ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 611/134/23 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1866/23 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Умисне вбивство
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2023 року, якою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.13 ч.2 ст.115 КК України, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою,-

УСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 21 січня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції вказав на те, що не зменшилися та продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання обвинуваченому запобіжного заходу, зокрема ризики переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу обвинуваченого на свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення.

При цьому судом враховано характер вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який одружений, є військовослужбовцем, раніше судимий 19.11.2009 року Котовським міськрайонним судом Одеської області за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді 7 років позбавлення волі, 12.02.2016 року звільнився по відбуттю строку, який обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, та прийшов до переконання про відсутність підстав для зміни обвинуваченому обраного запобіжного заходу на більш м`який та про необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції захисник обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, постановити нову ухвалу, якою обрати до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме: особисте зобов`язання чи заставу.

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України щодо ОСОБА_8 у даному кримінальному провадженні відсутні. Стороною обвинувачення до суду не надано жодного належного та допустимого доказу, що вказував би на переховування обвинуваченого ОСОБА_8 від органу досудового розслідування чи суду, чи його перешкоджання кримінальному провадженню, та інших підстав.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_8 від працівників правоохоронних органів не переховувався. Під час проведення першочергових та інших слідчих дій не чинив опору та надавав свідчення з приводу підозри. Обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, одружений, на вихованні перебуває четверо неповнолітніх дітей, характеризується позитивно. Жодних документів або інших доказів того, що обвинувачений скоїть дії направлені на переховування, в матеріалах справи відсутні, як і відсутні докази того, що обвинувачений вчинить інше кримінальне правопорушення.

Вважає, що застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання чи застави, буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а подальше перебування ОСОБА_8 в умовах тримання під вартою є не доцільним.

У зв`язку із неявкою захисника, участь якого є обов`язковою у даному кримінальному провадженні, апеляційний розгляд, призначений на 30 листопада 2023 року, було відкладено на 12 грудня 2023 року та на 19 грудня 2023 року.

Обвинувачений був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, клопотання про розгляд за його участі не подавав, що відповідно до ч.4 ст. 405 КПК України не перешкоджає проведенню апеляційного розгляду за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника, який просив задовольнити апеляційну скаргу, думку прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на інших учасників провадження, або вчинити інше кримінальне правопорушення, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого пунктом 13 частиною 1 статті 115 КК України, яке відповідно до статті 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за яке законом України про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_8 раніше судимий 19.11.2009 року Котовським міськрайонним судом Одеської області за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 КК України до 7 років позбавлення волі, відбував покарання в місцях позбавлення волі та 12.02.2016 року звільнився по відбуттю строку покарання.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Враховуючи фактичні обставини злочину, який інкримінується обвинуваченому ОСОБА_8 , його специфіки, яке стосується злочину проти життя та здоров`я особи, на думку колегії суддів свідчить про наявний у цьому кримінальному провадженні суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

При цьому, належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду, здійснити незаконний вплив на свідків, або вчинити інше кримінальне правопорушення, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також до неналежного дотримання ним його процесуальних обов`язків.

Таким чином, зважаючи на тяжкість злочину, який інкримінується обвинуваченому ОСОБА_8 , суспільну небезпечність та покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, а також те, що обвинувачений ОСОБА_8 раніше судимий за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 КК України, колегія суддів вважає, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які стали підставою для обрання запобіжного заходу, доведені прокурором, не зникли та продовжують існувати, та виправдовують тримання останнього під вартою.

За таких обставин, посилання апелянта на недоведеності існування ризиків за умови існування реального суспільного інтересу, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки існування ризиків, передбачених п. 1,3,5, ч.1 ст. 177 КПК України, об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні та не спростовані доводами апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, одружений, має на вихованні чотирьох неповнолітніх дітей, на думку колегії суддів недостатньо свідчать про можливість належного виконання процесуальних обов`язків покладених на обвинуваченого, оскільки зазначені обставини існували на час вчинення злочину, який йому інкримінується, та не стали для нього стримуючим фактором, а тому не можуть бути достатніми для спростування наявності ризику переховування його від правосуддя.

З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ризики встановленні під час обрання запобіжного заходу на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, менш суворих запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -

Судді: