КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

підозрюваної ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 21 вересня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 21.09.2023 задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_9 , погоджене прокурором першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у сфері протидії організованій злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , та застосовано до підозрюваної ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 17.11.2023.

Встановлено строк дії ухвали до 17.11.2023.

У відповідності до Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 876, зобов`язано Службу у справах дітей Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації тимчасово влаштувати дитину ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), яка _____________________________________________________________________________

Справа № 757/42116/23-к Слідчий суддя - ОСОБА_11

Апеляційне провадження № 11-сс/824/6160/2023 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

залишилась без батьківського піклування у відповідності до п. 31 цього Порядку.

Визначено за результатами тимчасового влаштування дитини повідомити письмово прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 та слідчого суддю.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_8 в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого, посилаючись на недоведеність наявності обґрунтованої підозри та наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

20.10.2023 від захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 надійшли доповнення до апеляційної скарги, в яких вона просила скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого, а у разі якщо суд прийде до висновку про необхідність застосування щодо ОСОБА_7 , застосувати запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

У доповненнях захисник навела доводи, аналогічні доводам раніше поданої апеляційної скарги та вказувала на те, що слідчий суддя не врахував доводи сторони захисту про відсутність такого ступеня обґрунтованості підозри, який би дозволяв застосовувати найсуворіший вид запобіжного заходу без права визначення застави.

На переконання апелянта, органом досудового розслідування не доведено, а слідчим суддею не обґрунтовано неможливість застосування до підозрюваної більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні слідчого.

Обґрунтовуючи наявність підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих кримінальних правопорушень, слідчий суддя помилково послався на протоколи проведення НСРД, передбачених ст.ст. 263, 264, 267, 268, 269 КПК України, та протоколи проведення обшуків за місцями проживання підозрюваних, оскільки такі докази відсутні у доданих до клопотання слідчого матеріалах та слідчий суддя їх не оцінював.

Слідчим суддею не враховано те, що у постанові про доручення здійснення досудового розслідування відсутні відомості про доручення Головному слідчому управлінню Національної поліції України здійснення досудового розслідування за ст. 255 КК України, що, на думку захисника, свідчить про відсутність підстав, визначених п. 4 ч. 4 ст. 183 КПК України, не визначати розмір застави.

Крім того, слідчий суддя не обґрунтував наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

ОСОБА_7 не перешкоджала стороні обвинувачення під час проведення обшуку чи її затримання, будь-яких інших дій, які б могли розцінюватися як перешкоджання органу досудового не вчиняла, що спростовує ризики, передбачені п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

З 24.02.2022 підозрювана не змінювала місця свого постійного проживання, не виїжджала за межі країни під жодним приводом та не вчиняла будь-яких дій, які б надавали підстави стверджувати про її намір переховуватися від органу досудового розслідування.

Органом досудового розслідування жодним чином не обґрунтовано наявність ризику незаконного впливу на потерпілих, свідків, інших підозрюваних, експертів у цьому ж кримінальному провадженні, а також не вказано перелік свідків чи потерпілих, на яких ОСОБА_7 могла би вчиняти вплив.

Про відсутність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення свідчить належна процесуальна поведінка підозрюваної, наявність міцних соціальних зв`язків, відсутність відомостей про притягнення до кримінальної чи адміністративної відповідальності та в реєстрі боржників.

Також апелянт зазначала, що ОСОБА_7 утримує та самостійно виховує малолітнього сина, колишній чоловік останньої не підтримує з ними ніяких відносин.

Захисник ОСОБА_8 , яка діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 ,у судове засідання не прибула, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлена належним чином. Про причини неприбуття в судове засідання не повідомила та клопотань про відкладення судового розгляду не подавала.

З урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності захисника ОСОБА_8 , яка не прибула у судове засідання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення підозрюваної ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу з доповненнями та просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги з доповненнями та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга з доповненнями захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України, за процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001673 від 17.07.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 190 КК України.

Згідно даних протоколу затримання, 20.09.2023 о 07 год. 33 хв. ОСОБА_7 затримано на підставі п. 4 ч. 1 ст. 208 КПК України.

20.09.2023 о 07 год. 28 хв. ОСОБА_7 вручено повідомлення про підозру в участі у злочинній організації, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 255 КК України, а також у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайстві), вчиненому повторно, у великих розмірах, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, у складі організованої групи, злочинної організації, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 190 (у редакції до внесення змін на підставі Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо усунення суперечностей у караності кримінальних правопорушень» № 3233-ІХ від 13.07.2023) КК України.

21.09.2023 старший слідчий в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Печерськогорайонного суду міста Києва із клопотанням від 20.09.2023, погодженим прокурором першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у сфері протидії організованій злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , в якому просив застосувати щодо підозрюваної ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під варто на 60 днів, із подальшим утриманням її в ДУ «Київський слідчий ізолятор», без визначення розміру застави.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 21.09.2023 задоволено клопотання слідчого та застосовано до підозрюваної ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 17.11.2023.

Встановлено строк дії ухвали до 17.11.2023.

У відповідності до Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 876, зобов`язано Службу у справах дітей Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації тимчасово влаштувати дитину ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), яка залишилась без батьківського піклування у відповідності до п. 31 цього Порядку.

Визначено за результатами тимчасового влаштування дитини повідомити письмово прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 та слідчого суддю.

З такими висновками погоджується і колегія суддів.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Як убачається з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Застосовуючи щодо підозрюваної ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчим суддею встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні нею кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255 та ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 190 (у редакції до внесення змін на підставі Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо усунення суперечностей у караності кримінальних правопорушень» № 3233-ІХ від 13.07.2023) КК України.

Крім того, слідчим суддею визнано доведеними вказані у клопотанні слідчого ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , його наслідки, характер та обставини інкримінованих їй дій, дані про особу підозрюваної, яка з вищою освітою, розлучена, має на утриманні малолітнього сина - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судима, офіційно не працююча, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим у клопотанні доведено існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме можливості підозрюваної переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити речі та документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілих, свідків, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваної ОСОБА_7 , оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

При цьому, застосувавши до підозрюваної запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до положень п. 4 ч. 4 ст. 183 КПК України не визначив їй розмір застави, оскільки ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 255 КК України.

З наведеного убачається, що слідчим суддею враховано обставини справи в сукупності з даними про особу підозрюваної, які вказують на можливість останньої вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, в зв`язку з чим відносно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який, на думку колегії суддів, в сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваної, тяжкістю інкримінованих їй кримінальних правопорушень та їх наслідками, є обґрунтованим, та підстав для відмови у задоволенні клопотання слідчого або застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів не вбачає.

Викладені в апеляційній скарзі з доповненнями доводи про недоведеність наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255 та ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 190 (у редакції до внесення змін на підставі Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо усунення суперечностей у караності кримінальних правопорушень» № 3233-ІХ від 13.07.2023) КК України, є безпідставними, оскільки слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 зазначених кримінальних правопорушень.

Такий висновок слідчого судді ґрунтується на доданих слідчим до клопотання матеріалах. Останні містять дані, які вказують на причетність підозрюваної до вчинення інкримінованих їй кримінальних правопорушень.

При цьому, слід зазначити, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої, затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, оцінки належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваною конкретних дій, доведеність її винуватості, у тому числі правильність кваліфікації та наявність або відсутність у її діях складу інкримінованих злочинів, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

Сукупність матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваної запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Посилання захисника на недоведеність наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Зважаючи на викладене, а також, враховуючи дані про особу підозрюваної ОСОБА_7 в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризику можливості підозрюваної переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки достатніх стримуючих факторів, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.

При цьому, доводи захисника про належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 , самі по собі не забезпечують впевненості у подальшій належній процесуальній поведінці підозрюваної, у випадку застосування щодо неї запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою.

Оцінюючи наявність ризику незаконно впливати на потерпілих, свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні, колегія суддів виходить із встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України порядку отримання показань від потерпілих, свідків та інших підозрюваних у кримінальному провадженні на різних його етапах, та вважає, що ризик такого впливу зберігається до отримання показань потерпілих, свідків та інших підозрюваних безпосередньо судом під час розгляду справи по суті.

Враховуючи конкретні обставини інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, не виключена ймовірність того, що остання у разі, якщо не буде обмежена у спілкуванні зі потерпілими, свідками та іншими підозрюванини, яким відомі обставини інкримінованого злочину, може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання в суді показів, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді щодо наявності ризику впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки він існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Матеріали судового провадження містять докази про існування інших ризиків неналежної процесуальної поведінки, зокрема можливості ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином чи вчинити інше кримінальне правопорушення, вірогідність настання яких, поряд із ризиками можливості переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерплих, свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні, є досить високою.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_7 раніше не судима, має міцні соціальні зв`язки, перебування на її утримання малолітнього сина, були враховані слідчим суддею під час розгляду клопотання, однак обґрунтовано визнано такими, що не спростовують висновки суду про можливість підозрюваної вчинити дії, передбачені ст. 177 КПК України, та не є достатньою підставою для застосування щодо неї більш м`якого запобіжного заходу.

Доводи апеляційної скарги з доповненнями про те, що слідчим суддею безпідставно не визначено розмір застави при застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є надуманими, оскільки ОСОБА_7 підозрюється, у тому числі, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 255 КК України, а тому, згідно п. 4 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя обґрунтовано не визначив розмір застави у кримінальному провадженні.

При цьому твердження апелянта про відсутність підстав, передбачених п. 4 ч. 4 ст. 183 КПК України, не визначати підозрюваній розмір застави, з посиланням на відсутність відомостей про доручення Головному слідчому управлінню Національної поліції України здійснення досудового розслідування за ст. 255 КК України, колегія судді вважає безпідставними. Такі доводи захисника фактично зведені до оскарження підозри ОСОБА_7 за ст. 255 КК України, та оскарження належності і допустимості доказів, які, на думку апелянта, зібрані неуповноваженим органом досудового розслідування, що не є предметом оцінки під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Крім того, як убачається із даних наявної у матеріалах постанови заступника Генерального прокурора ОСОБА_13 від 07.07.2023 (т. 1 а.с. 43-44), здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001673 від 17.07.2020 доручено слідчим Головного слідчого управління Національної поліції України.

Постановою прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 від 30.08.2023 (т. 1 а.с. 39-40) матеріали досудових розслідувань у кримінальних провадженнях № 0001673 від 17.07.2020 ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3, 4 ст. 190 КК України, № 0001521 від 22.08.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 255 КК України, та № 0001522 від 22.08.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255 КК України, об`єднано в одне провадження під загальним номером № 0001673.

Посилання захисника на недоведеність неможливості застосування до підозрюваної більш м`якого запобіжного заходу, спростовується змістом оскаржуваної ухвали.

Інші доводи апеляційної скарги з доповненнями висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 21 вересня 2023 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3