Справа №461/5314/23
Провадження №1-кп/461/561/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.12.2023 м.Львів

Галицький районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 13.06.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000844, про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дорожів Дрогобицького району Львівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з вищою освітою, працюючого охоронцем ТОВ «Нова пошта», одруженого, має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_4 , 2008р.н., військовозобов`язаного, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч.3 ст.358, ч.3 ст.190 Кримінального кодексу України;

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 будучи у відповідності до наказу Головного Управління МВС України у Львівській області №58о/с від 27.08.2015 звільненим з посади оперуповноваженого карного розшуку лінійного пункту на ст. Славсько лінійного відділу на ст. Стрий УМВС України на Львівській залізниці, умисно, за попередньою змовою з невстановленою досудовим розслідуванням особою, з корисливих мотивів, з метою отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням захворювання у період проходження служби в органах внутрішніх справ, достовірно знаючи про підстави та умови отримання такої допомоги, що передбачені Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015, у невстановлений досудовим розслідуванням час, усвідомлюючи та достовірно знаючи, що фактично на стаціонарному лікуванні у Бродівській центральній районній лікарні м. Броди у період проходження служби в органах внутрішніх справ не перебував, надав свої анкетні дані невстановленій досудовим розслідуванням особі для подальшого внесення їх до медичних виписок із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого форми №027/о виданої Бродівською центральною районною лікарнею м. Броди, зокрема: №027/о 2115 виданої 08.06.2014 та №2073 виданої 10.07.2015 Бродівською центральною районною лікарнею м. Броди, до якої внесено відомості проте, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючий с. Нежухів у період з 29.06.2014 по 08.06.2014 та в період з 01.07.2015 по 10.07.2015 перебував на стаціонарному лікуванні у вказаному медичному закладі, в такий спосіб підробивши вищевказані медичні виписки.

Крім цього, ОСОБА_3 06.12.2018, більш точний час не встановлено, перебуваючи в приміщенні Головного управління Національної поліції у Львівській області, що за адресою: м.Львів, пл. Генерала Григоренка, 3, маючи умисел на заволодіння чужим майном, а саме коштами одноразової грошової допомоги внаслідок захворювання отриманого в період проходження служби в органах внутрішніх справ, діючи з корисливих мотивів, усвідомлюючи, що в період проходження служби, а саме з 08.06.2014 по 29.06.2014 та з 01.07.2015 по 10.07.2015 на стаціонарному лікуванні в Бродівській центральній районній лікарні м. Броди не перебував, шляхом обману, звернувся із письмовою заявою до ліквідаційної комісії ГУМВС щодо виплати йому одноразової грошової допомоги внаслідок отримання захворювання в період проходження служби в ОВС, до якої долучив отримані на підставі підроблених виписок із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого форми №027/о 2115 від 08.06.2014 та №2073 від 10.07.2015, постанову медичної ВЛК ДУ ТМО МВС України по Львівській області №80 від 31.10.2018 видану на прізвище ОСОБА_3 (на час звільнення зі служби 27.08.2015), якою встановлено причино - наслідковий зв`язок захворювання з проходженням служби в ОВС, виписку з акту огляду МСЕК форми №157-1/0 від 04.12.2018, якою останньому надано третю грушу інвалідності пов`язану з проходженням служби в ОВС та довідку про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати працездатності у відсотках форми №158/0 від 04.12.2018 №008356 серії 10AAA, у відповідності до якої ступінь втрати професійної працездатності становить із 45% і пов`язане із проходженням служби в ОВС, при цьому ввівши в оману членів ліквідаційної комісії ГУМВС України у Львівській області щодо правомочності вказаних документів, та в подальшому на підставі вказаних документів заволодів коштами в розмірі 288 150 грн., які були перераховані йому в якості одноразової грошової допомоги, якими розпорядився на власний розсуд, чим завдав матеріальної шкоди Головному управлінню міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, яка у 250 і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян та відповідно до примітки до ст. 185 КК України є великим розміром.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю та дав суду показання, аналогічні фабулі обвинувачення. Пояснив, що дійсно за вказаних обставин, місця та часу вчинив підроблення виписок із медичної карти, на підставі яких йому було в подальшому виплаченоодноразову грошову допомогу. У вчиненому щиро розкаявся, просив суд суворо його не карати, запевнив, що зробив для себе правильні висновки і не допустить подібних дій у майбутньому. Щодо цивільного позову пояснив, що на даний час заподіяні збитки ним добровільно повністю відшкодовані, що стверджується відповідною квитанцією. Крім того, просив суд визнати недоцільним дослідження доказів, що до тих обставин, які ним не оспорюються по справі. При цьому вказав, що розуміє зміст цих обставин. Зміст ст.349 КПК України йому зрозумілий.

Суд переконався, що показання обвинуваченого ОСОБА_3 є послідовними, логічними, а тому не викликають сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Представник потерпілого ОСОБА_7 в судовому засіданні провадження щодо заявленого потерпілим цивільного позову просить закрити на підставі п.4 ч. 1 ст.255 ЦПК України, оскільки на даний час заподіяна шкода обвинуваченим ОСОБА_3 відшкодована в повному обсязі. При призначенні покарання покладається на розсуд суду. Крім того, вважає недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які потерпілими та обвинуваченим не оспорюються. При цьому вказала, що розуміє зміст цих обставин. Зміст ст.349 КПК України їй зрозумілий.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Відповідно до цих вимог закону суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого, представника потерпілого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

Обвинувачений, представник потерпілого та інші учасники судового процесу правильно розуміють зміст цих обставин, а також те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці фактичні обставини справи. Суд немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції.

Дії ОСОБА_3 вірно кваліфіковано за ч.3 ст.358 КК України (в редакції Закону на час вчинення кримінального правопорушення), так як він вчинив підроблення офіційного документа, який видається установою, яка має право видавати такі документи, і який надає права, з метою використання його підбурювачем чи іншою особою, за попередньою змовою групою осіб.

Його ж дії вірно кваліфіковано за ч.3 ст.190 КК України (в редакції Закону на час вчинення кримінального правопорушення), як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене у великих розмірах.

Відповідно до ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 12 КК України (в редакції Закону України № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року) кримінальне правопорушення передбачене ч.3 ст.358 КК України, віднесено до нетяжких злочинів, а кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст.190 КК України, є тяжким злочином.

Обвинувачений ОСОБА_3 не перебуває на обліках у лікаря - психіатра та лікаря нарколога,має визначене місце проживання, з вищою освітою, працює охоронцем ТОВ «Нова пошта», одружений, має на утриманні неповнолітнього сина, вперше притягується до кримінальної відповідальності.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд, відповідно до ст. 66 КК України, визнає його щире каяття.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Враховуючи вищенаведене та конкретні обставини, за яких вчинені діяння, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , наявність обставин, що пом`якшує покарання обвинуваченого, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, ОСОБА_3 слід визначити основне покарання в межах санкції ч.3 ст.358 КК України та санкції ч.3 ст.190 КК України у виді позбавлення волі.

Крім того, відповідно до положень ч.1 ст.70 КК України остаточне покарання ОСОБА_3 за вчинення цих кримінальних правопорушень необхідно визначити шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Приймаючи до уваги вищенаведене, враховуючи тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого та інші фактичні обставини справи, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, ставлення обвинуваченого до вчиненого, який в судовому засіданні щиро розкаявся та обіцяв не допускати в подальшому протиправної поведінки, суд вважає за можливе, застосувати до обвинуваченого ОСОБА_3 статтю 75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, так як його виправлення можливе без реального відбування покарання. Таке покарання, на думку суду, буде оптимальним, покаже стійкість такого виправлення і неможливість вчинення ним в подальшому інших злочинів.

Саме таке покарання, на думку суду, дасть можливість обвинуваченому оцінити свої дії, стати на шлях виправлення, будем необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», відповідатиме тяжкості злочинів та справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Підстав для застосування вимог ст.69 КК України судом не встановлено.

Вирішуючи заявлений представником потерпілого цивільний позов, суд прийшов до такого висновку.

Згідно із ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно із ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірним рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичній особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Представником потерпілого Головного управління Міністерства внутрішніх справ у Львівській області заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_3 про стягнення з нього на користь потерпілого 288150грн. матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Надалі, в ході судового розгляду від представника потерпілого Головного управління Міністерства внутрішніх справ у Львівській області надійшла заява про відмову від цивільного позову, оскільки завдана шкода відшкодована обвинуваченим ОСОБА_3 в добровільному порядку. У судовому засіданні представнику потерпілого роз`ясненні наслідки відмови від позову.

Згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №1 від 07.12.2023, обвинуваченим ОСОБА_3 перераховано на рахунок наданий Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ у Львівській області 288 150 (двісті вісімдесят вісім тисяч сто п`ятдесят) гривень матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Враховуючи, що відмова від позову є формою реалізації передбаченого ст. 13 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд дійшов висновку про прийняття відмови цивільного позивача від позовних вимог до ОСОБА_3 .

У зв`язку з тим, що цивільний позивач з власної ініціативи письмовою заявою відмовився від позовних вимог до ОСОБА_3 і відмова прийнята судом, провадження у справі за цивільним позовом Головного управління Міністерства внутрішніх справ у Львівській області до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди підлягає закриттю на підставі п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 206 ЦПК України у разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Враховуючи, що представник цивільного позивача Головного управління Міністерства внутрішніх справ у Львівській області відмовилася від позову до обвинуваченого ОСОБА_3 та просила закрити провадження за цивільним позовом, суд приходить до висновку, що провадження в частині цивільного позову слід закрити.

На підставі ч.2 ст.124 КПК України з обвинуваченого ОСОБА_3 необхідно стягнути на користь держави судові втрати за проведення експертного почеркознавчого дослідження №1465-Е від 23.05.2023 у сумі 9 559 (дев`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят дев`ять) гривень 20 (двадцять) копійок.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_3 у вигляді застави слід залишити до набрання вироком законної сили. Після набрання вироком законної сили заставу у розмірі 107360 (сто сім тисяч триста шістдесят) гривень, що внесена ОСОБА_3 - повернути останньому.

Речові докази відсутні.Арешт на майно не накладався.

Керуючись ст.ст.349, 370, 374 КПК України, суд,-

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.358 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Звільнити ОСОБА_3 на підставі ст.75 КК України від призначеного покарання з випробовуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців, та згідно із ст.76 КК України покласти на нього наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання/роботи.

Відповідно до ч.1 ст.165 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

Запобіжний захід у виді застави ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу - залишити без змін.

Заставу, визначену ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 15.05.2023 у розмірі 107360 (сто сім тисяч триста шістдесят) гривень, внесену 09.06.2023 обвинуваченим ОСОБА_3 на депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України в Львівській області, відповідно до ст.182 КПК України, після набрання вироком суду законної сили, повернути - ОСОБА_3 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави вартість проведення почеркознавчої експертизи №1465-Е від 23.05.2023 в сумі 9 559 (дев`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят дев`ять) гривень 20 (двадцять) копійок.

Провадження у справі за цивільним позовом Головного управління міністерства внутрішніх справ України до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення закрити.

Вирок суду в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України, оскарженню не підлягає, в іншій частині може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Відповідно до ч.6 ст.376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя ОСОБА_1