ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 621/4986/23 (1-кс/621/679/23) Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/818/149/24 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: арешт майна
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

представника

власника майна - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 12 грудня 2023 року про відмову в накладенні арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000188 від 06.12.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 197-1 КК України,-

УСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою слідчого судді було відмовлено у задоволенні клопотання дізнавача відділу поліції №2 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області ст.лейтенант поліції ОСОБА_8 у накладенні арешту на майно, тимчасово вилучене під час досудового розслідування кримінального провадження № від 06.12.2023 року за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 197-1 Кримінального кодексу України.

В обґрунтування прийнятого рішення слідчим суддею зазначено, що під час розгляду клопотання поза розумним сумнівом не доведено наявність підстав вважати, що вчинено кримінальне правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт на тимчасово вилучене в ході огляду місця події 06.12.2023 року майно, а також те, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні дізнавача.

Обґрунтований сумнів викликає також можливість використання цього майна як доказу в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за ч.1 статті 197-1 КК України, а також розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

В апеляційній скарзі прокурор просить поновити строки на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 12.12.2023, ухвалу слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 12.12.2023 щодо відмови в арешті тимчасово вилученого майна, а саме: зернозбиральний комбайн «John Deere 9600» з р.н. « НОМЕР_1 »; зернозбиральний комбайн «Case 2388е» з р.н. « НОМЕР_2 »; вантажний автомобіль «Камаз» р.н. « НОМЕР_3 » з насінням соняшника у кузові об`ємом близько 5м3 - скасувати.

Задовольнити клопотання прокурора у кримінальному провадженні №0000188 у повному обсязі та накласти арешт на тимчасово вилучене майно:

- зернозбиральний комбайн «John Deere 9600» з р.н. « НОМЕР_1 »;

- зернозбиральний комбайн «Case 2388е» з р.н. « НОМЕР_2 »;

- вантажний автомобіль «Камаз» з р.н. « НОМЕР_3 » з насінням соняшника у кузові об`ємом близько 5м3.

Щодо поновлення строку на апеляційне оскарження, вказує, що в судовому засіданні участі не приймав, слідчим суддею про час та місце розгляду клопотання не повідомлявся, копію ухвали отримав 19.12.2023 року під час ознайомлення з матеріалами провадження.

В обгрунтування своєї апеляційної скарги, зазначає, що вилучені та визнані речовими доказами зернозбиральний комбайн «John Deere 9600» з р.н. « НОМЕР_1 »; зернозбиральний комбайн «Case 2388е» з р.н. « НОМЕР_2 »; вантажний автомобіль «Камаз» з р.н. « НОМЕР_4 » з насінням соняшника у кузові об`ємом близько 5м3 мають значення для досудового розслідування, так як вказані предмети та речі є носіями слідів, що можуть містити відомості про ознаки вчинення кримінального правопорушення.

Також слід зауважити, що в своїй ухвалі суд вказав, що дізнавач, прокурор не з явилися у засідання, про дату і час судового засідання повідомлялися належним чином, в тому числі шляхом направлення телефонограм, в клопотанні просили вирішити справу по суті без їх участі, що не відповідає дійсності.

Так, прокурор не отримував ні повідомлень, ні повісток, жодної інформації про дату та час судового засідання. У клопотання про арешт майна дізнавач просив наступне: «Прошу вас розглянути клопотання про арешт майна без моєї участі». Тобто ця вимога виходила від однієї особи - ініціатора клопотання, а саме: дізнавача. Прокурор не просив проводити засідання без його участі.

Прокурор мав намір брати участь у розгляді клопотання та поданні додаткових письмових матеріалів, які отримані в ході проведення досудового розслідування та більш детального вивчення обставин події.

19.12.2023 за наслідками ознайомлення з матеріалами справи у приміщенні суду прокурор виявив, що сторона захисту успішно подала письмові заперечення із доданими письмовими матеріалами, брала участь у засіданні. В матеріалах справи немає жодного підтвердження, що апелянт був повідомлений: наявна повістка не підписана прокурором, відсутня телефонограма, на яку вказано в ухвалі суду від 12.12.2023.

Вказані дії суду призвели до грубого порушення передбачених ст. 22 КПК України засад кримінального судочинства - змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Наголошує на тому, що строк дії договору оренди земельної ділянки з к.н. :02:000:1302, укладеного з ВАТ Племінний завод Червоний Велетень та Зміївською райдержадміністрацією згідно п.7. Договору закінчив свою дію 10 жовтня 2021 року разом із договором суборенди, укладеного між ВАТ Племінний завод Червоний Велетень та ТОВ «Зміїв-агро».

Земельна ділянка з к.н. :02:000:1302 площею 54,4403 га виключена із Державного земельного кадастру, право власності на неї скасовано у державному Реєстрі, відбувся її поділ. Натомість, сформовано нові об`єкти цивільно правових відносин - 28 земельних ділянок із окремими кадастровими номерами зі зміною цільового призначення, які по цей час у власніть або користування будь- яким особам не передані.

Вказане підтверджується також інформацією Зміївської міської ради від 19.12.2023 № 01-13/4001 копія додається), відповідно до якої вищевказані земельні ділянки не передавались в оренду, у т.ч. ТОВ «Зміїв-агро», плата за їх користування до бюджету територіальної громади не надходила.

У даному випадку припинення договору оренди вирішено рішенням сесії Зміївської міської ради та відомості про припинення договору внесені до Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно.

Більш того, з 10.10.2023 по 06.12.2023 минуло понад 2 роки. За цей час підприємство не один раз обробляло земельну ділянку (сезонно) з метою отримання прибутку сплачуючи при цьому значно занижену суму за її «начебто правомірне використання».

Вказане підтверджуються наданими матеріалами стороною захисту до письмових заперечень на клопотання дізнавача: акт витрат на насіння і садівного матеріалу «соняшник» за травень 2023 року.

Зазначає, що потерпілим у даному провадженні потенційно є Зміївська територіальна громада, яку відповідно до чинного законодавства предсталяє Зміївська міська рада (шкода завдана саме вказаній громаді). На даний час клопотань про залучення представника потерпілого до органу дізнання або прокурора не надходило.

Крім того, суд в ухвалі зазначив, що в матеріалах, доданих до клопотання, відсутні жодні відомості щодо розміру такої шкоди, хоча для визнання діяння кримінально караним має бути достатньо відомостей про таке самовільне зайняття земельної ділянки, яке спричинило значної шкоди її власнику (законному володільцю).

Вважає, що вказана обставина не має жодного значення до суті клопотання про арешт тимчасово вилученого майна. Яким чином дізнавач та прокурор мають надати до суду відомості про розмір завданої шкоди за 24 години після проведення огляду місця події. Вказане потребує «деякого часу», у т.ч. проведення слідчих (розшукових) дій, витребування необхідної документації тощо, що суд дивним чином не врахував

Зауважує, що виявлені та вилучені транспортні засоби, у т.ч. автомобіль «Камаз» із насінням соняшнику, після проведення слідчої дії були передані на відповідальне зберігання власнику майна. Тому, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження було враховано та додержано. Власник прийняв вилучене майно на відповідальне зберігання, що підтверджується розпискою ОСОБА_9 (наявною в матеріалах провадження)

Також з клопотання про арешт майна, по суті, вбачається, що арештоване майно є предметом злочину, і відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України і має доказове значення у кримінальному провадженні.

Вважає, що в даному випадку доведено достатність підстав вважати, що вилучене майно є речовим доказом, має значення для забезпечення кримінального провадження.

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню, оскільки апелянт довів поважність пропуску строку, в судовому засіданні в суді першої інстанції участі не приймав, про час та місце судового розгляду повідомлений не був.

Заслухавши доповідь судді, думку представника власника майна, яка просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги, прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу та накласти арешт на майно, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів приходить до наступного.

З матеріалів провадження вбачається, що 06 грудня 2023 року до відділу поліції № 2 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області надійшла заява начальника відділу земельних відносин Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області ОСОБА_10 про те, що ним виявлено працівників ТОВ «Зміїв Агро», які незаконно засіяли та збирають врожай соняшнику на полі поблизу с.Бірки Чугуївського району Харківської області, які перебувають у комунальній власності Зміївської міської ради. В ході огляду місця події, проведеного 06.12.2023 року на полі поблизу с.Бірки Чугуївського району Харківської області, слідчим було виявлено та вилучено:

-Зернозбиральний комбайн «John Deere 9600», реєстраційний номер НОМЕР_1 ;

-Зернозбиральний комбайн «Case 2388е», реєстраційний номер НОМЕР_2 ;

-Вантажний автомобіль «Камаз», реєстраційний номер НОМЕР_3 , з насінням соняшника у кузові, об`ємом близько 5м кубічних.

07 грудня 2023 року допитаний в якості свідка ОСОБА_10 пояснив, що на початку літа 2023 року, в ході позапланового об`їзду, ним був виявлений факт посіву невідомими особами рослини соняшнику на землях комунальної власності Зміївської міської ради, які знаходяться поблизу с.Бірки Чугуївського району Харківської області. 06 грудня 2023 року, здійснюючи позаплановий об`їзд, ОСОБА_10 виявив працівників ТОВ «Зміїв-Агро», які незаконно засіяли та збирають врожай соняшнику за допомогою комбайнів «John Deere 9600», «Case 2388е» та вантажного автомобіля «Камаз».

Відповідно до ст.98 КПК України матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом є речовими доказами по справі. Якщо документи містять зазначені вище ознаки, вони теж є речовими доказами.

Згідно до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Так, ч.2 ст. 170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як вбачається з ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

В ч.5 ст.170 КПК України зазначено, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до вимог ст.ст.214, 223 КПК України після внесення повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, слідчий або прокурор розпочинають досудове розслідування, виконують слідчі (розшукові) дії спрямовані на отримання (збирання) доказів.

З матеріалів вбачається, що є достатні підстави вважати, що майно вказане в клопотанні відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Згідно зі ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, окрім іншого, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні у разі арешту майна з підстав, передбачених п.1 ч.2 ст.170 КПК України.

З урахуванням цього слідчий суддя, на думку колегії суддів, безпідставно проігнорував та не встановив належні правові підстави, передбачені ч.ч.1,2,3 ст.170 КПК України, для задоволення клопотання прокурора про арешт майна, оскільки останнє відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України та визнано речовими доказами.

При цьому, належить врахувати, що виходячи з обраної органом досудового розслідування кваліфікації кримінального правопорушення за ч.1 ст. 191-1 КК України, існують достатні підстави вважати, що вищевказане майно використовувалось під час вчинення кримінального правопорушення та могло зберегти на собі його сліди, містить інші відомості, які можуть бути використані як докази факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Вказані обставини обумовлюють процесуальну необхідність арешту майна саме з метою його збереження, але у проміжок часу, який пов`язаний зі строком досудового розслідування, передбачений ст. 219 КПК України.

Відповідно до порядку, передбаченого ст.174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар .

Відповідно до пунктів 69,73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Всі інші питання - фактичні обставини кримінального провадження, питання винності чи не винності в скоєнні кримінальних правопорушень, вірності кваліфікації, а також питання належності, допустимості, достовірності доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу - судовому провадженні під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

Згідно до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно до ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, окрім іншого, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України).

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Таким чином колегія суддів дійшла висновку, що слідчим суддею оскаржена ухвала прийнята передчасно та необґрунтовано.

Приймаючи рішення про необхідність задоволення апеляційної скарги відповідно до вимог ч.3 ст. 407 КПК України, колегія суддів виходить з того що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню на підставі вимог п.1,3 ст.409, ч.1 ст.412 КПК України.

Відповідно до п.5 ч.5 ст.173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд зазначає в ухвалі порядок її виконання.

Крім того, колегія суддів зазначає, що арешт на майно належить накласти в частині позбавлення права власника майна на відчуження та розпорядження цим майном.

Керуючись ст.ст.392, 404, 405, 407, 418, 419, 423 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання прокурора про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.

Поновити прокурору строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 12 грудня 2023 року про відмову в накладенні арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000188 від 06.12.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 197-1 КК України.

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 12 грудня 2023 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000188 від 06.12.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 197-1 КК України скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання дізнавача відділу поліції №2 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області ст.лейтенанта поліції ОСОБА_8 про накладення арешту майна у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР № 0000188 за ч.1 статті 197-1 Кримінального кодексу України задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно, під час проведення огляду місця події від 06.12.2023 року на полі поблизу с. Бірки Чугуївського району, Харківської області із позбавленням права відчуження та розпорядження майном, а саме :

-Зернозбиральний комбайн «John Deere 9600», реєстраційний номер НОМЕР_1 ;

-Зернозбиральний комбайн «Case 2388е», реєстраційний номер НОМЕР_2 ;

-Вантажний автомобіль «Камаз», реєстраційний номер НОМЕР_3 , з насінням соняшника у кузові, об`ємом близько 5м кубічних.

Місцем зберігання названого майна визначити територію ТОВ Зміїв Агро, код ЄРДПОУ 41661186, за адресою: Харківська область, Чугуївський район, с. Першотравневе, вул. Вишнева, буд. 18.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді