ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/511/24 Справа № 190/161/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю

прокурора ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

представника потерпілої ОСОБА_8

обвинуваченої ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000535 від 07.10.2022 року щодо ОСОБА_9 , за апеляційними скаргами поданими прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та представником потерпілої ОСОБА_11 адвокатом - ОСОБА_8 на вирок П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2023 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Саївка П`ятихатського району Дніпропетровської області, громадянки України, яка працює вчителем Саївського ліцею Саксаганської сільської ради Дніпропетровської області, одружена, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на три роки з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування призначеного їй покарання у виді позбавлення волі, з іспитовим строком на 2 (два) роки, та покладенням на неї процесуальних обов`язків відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином, з урахуванням вже сплачених сум, - 965000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином 1000000 (один мільйон) грн.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_12 в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином 1000000 (один мільйон) грн.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави витрати, понесені на проведення судових експертиз в сумі 18877 (вісімнадцять тисяч вісімсот сімдесят сім) гривень 08 коп.

Вирішено питання про долю речових доказів згідно вимог ст.100 КПК України.

Вироком суду першої інстанції встановлено, що 07.10.2022 приблизно о 16 год. 20 хв. водій ОСОБА_9 , керуючи технічно справним автомобілем «Renault Logan» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 10.12.2019 належить СФГ «Полісся», рухалася в світлий час доби по сухому асфальтованому покриттю автодороги М-10 «Знам`янка-Луганськ-Ізварено», що проходить через с. Саївка Кам`янського району Дніпропетровській області та має по одній смузі руху у кожному напрямку, з боку с.Саївка, у напрямку с.Новогуровка. В цей же час ОСОБА_13 , керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 2121» реєстраційний номер НОМЕР_3 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 24.04.2004 належить ОСОБА_14 , здійснював рух у зустрічному вказаному автомобілю напрямку, з боку с.Новогуровка, у напрямку с.Саївка.

Під час руху, на перехресті з дорогою, що веде у напрямку с. Іванівка, водій ОСОБА_9 , грубо порушуючи Правила дорожнього руху України, проявляючи кримінальну протиправну самовпевненість, легковажно розраховуючи на відвернення суспільно-небезпечних наслідків, не діяла таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян, не врахувала дорожню обстановку, виконуючи маневр повороту ліворуч, виїхала на зустрічну смугу, не надала дорогу автомобілю «ВАЗ 2121» реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_13 , що рухався по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо, внаслідок чого передньою лівою частиною свого автомобіля «Renault Logan» реєстраційний номер НОМЕР_1 , допустила зіткнення з лівою боковою частиною автомобіля «ВАЗ 2121» реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_13 смерть якого настала на місті події 07.10.2022, в часовому проміжку між 16-ю та 17-ю годинами, від відкритої черепно-мозкової травми з множинними переломами кісток склепіння та основи черепу, що призвели до порушення кровообігу в речовині головного мозку з крововиливами в бокові шлуночки і гемотампонадою 4-го шлуночка головного мозку, вогнищевого субарахноїдального крововиливу та набряку речовини головного мозку.

В поданій апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок суду скасувати в частині призначеного покарання, ухвали новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. В решті вирок суду залишити без змін.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, прокурор, не оскаржуючи фактичних обставин кримінального провадження, кваліфікації дій обвинуваченої, доведеності її вини, у той же час зазначає, що призначене судом покарання є недостатнім, оскільки судом не враховано належним чином ступінь суспільної небезпеки злочину, скоєного обвинуваченої, яка вчинила тяжкий злочин, який має підвищену суспільну небезпеку.

Крім того вказує, що судом не було належним чином виконано вимоги ст. ст. 50, 65 КК України стосовно достатності і співмірності покарання, яке має запобігати вчиненню нових злочинів, при цьому призначено покарання без його реального відбуття, яке не сприятиме досягненню мети кримінального покарання. Вважає за необхідне призначити остаточне покарання саме позбавлення волі строком на 3 роки з його реальним відбуванням, яке у даному випадку буде достатнім для виправлення обвинуваченого та стримання від подальшого вчинення злочинів.

В поданій апеляційній скарзі представник потерпілої адвокат ОСОБА_8 просить оскаржуваний вирок суду скасувати в частині призначеного покарання, ухвали новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 років, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. Виключити з мотивувальної частини вироку посилання на пом`якшуючі обставини як щире каяття та визнання вини, зазначивши про відсутність пом`якшуючих обставин. В решті вирок суду залишити без змін

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, зазначає, що призначене судом покарання є недостатнім, оскільки судом не враховано належним чином ступінь суспільної небезпеки злочину, скоєного обвинуваченої, яка вчинила тяжкий злочин, який має підвищену суспільну небезпеку.

Крім того вказує, що судом не було належним чином виконано вимоги ст. ст. 50, 65 КК України стосовно достатності і співмірності покарання, яке має запобігати вчиненню нових злочинів, при цьому призначено покарання без його реального відбуття, яке не сприятиме досягненню мети кримінального покарання. Вважає за необхідне призначити остаточне покарання саме позбавлення волі строком на 8 років, яке у даному випадку буде достатнім для виправлення обвинуваченого та стримання від подальшого вчинення злочинів.

Вказує, що судом першої інстанції не було прийнято думку потерпілої сторони стосовно необхідності призначення максимального покарання передбаченого санкцією інкримінованого злочину, а саме у виді 8 років позбавлення волі, було безпідставно враховано пом`якшуючі обставини, а саме щире каяття, та визнання своєї вини, що суперечить наданими нею в суду поясненнями, яка надавала пояснення задля уникнення відповідальності та призначення суворого покарання, посилаючись при цьому на тяжкий стан здоров`я.

У поданих запереченнях захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 на апеляційні скарги прокурора і представника потерпілої, захисник просить залишити їх без задоволення обгрунтовуючи свої доводи тим, що в даному випадку вирок суду є справедливим а призначене ОСОБА_9 покарання достатнім з огляду не те, що остання дійсно розкаялася у вчиненому злочині та визнала свою винуватість в повному обсязі, нею здійснюються заходи по відшкодуванню моральної шкоди потерпілим, також ОСОБА_9 має міцні соціальні зв`язки, одружена, працює вчителем, на утриманні має доньку, яка на момент вчинення злочину була неповнолітньою, характеризується позитивно як за місцем проживання так і за місцем роботи, активно займається волонтерством, в момент ДТП не перебувала в стані сп`яніння, після події перебувала на лікуванні.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 підтримав свою апеляційну скаргу і просив ухвалити новий вирок із призначенням ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі із реальним його відбування згідно вимог апеляційної скарги, апеляційну скаргу потерпілої сторони підтримав частково.

- потерпіла ОСОБА_7 , та представник потерпілої ОСОБА_11 - адвокат ОСОБА_8 , підтримали апеляційну скаргу потерпілої сторони та просили призначити обвинуваченій максимальне покарання передбачене санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, апеляційну скаргу прокурора підтримали частково.

- обвинувачена ОСОБА_9 та її захисник ОСОБА_10 заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора і потерпілої сторони, та просили залишити вирок суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження у межах наявних у апеляційних скаргах вимог, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як убачається із змісту поданих прокурором та представником потерпілої апеляційних скарг, ними не оскаржується правильність встановленої та викладеної у вироку суду об`єктивної сторони вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, правильність визначеної судом правової кваліфікації дій обвинуваченої за ч.2 ст.286 КК України, тому, колегія суддів вирок суду у цій частині не переглядає.

Переглядаючи вирок суду щодо ОСОБА_9 у частині оскарженого стороною обвинувачення та представником потерпілої допущеного судом першої інстанції неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність під час призначення покарання, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів і повинно відповідати принципам законності, справедливості, обґрунтованості і гуманізму.

Згідно положень ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Суд першої інстанції призначаючи ОСОБА_9 покарання та звільнивши її від відбування покарання з іспитовим строком вказаних вимог закону не дотримався.

Як вбачається із оскаржуваного вироку, ОСОБА_9 засуджено до покарання у виді 3 років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, яке є несправедливим через м`якість, не відповідає тяжкості вчиненого злочину, обставинам кримінального провадження, та не сприятиме досягненню мети покарання, передбаченої положеннями ст. 50 КК України.

При цьому суд, звільняючи обвинувачену на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, хоч і врахував всі позитивно характеризуючі дані стосовно обвинуваченої, втім прийшов до передчасних висновків щодо можливості призначення ОСОБА_9 покарання без реальної ізоляції від суспільства, з огляду на наслідки вчиненого злочину, а саме порушення правил дорожнього руху з боку останньої, які перебувають у причинному зв`язку із настанням ДТП і призвели до смерті особи.

Разом з тим, судом першої інстанції не було і враховано позиції потерпілої сторони, які у свою чергу наполягали на призначенні суворого покарання, оскільки померлий ОСОБА_13 , був сином потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а також братом ОСОБА_7 , та його смерть настала в результаті ДТП за вини обвинуваченої, чим самим було завдано останнім тяжких душевних страждань.

Колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції не навів переконливих міркувань і належним чином не мотивував своє рішення щодо доцільності звільнення обвинуваченої ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України.

Колегія суддів зазначає, що у відповідності до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.

Колегія суддів наголошує на тому, що сукупність встановлених обставин, а саме, те що обвинувачена ОСОБА_9 під час досудового розслідування та в суді першої інстанції свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнала, щиро розкаялася у скоєному, активно сприяла розкриттю злочину, як під час досудового розслідування, так і під час розгляду справи просила вибачення у потерпілих, частково відшкодувала заподіяну шкоду, не становить небезпеки для суспільства, має міцні соціальні зв`язки, працює вчителем, одружена, стан здоров`я, то слід вказати, що вказані обставини можуть слугувати підставою для призначення мінімального покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України.

Тому, колегія суддів вважає доводи апеляційних скарг прокурора та представника потерпілої слушними, та такими, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з вимогами п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Разом з цим, п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок, а відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Згідно з п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 420 цього Кодексу апеляційний суд має скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити свій вирок у разі необхідності застосування, зокрема, більш суворого покарання.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню у частині призначеного покарання, із ухваленням нового вироку у цій частині.

При призначенні ОСОБА_9 покарання колегія суддів враховує, що вона вчинила кримінальне правопорушення, яке, відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких; ОСОБА_9 раніше не була засудженою і здійснює дії по відшкодуванню завданої злочином моральної шкоди загалом на даний час відшкодовано шкоду в сумі 275 000 грн., має міцні соціальні зв`язки, одружена, має постійне місце проживання та роботи, а саме працює вчителем, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання.

Встановлено, що обставиною, яка пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття ОСОБА_9 у скоєному, активне сприяння розкриттю злочину та визнання винуватості. Відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої.

Разом з тим обставини, стосовно того, що в момент ДТП у ОСОБА_9 погіршилося самопочуття, оскільки вона має незадовільний стан здоров`я з приводу чого мала відповідні звернення до лікарні, то вказані дані не знаходять свого об`єктивного підтвердження і підстав вважати, що сама подія ДТП мала місце в результаті різкої зміни самопочуття перед моментом зіткнення немає, такі дані в рамках даного кримінального провадження не встановлені.

Колегія суддів вважає, що наявність встановленої сукупності обставин, дають підстави для призначення у даному випадку покарання яке є мінімальним з передбаченого санкцією інкримінованого кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді позбавлення волі, із застосуванням додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

У той же час підстав для звільнення ОСОБА_9 від відбування призначеного їй покарання в порядку ст. 75 КК України колегія суддів не убачає.

З огляду на викладене апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційна скарга представника потерпілої ОСОБА_11 адвоката - ОСОБА_8 частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 405, 407,418, 419,420 КПК України, апеляційний суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задовольнити.

Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_11 адвоката - ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Вирок П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2023 року щодо ОСОБА_9 за ч.2 ст.286 КК України скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Початок строку відбування призначеного покарання обчислювати з моменту фактичного затримання ОСОБА_9 .

У іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції може бути оскаржений сторонами кримінального провадження у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду, протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4