Справа № 333/805/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2024 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді - ОСОБА_1 , секретар судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження №0001794 від 07.12.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Сєвєродонецьк, Луганської області, громадянина України, одруженого, перебуваючого на посаді гранатометника 1 гірсько-штурмового взводу 2 гірсько-штурмової роти 2 гірсько-штурмового батальйону у військовій частині НОМЕР_1 , спеціальне звання: солдат, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 263 ч.1 КК України,

за участі:

прокурора - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 263 ч.1 КК України.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів. В обґрунтування посилався на наступне.

Так, вважає, що під час проведення судового розгляду встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ОСОБА_3 :

- може переховуватися від суду;

- незаконно впливати на свідків;

- вчинити інше кримінальне правопорушення.

Так, ОСОБА_3 обвинувачується у скоєнні злочину, передбаченого

ч. 1 ст. 263 КК України. Вказане кримінальне правопорушення відноситься згідно зі ст. 12 КК України до категорії особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до семи років.

Згідно з матеріалами кримінального провадження, ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вчинив незаконне придбання та зберігання бойових припасів, а саме: не пізніше 13:00 год. 07.12.2023 року, у невстановленому місці, за невстановлених органом досудового розслідування обставин, знайшов, тим самим придбав 5 предметів схожих на корпуси до гранат, 3 предмета схожих на запал типу УЗГРМ, предмет схожий на димову шашку, 270 предметів схожих на патрони калібру 5,45мм, після чого переніс та почав незаконно зберігати, вказані предмети за місцем свого мешкання в приміщенні квартири АДРЕСА_2 до моменту вилучення вказаних предметів працівниками поліції 07.12.2023 року.Усвідомлюючи тяжкість вчиненого ним злочину, а також невідворотність покарання, враховуючи що ОСОБА_3 може безперешкодно покинути межі м. Запоріжжя, тим самим переховуючись від органів суду. Крім того, останній може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, враховуючи те, що обвинувачений обізнаний про анкетні дані та місце мешкання свідків, які своїми показаннями підтверджують його причетність до скоєння кримінального правопорушення. Крім того, зазначив, що в разі незастосування до обвинуваченого такого запобіжного заходу є високий ризик впливу з боку останнього на дружину, яка є свідком в даному кримінальному провадженні.

У зв`язку із зазначеними вище обставинами, сторона обвинувачення приходить до висновку, що вжиття більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені Кримінальним процесуальним кодексом України, є недостатньою мірою з огляду на обставини скоєного та ризики, які існують.

Обвинувачений ОСОБА_3 заперечував відносно задоволення клопотання прокурора та просив обрати відносно нього більш м`який запобіжний захід. Зазначив, що вину у вчиненні злочину, що йому інкримінується, визнає в повному обсязі. Разом з тим, зазначив, що після виконання бойового завдання він не встиг здати боєкомплект, оскільки його відпустили додому на кілька днів. В подальшому він забув, що не здав сумку з гранатами.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_5 заперечував проти продовження строку запобіжного заходу, зазначив, що ОСОБА_3 не мав умислу та не ухиляється від служби, має міцні соціальні зв`язки, одружений, має на утриманні дітей. На підставі викладеного, просить застосувати до нього більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.

За положенням ч.3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Так, ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08.12.2023 відносно ОСОБА_3 , обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, до 04 лютого 2024 року включно.

На даний час строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 закінчується, однак завершити кримінальне провадження не можливо.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі інші обставини.

Вирішуючи питання доцільності тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою, суд бере до уваги, що прокурором доведено, що обвинуваченому обґрунтовано оголошено про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

При вирішенні питання про продовження застосування запобіжного заходу ОСОБА_3 судом враховується тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України (санкція зазначеної статті передбачає позбавлення волі на строк від 3 до 7 років позбавлення волі).

Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Отже, обвинувачення особи у скоєнні тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказаний злочин, є однім з факторів, який має враховувати суд при застосуванні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Тому суд вважає, що тяжкість злочину, в якому підозрюють ОСОБА_3 не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, але така підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо не враховувати. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Суд також враховує, що ОСОБА_3 раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів. Крім того, враховує, що розуміючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення (злочину), суворість та невідворотність покарання, підозрюваний ОСОБА_3 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Також, враховуючи те, що ОСОБА_3 обізнаний про анкетні дані та місце мешкання свідків, які своїми показаннями підтверджують його причетність до скоєння кримінального правопорушення, існує ризик, що ОСОБА_3 може незаконно впливати на свідків шляхом залякувань або вмовлянь, що є ризиком, передбаченим п.3 ч. 1 ст.177 КПК України.

Також, як вбачається із змісту клопотання прокурора, в якості свідка була допитана ОСОБА_6 , дружина ОСОБА_3 , яка проживає разом з ним та дітьми за адресою: АДРЕСА_3 і саме за її заявою викликано працівників поліції, коли ОСОБА_3 став погрожувати, що якщо вона з поліцією, то він всіх підірве.

Крім цього, з урахуванням отриманих характеристик (на момент вчинення кримінального правопорушення перебував у стані алкогольного сп`яніння) на ОСОБА_3 , специфіку вчинення злочину, є підстави вважати, що ОСОБА_3 може вчинити інше кримінальне правопорушення. На підставі вказаного, суд дійшов висновку, що всі зазначені обставини в сукупності свідчать про те, що єдиним запобіжним заходом, адекватним особі обвинуваченого, здатним забезпечити його належну поведінку та запобігти встановленим ризикам є тримання під вартою.

Також в ході проведення підготовчого судового засідання встановлено, що підстави для прийняття рішення, передбаченого п.п. 1-4 ч.3 ст.314 КПК України, відсутні, а отже, відсутні і перешкоди для призначення судового розгляду у кримінальному провадженні.

З урахуванням думки сторін та те, що всі питання, пов`язані з підготовкою до судового розгляду, передбачені ст. 315 КПК України, вирішені, суд вважає, що у кримінальному провадженні слід призначити судовий розгляд вказаного обвинувального акту у відкритому судовому засіданні з викликом учасників судового провадження.

Керуючись ст.ст. 176-177, 183, 314-316, 331, 372 369-372 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Призначити судовий розгляд у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 263 ч.1 КК України, на 08 лютого 2024 року на 14 годину 15 хвилин, в приміщенні Комунарського районного суду м. Запоріжжя за адресою: м. Запоріжжя, вул. Європейська,7.

Судовий розгляд проводити суддею одноособово у відкритому судовому засіданні.

У судове засідання викликати учасників судового провадження.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 - задовольнити.

Термін запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжити на строк 60 днів, тобто до 30 березня 2024 року включно з можливістю внесення застави в розмірах та умовах, визначених в ухвалі слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08.12.2023.

Копію ухвали надіслати учасникам судового провадження для відома, начальнику слідчого ізолятора, де утримується обвинувачений - для виконання.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя : ОСОБА_1