ним крадіжки узгоджуються із показаннями потерпілого, більш того, видане ОСОБА_4 майно дійсно є тим майном, яке викрадене 31.07.2022 року та належало потерпілому ОСОБА_5 . Також згідно протоколів огляду відеофайлів, вилучених з камер відеоспостереження за місцем вчинення злочину, підтверджується, що ОСОБА_4 дійсно перебував на місці скоєння злочину і при відході з місця крадіжки пересувався із викраденим майном. За наведених обставин жодних сумнівів у доведеності вини ОСОБА_4 у суду немає.

Суд з`ясував, що обставини справи ніким із учасників судового провадження не оспорюються і кожен з них правильно розуміє зміст цих обставин. Суд також впевнився у добровільності їх позиції та роз`яснив їм процесуальні наслідки зазначених дій, передбачені ч.2 ст.394 КПК України. З урахуванням думки всіх учасників процесу та на підставі ч.3 ст.349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, у зв`язку з чим за наполяганням сторін кримінального провадження, в тому числі обвинуваченого, було обмежено судовий розгляд допитом обвинуваченого, потерпілого та дослідженням письмових доказів, характеризуючих даних на особу обвинуваченого та матеріалів про речові докази у справі.

Отже, суд вважає доведеним факт скоєння ОСОБА_4 таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненої повторно, в умовах воєнного стану, тобто злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

За встановлених обставин дії ОСОБА_4 підлягають кваліфікації саме за ч.4 ст.185 КК України, адже крадіжка вчинена в умовах воєнного стану, запровадженого в Україні з 24.02.2022 року Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 року, та повторно, оскільки ОСОБА_4 має непогашену судимість за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.03.2021 року, яким він був засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно із ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

З огляду на викладене при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує тяжкість вчиненого ним злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, який з урахуванням положень ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, корисливий мотив вчинення суспільно небезпечного діяння, а саме бажання наживи за чужий рахунок та незаконного збагачення, наявність пом`якшуючої обставини, якою суд визнає щире каяття обвинуваченого, відсутність обтяжуючих покарання обставин, особу ОСОБА_4 , який раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів проти приватної власності, на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, водночас на даний час проходить програму замісної терапії у зв`язку із вживанням наркотичних речовин, нейтрально характеризується за місцем проживання, ніде не працевлаштований, одружений, проте, із дружиною ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає окремо.

Тому, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, характеру і ступеня його суспільної небезпеки, наслідків вчинення суспільно небезпечних дій, розміру спричиненої потерпілому шкоди, ОСОБА_4 слід призначити покарання у виді позбавлення волі. При цьому, з урахуванням повного визнання обвинуваченим своєї вини, даних, які його характеризують, наявності пом`якшуючої покарання обставини, якою суд визнає щире каяття обвинуваченого, повернення викраденого майна, у зв`язку з чим потерпілий на даний час не має матеріальних претензій до обвинуваченого, наявності в обвинуваченого матері ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , інваліда третьої групи, таке покарання суд вважає за можливе і доцільне визначити на рівні мінімальної межі, передбаченої санкцією ч.4 ст.185 КК України для даного виду покарання.

Суд вважає неспроможними доводи сторони захисту про наявність підстав для застосування до ОСОБА_4 положень ст.69 КК України та призначення останньому покарання нижче визначеної санкцією ч.4 ст.185 КК України межі для покарання у виді позбавлення волі, адже жодних виняткових обставин, які б давали підстави для ухвалення судом такого рішення немає. При цьому, слід враховувати, що визнання обвинуваченим своєї вини і каяття ним за скоєне не спростовує того факту, що ОСОБА_4 схильний до вчинення кримінальних правопорушень проти приватної власності, за що неодноразово судимий до покарань у виді позбавлення волі. Зокрема, обвинувачений востаннє судимий вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.03.2021 року за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі і після звільнення 01.04.2022 року з місць позбавлення волі у зв`язку із закінченням строку відбуття покарання 31.07.2022 року знову вчинив новий умисний корисливий злочин проти власності. Наведене свідчить про те, що ОСОБА_4 в дійсності на шлях виправлення не став, злочинного промислу не покинув. При цьому, ОСОБА_4 заходів до працевлаштування не вживає, проходить замісну терапію, що свідчить про вживання ним наркотичних речовин. Наведене не дає підстав суду для застосування до ОСОБА_4 при призначенні останньому покарання положень ст.69 КК України.

ОСОБА_4 з 25.07.2023 року та по даний час перебуває під вартою.

Цивільний позов у кримінальному провадженні потерпілим не заявлявся.

Долю речових доказів слід визначити у порядку, передбаченому ст.100 КПК України.

У справі наявні підстави для застосування правових приписів ст.174 КПК України, оскільки під час досудового розслідування на майно, визнане речовими доказами, накладався арешт.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.349, 368-371, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з 25.07.2023 року, тобто з часу його затримання і поміщення під варту.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_4 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Зняти арешт, накладений ухвалою слідчого судді Франківського районного суду м. Львова від 09.08.2022 року на тимчасово вилучене майно, а саме: акумулятор марки «Veloraketa» 48v10.6Аh Swing 5300, на якому знаходиться скотч червоного кольору, контролер 48v/13А із гравіруванням компанії «Veloraketa» та сумку із логотипом компанії «Veloraketa».

Речові докази: 1) акумулятор марки «Veloraketa» 48v10.6Аh Swing 5300, на якому знаходиться скотч червоного кольору, контролер 48v/13А із гравіруванням компанії «Veloraketa» та сумку із логотипом компанії «Veloraketa», які згідно заяви від 10.08.2022 року передані на відповідальне зберігання потерпілого залишити у власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; 2) 2 DVD-R диски із записами з камер відеоспостереження за 31.07.2022 року по адресах у АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Франківський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1