ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2024 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

судді - доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

та сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до ЄРДР №0001373 від 16.04.2023 року відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не працюючого, розлученого, на підставі ст. 89 КК України раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, -

У С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції.

Обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу на вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 14 грудня 2023 року.

ЄУНСС №725/4356/23 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_8

Провадження №11-кп/822/87/24 Суддя - доповідач: ОСОБА_1

Категорія: ч.1 ст. 121 КК України

Цим вироком, ОСОБА_6 , - визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України і призначено йому покарання у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 залишено обрану - тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 обраховано з моменту його затримання - 17 год. 17 хв. 16 квітня 2023 року.

Вирішено питання речових доказів.

Доводи апеляційних вимог.

Обвинувачений ОСОБА_6 у своїй апеляційній скарзі наголошує, що свою вину визнає. Розуміє, що не мав ніякого права так чинити.

Звертає увагу на е, що він інвалід ІІ-ї групи, отримав вогнепальне поранення, має на утриманні хворих батьків, які є інвалідами, та яких він доглядає.

Щиро розкаюється у вчиненому, душе шкодує та карає себе за те, що так вчинив. Просить пробачення.

Вважає, що є всі підстави для перегляду вироку суду першої інстанції в частині призначеного йому покарання.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

Обвинувачений ОСОБА_6 16 квітня 2023 року, близько 14 год. 00 хв., перебуваючи за адресом: АДРЕСА_2 , в стані алкогольного сп`яніння під час раптово виниклої суперечки із знайомим ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи умисно та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, утримуючи в правій руці ніж, наніс останньому два удари ножом в область живота у результаті чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді: різана рана в ділянці II міжребір`я біля грудини справа, що сліпо закінчується в підшкірній клітковині; вищевказані тілесні ушкодження виникли одне вслід за одним в короткий проміжок часу в результаті не менш як двократної травмуючої дії гострого - ріжучого предмету, типу ніж, по строку та обставинам можуть відповідати вказаному в фабулі постанови, і відносяться: вказані в п.2.1. даних підсумків до легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я; різана рана проникаюча на передній черевній стінці під правою реберною дугою, що проникає в черевну порожнину з пошкодженням V сегмента печінки, ускладнена гемоперитонеумом. Вказані тілесні ушкодження в п.2.2. даних підсумків до тяжких тілесних ушкоджень, як такі що небезпечні для життя.

Обвинувачений ОСОБА_6 на початку судового розгляду свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України не визнав. В кінці судового розгляду визнав повністю свою вину.

Позиції учасників апеляційного провадження в судових дебатах.

Обвинувачений ОСОБА_6 та в його інтересах захисник ОСОБА_7 повністю підтримали подану апеляційну скаргу, просили її задовольнити та пом`якшити йому покарання, застосувавши ст. 69 КК України.

Прокурор просив вирок районного суду залишити без змін, а доводи наведені обвинуваченим у скарзі без задоволення, вважаючи їх безпідставними і такими, що не спростовують висновків суду в частині призначеного йому покарання.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких апеляційний суд виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

Встановивши суть вироку та з`ясувавши вимоги апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , з`ясувавши думку сторін судового засідання щодо заявлених апеляційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а тому вирок в частині правильності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 , доведеності його вини та повноти зібраних та досліджених доказів щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, апеляційним судом не перевіряється.

Положеннями статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Твердження апелянта ОСОБА_6 щодо наявності в нього ряду пом`якшуючих обставин, які давали суду можливість та законні підстави призначити йому менш суворе покарання, а ніж передбачено в санкції ч.1 ст. 121 КК України, є безпідставними й жодним чином не підтвердженими, а також не спростовують висновків суду в цій частині.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Як убачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за ч.1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На думку колегії суддів, призначене ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, є спів мірним протиправному діянню і не може вважатися суворим.

Слід зазначити, що пом`якшуючі обставини чи їх сукупність мають бути в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, роллю, яку виконувала особа визнана винуватою у вчиненні злочину, її поведінкою під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватця.

Згідно із ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК України, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння.

Під особою обвинуваченого, у контексті ст. 414 КПК України, розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак особи, щодо якої ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Отже, перевіряючи вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_6 покарання, колегією суддів встановлено, що при призначенні покарання обвинуваченому, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який згідно ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, та передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

Також судом взято до уваги й особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який не працює, за місцем проживання характеризується позитивно, стан його здоров`я, а також стан здоров`я його батьків, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, перебуває на обліку у лікаря нарколога, у лікаря психіатра на обліку не перебуває.

Крім того, судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 до обставин, що пом`якшують покарання відповідно до ч.1 ст. 66 КК України, віднесено визнання вини, інших пом`якшуючих обставин судом не встановлено.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого ОСОБА_6 судом не встановлено.

На думку колегії суддів, зваживши всі ці обставини, суд належним чином прийшов до висновку про призначення ОСОБА_6 мінімального виду покарання, передбаченого санкцією ч.1 ст. 121 КК України, а саме у вигляді реального позбавлення волі на строк 5 років.

Так, у своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 зазначив, що щиро кається та просить вибачення, про що також вказав у судовому засіданні апеляційної інстанції, однак дані обставини не можуть бути взяті до уваги судом.

Для врахування цих обставин, як пом`якшуючих, обвинуваченому слід було просити вибачення в суді 1-ї інстанції саме у потерпілого ОСОБА_9 та щиро шкодувати про скоєне перед ним, а не перед судом апеляційної інстанції.

Проте, як убачається з вироку суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 ні в судових дебатах, а ні при проголошенні останнього слова не покаявся у скоєному, та вказував на те, що потерпілий сам винний у тому, що сталося.

Окрім того, з вироку вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 не надав потерпілому першої медичної допомоги, не звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинення ним кримінального правопорушення, більше того, останній перебував у розшуку із застосуванням службової собаки.

Отже, все вище наведене не вказує про щире каяття обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненому та бажання вибачитися перед потерпілим.

Більше того, ОСОБА_6 завдав тілесне ушкодження небезпечне для життя потерпілому ОСОБА_9 , який є військовослужбовцем, учасником війни за незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України та брав безпосередню участь в активних бойових діях і був пораненим.

Зваживши все вище наведене, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_6 більш м`якого покарання, а тому твердження останнього наведені в скарзі не заслуговують увагу та не можуть бути враховані колегією суддів.

Дискреційні повноваження суду визнаються і ЄСПЛ, який у п.77 рішення в справі «Довженко проти України» від 12 квітня 2012 року зазначив про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду, принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржений вирок районного суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання, відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, а визначене покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років, забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст. 2 КПК України.

За встановлених обставин, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для призначення ОСОБА_6 більш м`якого покарання, як про те просить останній, оскільки воно не слугуватиме покаранню, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, яке може сприяти виникненню та формуванню у нього думки щодо вседозволеності, відчуття безкарності та неповаги до норм чинного законодавства, яке охороняє суспільні інтереси.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 14 грудня 2023 року відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч.1 ст. 121 КК України - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення проте може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суд протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим у тому ж порядку і строк з дня отримання ухвали суду.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3