Справа № 740/6277/23
Провадження № 1-кс/740/1241/23
УХВАЛА

27 вересня 2023 року м. Ніжин

Слідчий суддя Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Ніжинської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні від 25 вересня 2023 року № 0001310 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України,

установив:

У поданому до суду клопотанні ставиться питання про накладення арешту на майно, а саме: трактор колісний, р. н. НОМЕР_1 , марки МТЗ-80, заводський номер НОМЕР_2 , 1990 року випуску, синього кольору, бортовий причіп, бензопилу марки STIHL MS-230, дві пластикові пляшки об`ємом 2 літри кожна з паливно-мастильними матеріалами, запчастини до трактора колісного та бензопили, що належить ОСОБА_4 , проживаючому по АДРЕСА_1 , деревину, що знаходиться в бортовому причепі для забезпечення збереження речових доказів.

Клопотання обґрунтоване тим, що 25.09.2023 до ЧЧ Ніжинського РВП в Чернігівській області надійшло повідомлення від працівника поліції про те, що під час патрулювання неподалік с. Роздольне Ніжинського району Чернігівської області було виявлено незаконну порубку дерев. Відомості за цим фактом внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001310 від 25.09.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

25.09.2023 проведено огляд місця події за адресою: Чернігівська обл., Ніжинський р-н., поблизу с. Роздольне, на земельній ділянці з географічними координатами (згідно Google maps: 51.069878, 31.391960), де було виявлено та вилучено: трактор колісний, р. н. НОМЕР_1 , марки: МТЗ-80, заводський номер: « НОМЕР_2 », 1990 року випуску, синього кольору з бортовим причепом, в якому знаходяться колоди деревини породи верба з гілками, бензопилу марки STIHL MS-230, дві пластикові пляшки об`ємом 2 літри кожна з паливно-мастильними матеріалами, запчастини до трактора колісного та бензопили. Указане майно постановою слідчого визнано речовими доказами у кримінальному провадженні та передано на зберігання до Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області.

З метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні у незмінному стані, забезпечення можливості їх експертного дослідження та недопущення приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, прокурор просив клопотання задовольнити. Також просив розглянути клопотання за його відсутності.

ОСОБА_5 подав до суду заяву, у якій проти накладення арешту майна заперечував, просив повернути майно.

На підставі ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалося.

Дослідивши доводи клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Із витягу з ЄРДР за № 0001310 убачається, що 25.09.2023 до ЧЧ Ніжинського РВП в Чернігівській області надійшло повідомлення від працівника поліції про те, що під час патрулювання неподалік с. Роздольне Ніжинського району Чернігівської області було виявлено незаконну порубку дерев.

Згідно з протоколом огляду від 25 вересня 2023 року під час проведення огляду ділянки місцевості поблизу с. Роздольне Ніжинського району Чернігівської області за координатами Google maps: 51.069878, 31.391960, виявлено, зокрема, стовбур та пеньок дерева породи верба, які є сухостоєм; трактор колісний, р. н. НОМЕР_1 з бортовим причепом, бензопилу марки STIHL MS-230, дві пластикові пляшки з паливно-мастильними матеріалами, запчастини до трактора колісного та бензопили.

Постановою слідчого Ніжинського РВП ГУ НП в Чернігівській області ОСОБА_6 від 25.09.2023 визнано речовими доказами: трактор колісний, р. н. НОМЕР_1 , марки МТЗ-80, заводський номер НОМЕР_2 , 1990 року випуску, синього кольору з бортовим причепом, бензопилу марки «STIHL MS-230», дві пластикові пляшки об`ємом 2 літри кожна з паливно-мастильними матеріалами, запчастини до трактора колісного та бензопили.

Арештом майна, за змістом ст. 170 КПК України, є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

У ст. 98 КПК України зазначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до положень ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У ст. 1 КПК України вказано, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Нормою ст. 41 Конституції України встановлюється непорушність права особи на володіння, користування і розпорядження своєю власністю.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майно. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним (постанови ЄСПЛ від 09 червня 2005 року у справі «Бакланов проти Російської Федерації», від 24 березня 2005 року у справі «Фрізен проти Російської Федерації»).

У рішенні ЄСПЛ від 06 листопада 2008 року у справі «Ісмаїлов проти Росії», де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (п. 42 рішення від 22 вересня 1994 року у справі «Антріш проти Франції» (Hentrich v. France); п. 49 62 рішення від 10 травня 2007 року у справі «Кушоглу проти Болгарії»).

Будь-яке втручання державного органу у права осіб повинно забезпечити справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (п. 69, 73 рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).

З урахуванням вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб. У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Слідчий суддя вважає відсутніми підстави для накладення арешту на майно з огляду на таке.

Так, у поданому клопотанні прокурор просить накласти арешт на майно, а саме: трактор колісний, р. н. НОМЕР_1 , марки МТЗ-80, заводський номер НОМЕР_2 , 1990 року випуску, синього кольору, бортовий причіп, бензопилу марки STIHL MS-230, дві пластикові пляшки об`ємом 2 літри кожна з паливно-мастильними матеріалами, запчастини до трактора колісного та бензопили, а також деревину, що знаходиться в бортовому причепі, для забезпечення збереження речових доказів, однак не надав жодних доказів на підтвердження того, що саме деревина, що знаходиться в бортовому причепі, визнана речовими доказами в указаному кримінальному провадженні; постанова слідчого Ніжинського РВП ГУ НП в Чернігівській області ОСОБА_6 від 25.09.2023 таких відомостей не містить.

Крім того, наявність у матеріалах провадження постанови слідчого про визнання речовими доказами: трактора колісного, р. н. НОМЕР_1 , марки МТЗ-80, заводський номер НОМЕР_2 , 1990 року випуску, синього кольору з бортовим причепом, бензопилу марки STIHL MS-230, двох пластикових пляшок об`ємом 2 літри кожна з паливно-мастильними матеріалами, запчастин до трактора колісного та бензопили не створює для слідчого судді обов`язку автоматично накласти арешт на це майно.

Диспозиція ч. 1 ст. 246 КК України передбачає відповідальність саме за незаконну порубку дерев або чагарників у лісах, захисних та інших лісових насадженнях, перевезення, зберігання, збут незаконно зрубаних дерев або чагарників, що заподіяли істотну шкоду.

Однак, як убачається з пояснень, наданих ОСОБА_4 , він взяв причіп та бензопилу STIHL MS-230, та поїхав за село, де на узбіччі дороги в напрямку с. Роздольне-Дергачівка під`їхав зі сторони поля до сухої частково обгорівшої деревини верби, яка була в аварійному стані і могла впасти на територію поля, тому він спиляв її та погрузив у причіп.

Зазначені обставини підтверджуються змістом протоколу огляду від 25 вересня 2023 року, згідно з яким, зокрема, під час проведення огляду ділянки місцевості поблизу с. Роздольне Ніжинського району Чернігівської області за координатами Google maps: 51.069878, 31.391960, виявлено, у т. ч. стовбур та пеньок дерева породи верба, які є сухостоєм.

З наданих матеріалів не вбачається жодних відомостей про те, що порубка вказаних дерев сталася у лісі, захисних та інших лісових насадженнях, а також, що цим заподіяно істотну шкоду, що б підпадало під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

Розмір шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, у клопотанні не зазначений, доказів на його підтвердження до клопотання не додано, що унеможливлює визначити розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

На слідчого суддю відповідно до норм КПК України покладено обов`язок здійснювати судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування.

Виходячи з принципу диспозитивності, як загальної засади кримінального провадження, слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом (ч. 3 ст. 26 КПК України).

З урахуванням викладеного, у задоволенні клопотання слід відмовити у зв`язку з недоведеністю та необґрунтованістю.

Керуючись ст. 2, 7, 170 - 173, 175, 309, 372, 392, 532 КПК України, -

ухвалив:

У задоволенні клопотання прокурора Ніжинської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні від 25 вересня 2023 року № 0001310 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1