ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2023 року

м. Київ

справа № 243/8830/19

провадження № 51-860км22

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_6 на вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01 вересня 2021 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 21 грудня 2021 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001094, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецьк, зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє:

- вироком Слов`янського міськрайонного суду від 26 травня 2020 року за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01 вересня 2021 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначеного покарання за даним вироком та покарання за вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 26 травня 2020 року ОСОБА_7 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 5 місяців.

Строк покарання ОСОБА_7 визначено обчислювати з 01 вересня 2021 року та зараховано в строк відбуття покарання відбуту частину покарання з 21 грудня 2019 року по 31 серпня 2021 року.

Частково задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 та стягнуто з ОСОБА_7 на її користь матеріальну шкоду у розмірі 1349 гривень 50 копійок і компенсацію моральної шкоди у розмірі 500 гривень.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 21 грудня 2021 року вирок місцевого суду залишено без зміни.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 02 червня 2019 року, приблизно 18:00, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно, повторно, з корисливим мотивом та метою, проник через вікно в кімнату зазначеного будинку, де викрав мобільний телефон марки «Samsung SM-J320H», чим спричинив потерпілій ОСОБА_8 матеріальний збиток на суму 1349 гривень 50 копійок.

Крім цього, в період часу з 17:00 06 червня 2019 року по 09:00 08 червня 2019 року, ОСОБА_7 , перебуваючи біля будинку АДРЕСА_3 , діючи умисно, повторно, з корисливим мотивом та метою, проник через отвір у стіні до гаража, де викрав перфоратор марки «Einhell Bavaria» та набір лерок, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальний збиток на суму 944 гривні 74 копійки.

Також, в період часу з 11 червня 2019 року по 18 червня 2019 року, ОСОБА_7 , перебуваючи біля будинку АДРЕСА_4 , діючи умисно, повторно, з корисливим мотивом та метою, проник через вікно у приміщення будинку, де викрав піч з чавуну та швейну машинку, чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріальний збиток на суму 1403 гривні.

Вимоги касаційної скарги й узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі потерпіла ОСОБА_6 посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі засудженого, просить скасувати оскаржувані судові рішення щодо ОСОБА_7 та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи зазначені вимоги, вказує на те, що досліджені в судовому засіданні докази не доводять винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину по епізоду викрадення її майна, а обвинувачений себе оговорив. На її думку, суд першої інстанції поклав в основу обвинувального вироку докази, які слід було визнати недопустимими.

Крім цього, потерпіла стверджує, що суд безпідставно не вирішив її клопотання про відвід прокурору, залишив без уваги обставини, що виключали участь у судовому засіданні секретаря судового засідання ОСОБА_11 та допитав свідка без перевірки особи останнього.

На зазначені недоліки апеляційний суд уваги не звернув, в порушення вимог статей 404, 419 КПК України не надав оцінки всім доводам її апеляційної скарги, не здійснив повторне дослідження доказів та постановив рішення, яке не відповідає вимогам ст. 370 КПК України.

Позиції інших учасників судового провадження

У поданій до Суду письмовій заяві потерпіла ОСОБА_6 підтримала вимоги своєї касаційної скарги.

Прокурор ОСОБА_5 вважала касаційну скаргу потерпілої необґрунтованою, просила залишити її без задоволення, а судові рішення без зміни.

Мотиви Суду

Відповідно до вимог ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах вимог, викладених у касаційних скаргах.

Доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину та правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 185 КК України по епізодам крадіжки майна у ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у касаційній скарзі не оспорюється.

Що стосується епізоду за фактом крадіжки мобільного телефону, який належить потерпілій ОСОБА_8 слід вказати наступне.

Касаційний кримінальний суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, а також правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з приписами ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.

Тобто Верховний Суд не перевіряє судових рішень у частині неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, на які є посилання в касаційній скарзі потерпілої, оскільки такі обставини, що були предметом оцінки судів першої та апеляційної інстанцій, перегляду відповідно до вимог ст. 438 КПК України у касаційному порядку не підлягають.

При розгляді касаційної скарги Суд виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій.

В свою чергу, зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який, перевіряючи обґрунтованість доводів апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_6 , не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути провадження та дати правильну правову оцінку вчиненому.

За фактичних обставин кримінального провадження, установлених судами першої та апеляційної інстанцій, висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у викраденні майна потерпілої ОСОБА_6 поєднаному з проникненням у житло, тобто у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, колегія суддів касаційного кримінального суду вважає правильним і таким, що підтверджується сукупністю зібраних доказів, перевірених у судовому засіданні в установленому кримінальним процесуальним законом порядку та належно оцінених у судовому рішенні судом у їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Доводи потерпілої ОСОБА_6 про непричетність ОСОБА_7 до вчинення вищевказаного кримінального правопорушення належним чином перевірялися судами першої та апеляційної інстанцій та обґрунтовано визнані такими, що суперечать дослідженим у судовому засіданні доказам.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в ході судового провадження ОСОБА_7 повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, зокрема й по епізоду викрадення майна потерпілої ОСОБА_6 .

Місцевий суд врахувавши зазначену позицію засудженого, разом з тим належним чином проаналізував і оцінив показання потерпілої ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та експерта ОСОБА_18 .

Також місцевий суд перевіряючи вищевказані показання врахував дані, що містяться у: заяві про вчинене кримінальне правопорушення від 02 червня 2019 року; договорі про надання фінансового кредиту та застави від 03 червня 2019 року; висновку експерта № 2/5-154 від 24 червня 2019 року; протоколі огляду місця події від 02 червня 2019 року; висновку судово-товарознавчої експерта № 24 від 26 червня 2019 року; протоколу проведення слідчого експерименту від 26 липня 2019 року, в ході якого ОСОБА_7 показав та розказав з яких приміщень та будівель він скоїв крадіжки; протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10 червня 2019 року, відповідно до даних якого свідок ОСОБА_13 впізнала на фото ОСОБА_7 , який попросив її здати мобільний телефон «Samsung» ОСОБА_6 в ломбард; протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15 червня 2019 року, відповідно до даних якого ОСОБА_15 впізнав на фото ОСОБА_7 , який 02 червня 2019 року, приблизно о 17:00 перелазив через паркан домоволодіння АДРЕСА_2 ; висновку експерта № СЕ-19/105-21/887-Д від 10 лютого 2021 року, за даними якого слід пальця руки, вилучений 02 червня 2019 року в ході огляду місця події за фактом крадіжки майна ОСОБА_6 , залишений вказівним пальцем правої руки ОСОБА_7 .

Сукупність зібраних у провадженні доказів проаналізована судом, у тому числі проведено ретельний аналіз тверджень потерпілої ОСОБА_6 про непричетність ОСОБА_7 до заволодіння її майном, що дало можливість дійти обґрунтованого висновку про доведеність винності ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України по зазначеному епізоду.

Так, суди першої та апеляційної інстанцій перевіряли доводи потерпілої ОСОБА_6 про те, що відбитки пальців рук залишені на місці вчинення злочину за адресою АДРЕСА_2 , належать не ОСОБА_7 , а іншим невстановленим особам.

Згідно висновку експерта № СЕ-19/105-21/887-Д від 10 лютого 2021 року слід пальця руки, вилучений 02 червня 2019 року в ході огляду місця події за фактом крадіжки майна ОСОБА_6 , залишений вказівним пальцем правої руки, відбиток якого є в дактилокарті, заповненій на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У суді першої інстанції потерпіла висловила свою незгоду із таким висновком через те, що прізвище обвинуваченого у дактилокарті зазначено із помилкою (« ОСОБА_19 », замість « ОСОБА_7 »), а тому і відбитки на її думку належать іншій особі.

Однак, такі обставини були предметом детальної перевірки за результатами якої встановлено наявність технічної помилки, яка жодним чином не могла вплинула на висновок експерта.

Також, потерпіла ОСОБА_6 стверджувала, що обвинувачений себе оговорив і його показання про причетність до крадіжки не підтверджується іншими доказами.

На такі аргументи суд зазначив, що показання ОСОБА_7 є логічними, послідовними, узгоджуються з іншими доказами, зокрема: показаннями свідка ОСОБА_13 , яка підтвердила, що обвинувачений просив її здати викрадений мобільний телефон до ломбарду, показаннями свідка ОСОБА_15 , який підтвердив, що ОСОБА_7 перебував 02 червня 2019, приблизно о 18:00, біля будинку АДРЕСА_2 .

Отже, висновок судів про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України за вказаним епізодом, є обґрунтованим, а аргументи потерпілої про зворотне - неспроможними.

Що стосується доводів потерпілої про недопустимість окремих письмових доказів, то суд також надав на них вичерпні відповіді, з якими погоджується колегія судів касаційного кримінального суду.

Зокрема, місцевий суд зазначив, що підстав сумніватись у законності проведення огляду місця події (домоволодіння АДРЕСА_2 ) та допустимості як доказу протоколу від 02 червня 2019 року немає, оскільки слідча дія проведена за попередньою згодою користувача приміщення, а зміст процесуального документу відповідає вимогам ст. ст. 104, 105 КПК України.

Крім того, суд обґрунтовано визнав неспроможними доводи потерпілої про недопустимість як доказу протоколу слідчого експерименту від 26 липня 2019 року, та зазначив, що в супереч твердженням ОСОБА_6 цю слідчу дію проведено у належній формі та з метою перевірки і уточнення фактичних даних, а не отримання показань підозрюваного. При цьому, слідчий експеримент відбувся саме за місцем вчинення крадіжки майна потерпілої ОСОБА_6 , участь якої згідно до ст. 240 КПК України не була обов`язковою, а помилкова вказівка на інший номер будинку, не вплинула на законність проведеної слідчої дії.

Також, суд обґрунтовано відкинув твердження потерпілої про незаконність висновку експерта від 10 лютого 2021 року, відповідно до якого відбиток пальця руки, залишений на вікні, належить обвинуваченому, і зазначив, що документ був отриманий у порядку, визначеному КПК України на підставі ухвали суду, відкривався потерпілій стороні в порядку ст. 290 КПК України і об`єктивні причини для визнання його недопустимим доказом відсутні.

Що стосується інших доводів потерпілої про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які на думку ОСОБА_6 допустив суд, слід вказати таке.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд не вирішив клопотання про відвід прокурора ОСОБА_21 , оскільки потерпіла ОСОБА_6 у судовому засіданні сама просила залишити його без розгляду.

Також, в ході касаційної процедури встановлено, що місцевий суд під час судового розгляду належним чином встановив особу свідка ОСОБА_15 і правильно взяв до уваги надані ним показання. У той же час, висновки про відсутність підстав для врахування показів свідка ОСОБА_22 є обґрунтованими, оскільки такі не були надані безпосередньо в судовому засіданні, та не зафіксовані у порядку передбаченому КПК України.

Поміж уже зазначеного, колегія суддів касаційного суду вважає неспроможними доводи потерпілої про те, що секретар судового засідання ОСОБА_11 підлягала відводу. Наведені потерпілою обставини, а саме факт знайомства секретаря судового засідання із працівниками органів поліції, не доводять її заінтересованості в результатах даного кримінального провадження і є лиш необґрунтованими припущеннями ОСОБА_6 . Інших обставин, які б свідчили про недотриманням вимог ст. 77, 79 КПК України під час розгляду кримінального провадження не встановлено.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів касаційного кримінального суду приходить до висновку, що вирок місцевого суду є законним, обґрунтованим і вмотивованим та відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України.

В свою чергу, перевіривши доводи апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_6 , яка просила вирок місцевого суду скасувати і закрити кримінальне провадження, оскільки не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, суд апеляційної інстанції обґрунтовано визнав їх неприйнятними та навів відповідні детальні мотиви з яких погодився із висновками місцевого суду.

Так, спростовуючи аргументи стосовно неповноти судового розгляду, колегія суддів зазначила, що відмова місцевого суду допитати малолітніх дітей, які могли б впізнати причетних до кримінального правопорушення осіб була виправдана, так як обставини кримінального провадження повно та достовірно встановлено з інших фактичних даних і потреби у такому допиті по справі не виникло.

Крім цього, апеляційний суд визнав неспроможними аргументи ОСОБА_6 щодо невірно визначеного розміру заподіяної їй матеріальної шкоди, зваживши на те, що така шкода була розрахована експертом товарознавцем відповідно до вимог КПК України.

Поміж зазначеного, суд апеляційної інстанції відхилив аргументи потерпілої щодо неповернення їй викраденого майна, не відшкодування шкоди за зламане вікно, погіршення здоров`я батька, який перебував під час вчинення злочину у будинку.

Колегія суддів зазначила, що вирішуючи долю цивільного позову потерпілої суд керувався вимогами ст. 128 КПК України та ст. 1166 ЦК України і дійшов висновку про його часткове задоволення з урахуванням вимог цивільного позивача, та документально підтверджених витрат і завданої шкоди.

Порушення апеляційним судом вимог ст. 404 КПК України в ході касаційного розгляду кримінального провадження, як про це зазначає потерпіла сторона, свого підтвердження не знайшло.

За таких обставин, ухвала апеляційного суду достатньо вмотивована та узгоджується з вимогами статей 370 та 419 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б безумовними підставами для скасування судових рішень, судом касаційної інстанції не встановлено, а отже касаційна скарга потерпілої задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд

у х в а л и в:

Вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01 вересня 2021 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 21 грудня 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_6 - без задоволення.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3