Справа № 343/202/22
Провадження № 11-кп/4808/38/24
Категорія ст. 121 ч.2 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 , заступника керівника Івано Франківської обласної прокуратури ОСОБА_10 на вирок Долинського районного суду від 13 вересня 2023 року, відносно ОСОБА_8 , за ст. 121 ч.2 КК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Вигода, Долинського району Івано Франківської області, зареєстрованого АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , вважає вирок суду першої інстанції незаконним, необгрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

Вказує, що обставини скоєння кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_8 зазначені судом у вироку, докази його причетності до спричинення тяжких тілесних ушкоджень на які посилається суд не відповідають та суперечать фактичним обставинам справи.

Під час розгляду даного кримінального провадження в суді першої інстанції будь - яких доказів, що обвинувачений ОСОБА_8 наніс потерпілому більше семи ударів в область голови не здобуто. В супереч такому висновку суду, будучи допитаним в якості свідка, громадянин ОСОБА_11 , який був присутній у кімнаті потерпілого під час конфлікту, стверджено пояснив суду, що обвинувачений наніс потерпілому в область голови не більше трьох чотирьох ударів спереду, в обличчя, розбивши брову та губу, що також підтверджується показами обвинуваченого ОСОБА_8 .

Звертає увагу суду на те, що згідно експертизи в потерпілого ОСОБА_12 зафіксовані тілесні ушкодження виявлені в ділянці голови, а саме в потиличній частині. Однак, обвинувачений ОСОБА_8 за матеріалами справи та доказами отриманими в ході судового розгляду наносив удари потерпілому тільки спереду в область обличчя, а не в потилицю та скроневі частини голови. В даному випадку спосіб спричинення тілесних ушкоджень потерпілому обвинуваченим та їх локалізація в момент спричинення не відповідає способу та механізму їх утворення.

Окрім цього, під час досудового розслідування не було перевірено предмет яким ОСОБА_13 наносила удари потерпілому, його розміри, вага, товщина матеріалу.

Також зазначає, що в судовому засіданні в якості свідків було допитано двох понятих, які були запрошені працівниками поліції для участі при огляді місця події. Свідок ОСОБА_14 серед наданих нею свідчень щодо обстановки в квартирі потерпілого, вказала, що при огляді трупа звернула увагу, що в ділянці голови вона бачила, як виразилась «запечена » кров.

В ході досудового розслідування та судового розгляду встановлено, що ОСОБА_8 наніс декілька ударів потерпілому в область обличчя в результаті чого було розсічено брову та губу, після чого потерпілий умився, брову заклеїли і кров більше не текла. В результаті чого на голові потерпілого утворилася рана із кров`ю на яку вказує свідок ОСОБА_14 судом не встановлено.

Просить вирок Долинського районного суду від 13 вересня 2023 року скасувати, а кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_8 закрити на підставі ст. 284 ч.1 п.3 КПК України не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримання.

Прокурор в поданій апеляційній скарзі вважає вирок Долинського районного суду від 13.09.2023 року щодо ОСОБА_8 за ст. 121 ч.2 КК України таким, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності призначеного покарання особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення внаслідок м`якості.

Зазначає, що суд першої інстанції при призначені покарання обвинувачено вказав, що враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_8 , та особу винного. Однак, не врахував те, що обвинувачений вчинив умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, свою вину у вчиненому не визнав, за таких обставин суд не мав підстав для призначення покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Просить скасувати вирок Долинського районного суду від 13.09.2023 року щодо ОСОБА_8 за ст. 121 ч.2 КК України в частині призначеного покарання. Ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_8 за ст. 121 ч.2 КК України у виді позбавлення волі на строк 9 років.

Обвинувачений ОСОБА_8 в поданій апеляційній скарзі вважає вирок суду першої інстанції від 13.09.2023 року незаконним, необгрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

Зазначає, що між ним та потерпілим 30.12.2023 року відбувся конфлікт у квартирі ОСОБА_12 . Потерпілий перший наніс йому два удари кулаком та бутилкою, яка стояла на столі у вітальні. Він захищався та наніс потерпілому три удари в область обличчя, внаслідок чого він отримав травму руки, а в потерпілого була розсічена брова та губа. Після чого він обробив йому рану та заклеїв лейкопластиром, однак потерпілий продовжував словесний конфлікт під час якого казав, що його застрелить. Він витягнув вогнепальну зброю та почав йому погрожувати, дану обставину підтвердив і свідок ОСОБА_11 .

Просить вирок Долинського районного суду від 13 вересня 2023 року скасувати, та змінити йому статтю, оскільки він не винен.

Вироком суду від 13 вересня 2023 року, ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання вказано обчислювати з 07 грудня 2021 року, з часу фактичного затримання, зарахувавши в строк відбування покарання строк його перебування під вартою з 07 грудня 2021 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку день за день.

До набрання вироком законної сили раніше обраний запобіжний захід ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави витрати на залучення експертів в розмірі 4805 гривень 36 копійок.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 вчинив умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, за наступних обставинах.

30 листопада 2021 року близько 15:00 години ОСОБА_8 прийшов до знайомого ОСОБА_12 , який проживає у АДРЕСА_3 .

Перебуваючи у вітальній кімнаті вищевказаної квартири, між ОСОБА_8 та ОСОБА_12 на ґрунті ревнощів, пов`язаних із відносинами потерпілого ОСОБА_12 зі співмешканкою ОСОБА_8 . ОСОБА_15 , що викликали у нього стан відчаю та бажання захистити честь останньої, відплативши за завдані їй психологічні та фізичні страждання, виник словесний конфлікт, у ході якого у ОСОБА_8 , виник злочинний умисел на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому.

З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , ОСОБА_8 30 листопада 2021 року близько 15:10 годин, перебуваючи у вітальній кімнаті квартири, що за вищевказаною адресою, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій умисно наніс потерпілому ОСОБА_12 , який перебував на дивані, не менше семи ударів почергово кулаками правої та лівої руки в область голови, в ділянку обличчя (очей, носа, губи, правої виличної ділянки, лівої вушної раковини), внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження, згідно з висновком експерта від 28.01.2022, у вигляді: закритої черепно-мозкової травми з крововиливами під тверду та павутинну оболонки, крововиливами в м`яку мозкову оболонку, обширним крововиливом в лівий скроневий м`яз, саднами, синцями, забійною раною в ділянці обличчя, крововиливом під кон`юнктиву правого ока, садном та синцем в ділянці лівої вушної раковини, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент спричинення.

Внаслідок спричинених ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем проживання потерпілого настала смерть останнього.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 , підтримали подані апеляційні скарги, просили їх задовольнити, а вирок суду першої інстанції від 13 вересня 2023 року скасувати. Щодо апеляційної скарги прокурора заперечили, вважають її незаконною та необгрунтованою;

- прокурор підтримав подану апеляційну скаргу просив її задовольнити, вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч.2 КК України та призначити йому покарання 9 років позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

В силу ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду.

Відповідно до вимог ст.374 КПК України суд першої інстанції в мотивувальній частині обвинувального вироку повинен дати аналіз всім зібраним у справі доказам щодо їх допустимості, достовірності і достатності, викласти формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, обґрунтувати свій висновок в частині доведеності вини обвинуваченого конкретними доказами, вказати які саме фактичні дані підтверджують обставини вчиненого злочину і навести мотиви за якими суд не бере до уваги окремі докази.

Однак, суд першої інстанції, обмежившись простим перерахуванням доказів, досліджених в судовому засіданні, не проаналізував їх зміст, не вказав які саме фактичні дані вони підтверджують, як співвідносяться між собою та чи достатні для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно ст. 6 параграф 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя . (Справа "Салов проти України")

Необхідно звернути увагу на те, що метою судочинства є не лише формальне вирішення питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку відповідно до вимог ст.368 КПК України, а досягнення правосуддя, в зв`язку з чим суд зобов`язаний дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі прийнятого ним рішення й забезпечують його правосудність.

Відсутність належної мотивації висновків суду призводить до того, що сторона позбавляється можливості обґрунтувати свою позицію під час оскарження вироку суду, а суд вищої інстанції - переглянути його.

Перевіривши матеріали кримінального провадження та апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 колегія суддів, вважає що суд першої інстанції при ухваленні даного вироку належним чином не надав оцінки показанням свідків та письмовим доказам, які містяться в матеріалах кримінального провадження.

Так, зі змісту показань обвинуваченого ОСОБА_8 в суді першої інстанції вбачається, що він не визнає вину і заперечує свою причетність до вчиненого злочину та стверджує, що після конфлікту який виник між ним та ОСОБА_12 , потерпілий був при свідомості, на наступний день він телефонував до останнього, щоб з`ясувати як він себе почуває, на що потерпілий відповів, що все нормально.

Однак у вироку, суд першої інстанції, обмежившись простим переліком сукупності доказів, які були досліджені під час судового засідання, не проаналізувавши їх з точки зору достатності та взаємозв`язку, не вказав які саме докази спростовують вищевказані доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та підтверджують його винуватість у вчиненому злочині.

Також, судом першої інстанції в судовому засіданні були допитані в якості свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , проте в їхніх показаннях містяться протиріччя, які не спростовані судом.

Згідно показань свідка ОСОБА_15 , яка є цивільною дружиною ОСОБА_8 судом першої інстанції було встановлено, що в кінці вересня 2021 року, коли вона закатувала закрутки у ОСОБА_12 , під час вечері випила зайвого й останній скористатися її безпорадним станом та зґвалтував. Спочатку вона соромилася про усе розповісти ОСОБА_8 , але в листопаді 2021 року він дізнався, тому вона все таки розказала йому про дії останнього. Дізнавшись про це, ОСОБА_8 30.11.2021 року відправився до потерпілого додому, щоб вияснити, що все таки між ними відбулося. Коли він повернувся до неї, розповів, що сильно побив ОСОБА_12 по лиці. Близько 19.30 год. того ж дня вони з ОСОБА_8 вже разом пішли до ОСОБА_17 . Там був їхній знайомий ОСОБА_18 . ОСОБА_12 лежав у спальні на підлозі головою до порогу. Вони завели його у вітальню та положили на диван. Тоді вона побачила, що ОСОБА_12 побитий, у нього було синє обличчя, розбита губа. Він не міг ходити. Перебував у стані алкогольного сп`яніння. Згадавши про сексуальні домагання з його боку, вона взяла з кухні металеву трубу, якою скинула зі столу увесь посуд, і почала наносити йому удари по руках, ногах та спині. ОСОБА_12 був лежачий, опору не чинив. У такому стані вона нанесла йому до 10 ударів, а також вилила в обличчя воду. Трубка була легкою, а ОСОБА_12 був добре одягнутий: у сорочку, грубий светр. Він був великої тілобудови, тому, коли він намагався припіднятися з дивану, вона закричала. На її крик прибіг ОСОБА_8 , який в той час був на кухні, та відштовхнув його. Після цього вони з ОСОБА_8 та знайомим ОСОБА_18 розпивали на кухні спиртні напої, курили. ОСОБА_12 з ними не випивав. Близько 21.30 годин вони з ОСОБА_8 пішли додому. ОСОБА_12 був слабкий, залишився лежати на дивані. Наступного дня вона телефонувала до потерпілого та цікавилася станом його здоров`я, чи не треба викликати швидку, проти чого він заперечив.

Свідок ОСОБА_11 , надав суду показання, що ОСОБА_8 розповів йому про те, що ОСОБА_12 покликав ОСОБА_15 до себе додому, щоб та допомогла йому з консервуванням. Однак, сам закрив двері квартири і ґвалтував її цілу ніч. 30 листопада 2021 року ОСОБА_12 запросив його до себе у гості, куди він прийшов у другій половині дня. На його прохання він "збігав" по пляшку горілки, яку вони випили у нього на кухні вдвох. У цей час більше нікого у квартирі не було. ОСОБА_12 був у нормальному стані, вони випивали, жартували. У цей час до них прийшов ОСОБА_8 . Він приніс потерпілому ковбасу та почав з`ясовувати з ним, чи дійсно той зґвалтував його співжительку. Спочатку ОСОБА_12 заперечував даний факт, однак після випитої наступної чарки зізнався у домаганнях. ОСОБА_8 був нормальний, ОСОБА_12 ж уже був добре випившим. У вітальній кімнаті між ними почалася суперечка, під час якої потерпілий першим вдарив обвинуваченого. Коли він увійшов до кімнати, то побачив, що ОСОБА_12 сидів на дивані, а вже ОСОБА_8 наносив йому удари руками в голову. Удари наносилися близько трьох хвилин. Він точно бачив три-чотири удари руками по обличчю потерпілого. Він підійшов ззаду, тому деталей не міг бачити та й не може пригадати їх, проте намагався завадити ударам, оскільки ОСОБА_12 був п`яний, а обвинувачений - у стані афекту, однак один з ударів ОСОБА_8 припав йому на мізинець, який він йому зламав. Обвинувачений вказував йому, щоб він не влазив у їхні сімейні справи, мотивуючи свої удари помстою за жінку, та просив його покинути кімнату. Він вернувся на кухню, де був біля пів години - години, оскільки ОСОБА_8 пообіцяв, що більше бити ОСОБА_12 не буде. Після цього вони з ОСОБА_8 ще розмовляли на кухні. Коли зайшли до потерпілого у кімнату, від нанесених ударів у нього на обличчі була кров, тому він на його прохання приніс йому тазик з водою, щоб він умився. Вроді після цього вони з ОСОБА_8 перетягли його у спальню. Однак він побачив, як ОСОБА_12 попри стіну в коридорі повз у кімнату, тому допоміг йому переміститись та посадив його на диван.

Проте, вдруге того дня ОСОБА_8 прийшов вже з цивільною дружиною ОСОБА_15 . У той час він перебував на кухні. Вони знову почали вияснювати ситуацію із згвалтуваняням. ОСОБА_8 залишив Настю із ОСОБА_12 у залі та разом з ним пішов на кухню. Вони сиділи, розмовляли, курили. Тоді на кухню зайшла ОСОБА_19 , взяла ручку від духовки і пішла до потерпілого у кімнату, закривши за собою двері. Там вона провела близько 5-10 хвилин. У той час вони з ОСОБА_8 залишалися на кухні. Коли вона повернулася, вони ще трошки побули на кухні, а тоді із ОСОБА_8 пішли додому.

Тобто, конфлікт між обвинуваченим та потерпілим виник через інцидент з співмешканкою ОСОБА_8 приблизно о 15 годині, обвинувачений завдавши потерпілому декілька ударів пішов додому. Коли ввечері він прийшов з своєю співмешканкою до ОСОБА_12 , потерпілий був при свідомості.

Однак, судом не надано належної оцінки тому, що ОСОБА_15 під час з`ясування стосунків з потерпілим ОСОБА_12 взяла з кухні металеву трубу, якою згідно її показань наносила йому удари в область рук, голови та спини.

Колегія суддів вважає, що органом досудового розслідування та судом не усунуто протиріч щодо локалізації заподіяних тілесних ушкоджень, які є в причинному зв`язку із настанням смерті потерпілого.

Окрім цього, перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора стосовно призначеного покарання, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що призначене ОСОБА_8 покарання за вчинення ним такого кримінального правопорушення при таких обставинах як встановлено оскарженим вироком відповідає цілям, передбаченим ст. 50 КК України, та загальним засадам призначення покарання, що визначені ст. 65 КК України, - тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особі винного, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення нових злочинів, є справедливим.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції вважає, що через неповноту судового розгляду та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Виходячи зі змісту рішення Європейського суду з прав людини у справі «Васильєв проти України» (заява № 11370/02) від 21 червня 2007 року «повноваження судів вищої інстанції переглядати справи повинне використовуватись для виправлення судових помилок та неправильності у здійсненні правосуддя, а не для проведення нового розгляду справи.

При цьому, призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та призначення покарання. А тому, при новому розгляді місцевому суду належить з`ясувати всі обставини, які мають значення для кримінального провадження, у порядку визначеному кримінальним процесуальним законом.

При новому розгляді справи суду першої інстанції необхідно розглянути кримінальне провадження з суворим дотриманням норм КПК України та ухвалити законне, обґрунтоване, вмотивоване та справедливе рішення.

Щодо запобіжного заходу, колегія суддів встановила наступне.

Судом першої інстанції запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 до вступу вироку в законну силу залишено без змін тримання під вартою.

Скасовуючи вирок суду з зазначених вище обставин, колегія суддів, відповідно до вимог ст.178 КПК України, враховуючи дані про особу обвинуваченого, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, вважає, що виконання ОСОБА_8 процесуальних обов`язків не можливе при застосуванні більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, а тому слід продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_8 строк тримання під вартою на 60 днів.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405,407,410, 412,415, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 , - задовольнити частково.

Вирок Долинського районного суду Івано Франківської області від 13 вересня 2023 року про обвинувачення ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч.2 КК України - скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Запобіжний захід тримання під вартою обраний обвинуваченому ОСОБА_8 продовжити на строк 60 днів, тобто до 07 квітня 2024 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5