Справа № 466/7466/23
Провадження № 1-в/466/249/23
У Х В А Л А

24 жовтня 2023 року м.Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря с/з ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові в режимі відеоконференції клопотання начальника установи начальника арештного дому державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» про умовно-дострокове звільнення засудженого

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львів, Львівської обл., зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживав за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, неодруженого, до засудження не працював.

з участю: прокурора ОСОБА_4 ,

представника ДУ «ЛВК №30» ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_3 ,

у с т а н о в и в:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 раніше неодноразово судимий, зокрема:

26.04.2000 Личаківським районним судом м.Львова за ч.2 ст.141, ст.46-1 КК України до 2 років позбавлення волі з конфіскацією майна з відтермінуванням виконання вироку на 2 роки. Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 20.11.2000 згідно ст. 46-1 КК України відтермінування вироку відмінити та направити у місця позбавлення волі терміном на 2 роки з конфіскацією всього майна. Звільнений 19.02.2003 умовно-достроково згідно ст. 81 КК України на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 17.02.2003 року на невідбутий термін 7 місяців 24 дні.

18.06.2003 Личаківським районним судом м. Львова за ч.3 ст. 185, ст. 71 КК України до 4 років 1 місяця 24 дні позбавлення волі. Звільнений 01.09.2006 умовно-достроково згідно ст. 81 КК України на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 30.08.2006 року на невідбутий термін 10 місяців 21 день.

16.05.2014 Шевченківським районним судом м. Львова за ч.3 ст. 185, 75 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим терміном на 3 роки.

У даній справі засуджений 01.04.2016 Шевченківським районним судом м. Львова за ч.1 ст. 115, 71 КК України до 11 років позбавлення волі. На підставі ч.5 ст. 72 КК України зараховано термін попереднього ув`язнення з 27.11.2015 по час набрання вироком законної сили (12.07.2016) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок терміну покарання: 27.11.2015 року, кінець терміну покарання: 12.04.2026 року.

18.07.2023 начальник арештного дому державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» звернулися до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування клопотання зазначає, що ОСОБА_3 відбув 3/4 строку покарання, станом на 13.07.2023 відбув 8 років 3 місяці 1 день, не відбув 2 рік 8 місяців 29 днів, заохочувався 12 (дванадцять) разів, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, а тому вважають, що засуджений довів своє виправлення.

Представник державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» ОСОБА_5 підтримала клопотання та зазначила, що засуджений відбув 8 років 07 міс. 12 днів, залишилося до відбуття 02 роки 04 міс. 18 днів.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_3 підтримав клопотання та просив таке задовольнити.

Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні щодо задоволення клопотання заперечив, вважаючи таке не обгрунтованим, оскільки засуджений раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, неодноразово раніше звільнявся умовно достроково на невідбуту частину покарання, востаннє вчинив особливо тяжкий злочин, перебуваючи під іспитовим сроком.

Перевіривши подані матеріали, дослідивши відомості про поведінку засудженого, заслухавши представника державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» ОСОБА_5 , пояснення засудженого ОСОБА_3 щодо підтримання клопотання, висновок прокурора ОСОБА_4 про відмову в задоволенні клопотання, суд вважає, що в задоволенні клопотання слід відмовити з наступних підстав.

У відповідності до ч.1, ч.2 ст.81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за змістом ст.81 КК України є правом, а не обов`язком суду.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст.50 Кримінального кодексу України.

При цьому, однією із найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України, є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.

Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.

Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. Матеріали про умовно дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради.

Тобто, умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

У відповідності до положень п.17 зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України суду слід ретельно з`ясувати: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений за весь час відбування покарання і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 раніше притягувався до кримінальної відповідальності тричі за умисні у т.ч. і тяжкі злочини. У даній справі ОСОБА_3 засуджений за умисний особливо тяжкий злочин проти здоровя особи та власності, до позбавлення волі, до того ж перебуваючи під іспитовим строком.

З характеристики від 22.06.2023 року щодо засудженого ОСОБА_3 вбачається, що такий, перебуваючи з

02.12.2015 в державні установі «Львівська УВП (№19)» порушень вимог режиму відбування покарання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягався. Адміністрацією установи не заохочувався. У державну установу «Личакiвська виправна колонія (№30)» прибув 10.08.2016. По прибутті в установу залучався до роботи по благоустрою, також був працевлаштований на підприємстві установи з червня 2018 року по листопад 2018 року, жовтень 2019 року, січень 2021 року по жовтень 2021 року. За час відбування покарання в установі порушень вимог режиму утримання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Адміністрацією установи дванадцять разів заохочувався.

У взаємовідносинах із засудженими не конфліктний. На профілактичному обліку установи не перебуває.

Згідно вироку суду мається стягнення при розгляді цивільного позову, який не сплатив.

25.08.2022 року адміністративною комісією установи задоволено в застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст.82 КК України, як такому, що став на шлях виправлення, однак ухвалою суду від 09.11.2022 року відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст.82 КК України.

ОСОБА_3 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів у т.ч. тяжких, у даній справі засуджений за злочин (вбивство), який вчинив 24-25.11.2015 року через 1 рік після ухвалення попереднього вироку 16.05.2014 року Шевченківським районним судом м.Львова за ст.185 ч.3, ст.75 КК України до покарання 4 роки позбавлення волі з іспитовим терміном 3 роки.

Суд враховує при розгляді спільного клопотання, що ОСОБА_3 неодноразово був засуджений за умисні у т.ч. і тяжкі злочини, до закінчення відбування покарання залишилося 02 роки 04 міс. 18 днів, що є значним.

Після відмови ухвалою суду у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст.82 КК України як такому що не став на шлях виправлення, у засудженого поведінка не покращилася, він не працевлаштований, пільг та заохочень немає.

З висновку щодо ступеня виправлення засудженого вбачається, що існує середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення.

З урахуванням зазначеного, суд вважає, що адміністрація виправної установи не надала переконливих доказів того, що під час відбуття покарання ОСОБА_3 довів своє виправлення.

Керуючись ст.81 КК України, ст. 537, 539 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

у задоволенні клопотання начальника установи начальника арештного дому державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

На ухвалу протягом семи діб з дня її оголошення прокурор та засуджений можуть подати апеляцію до Львівського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м.Львова

Повний текст ухвали складений 30.10.2023 року

Суддя ОСОБА_1