Справа № 183/818/24
№ 1-кс/183/203/24

У Х В А Л А
в с т а н о в и л а:
Органом досудового розслідування встановлено, що наказом № 45 о/с від 28.01.2021 старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 призначено на посаду інспектора сектора інформаційної підтримки Сватівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», правоохоронні органи - це органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, Бюро економічної безпеки України, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.
Таким чином, ОСОБА_4 є працівником правоохоронного органу.
Однак, ОСОБА_4 складеної нею присяги на вірність Українському народові, відповідно до вимог ст. 64 Закону України «Про національну поліцію», не дотрималась, та в умовах, коли Український народ героїчно протистоїть російському агресору, у порушення вимог ст. 1, 2, 17 Конституції України, ст. ст. 2, 64 Закону України «Про Національну поліцію», зрадила українській державі та всьому Українському народові, вчинивши злочин проти основ національної безпеки України за наступних обставин.
Положеннями статей 1 та 2 Основного Закону України - Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.
Згідно ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. На території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.
24.02.2022 року збройні сили російської федерації, шляхом збройної агресії незаконно вторглись на територію Україну та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та здійснили окупацію частин вказаної території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.
З 06 березня 2022 року збройні сили рф з представниками так званої «луганської народної республіки», які є частиною окупаційної адміністрації країни-агресора рф, шляхом збройної агресії здійснили тимчасову окупацію Троїцької селищної територіальної громади Сватівського району Луганської області з державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями, іншими об`єктами.
З початком збройної агресії рф проти України ОСОБА_4 знаходилась за місцем роботи у смт. Троїцьке Сватівського району Луганської області. Достовірно знаючи, що на території України введено режим воєнного стану та існує реальна загроза захоплення і окупації смт Троїцьке Сватівського району Луганської області військами рф та підконтрольним їм збройним формуванням так званої «луганської народної республіки», наказ начальника ГУНП в Луганській області № 505 від 25.02.2022 щодо евакуації підрозділів ГУНП в Луганській області та тимчасової дислокації до м. Дніпро свідомо проігнорувала і надалі залишилась за місцем мешкання.
З 06 березня 2022 року, але не пізніше 30.06.2022 року (більш точна дата та час під час досудового розслідування не встановлені), ОСОБА_4 , перебуваючи на території смт. Троїцьке Сватівського району Луганської області, яка з 06 березня 2022 року тимчасово окупована збройними силами країни-агресора російської федерації, будучи громадянкою України та працівником правоохоронного органу, діючи умисно та добровільно, зустрілась з представниками так званої «луганской народной республики», що є частиною окупаційної адміністрації країни-агресора рф, які запропонували їй безперешкодно перейти на сторону окупанта, тобто на бік ворога України у воєнний час, та здійснювати подальшу «службу» у одному із структурних підрозділів «міністерства внутрішніх справ лнр» окупаційної адміністрації рф.
За версією слідства, ОСОБА_4 , діючи умисно та усвідомлюючи протиправність своїх дій, добровільно надала згоду представникам так званої «луганской народной республики», що є частиною окупаційної адміністрації країни-агресора рф, на свій безперешкодний вступ до незаконно створеного структурного підрозділу «мвс лнр», а саме так званого «троицкого районного отдела министерства внутренних дел луганской народной республики», роботу якого організовано в незаконно захоплених адміністративних будівлях смт. Троїцьке Сватівського району Луганської області. Цей підрозділ є частиною окупаційної адміністрації рф та розташований за адресою: Луганська область, Сватівський район, смт. Троїцьке, кв. Молодіжний, 28 (колишнє приміщення ВП № 2 Сватівського РВП ГУНП в Луганській області).
Після чого, ОСОБА_4 розпочала свою «службу» у вказаному структурному підрозділі так званого «мвс лнр» окупаційної адміністрації рф, таким чином перейшла на бік ворога, усвідомлюючи при цьому те, що в період триваючого збройного конфлікту, в умовах воєнного стану, вказане шкодить суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.
Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні державної зради, а саме діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України шляхом переходу на бік ворога в період збройного конфлікту, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.
10 січня 2024 року ОСОБА_4 повідомлена про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.
На теперішній час місцезнаходження підозрюваної ОСОБА_4 органу досудового розслідування не відомо через те, що вона ухиляється від притягнення до кримінальної відповідальності та переховується від органів досудового розслідування.
У зв`язку з неявкою за викликом слідчого та ухиленням від слідства, підозрюваного оголошено у розшук, здійснення якого в подальшому доручено відповідному оперативному підрозділу.
З метою виконання завдань, покладених КПК України, а також з метою можливої конфіскації майна підозрюваної, слідчий просить накласти арешт на майно підозрюваної
В судове засідання слідчий не з`явився.
Інші учасники кримінального провадження, з метою забезпечення арешту майна, відповідно до вимог ч2 ст. 172 КК України, не повідомлялися про розгляд клопотання слідчого.
Слідча суддя, дослідивши клопотання та надані до нього копії документів, вважає клопотання обґрунтованим, та таким що підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Як передбачено ч. 2 п. 7 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 111 КК України, яке, у разі визнання підозрюваного винуватим, є особливо тяжким злочином, за який законом передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з конфіскацію майна.
Відповідно до ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються.
Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.
Слідча суддя вважає, що слідчим наведено достатньо підстав для вжиття заходів забезпечення у кримінальному провадженні.
На виконання завдань, визначених у абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, з метою запобігання відчуження майна підозрюваного, слідчий приходить до переконання про необхідність накладення арешту на майно підозрюваного.
На підставі викладеного, керуючись ст. 170, 171, 172, 173 КПК України, слідчий суддя, -
п о с т а н о в и в :
Виконання ухвали покласти на слідчого.
Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.
На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1