Дата документу 26.09.2023
Справа № 334/3570/23
Провадження № 1-кп/334/521/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5

розглянувши у судовому засіданні, в залі суду матеріали кримінального провадження № 0000122 від 17.01.2023 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбачених ст.186 ч.4, ст..146 ч.2 КК України,

встановив:

До Ленінського районного суду м.Запоріжжя надійшло клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000122 від 17.01.2023 року.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому.

Клопотання обґрунтоване наступним, так в проваджені Ленінського районного суду м.Запоріжжя на розгляді перебувають матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 186 КК України. Строк дії запобіжного заходу тримання під вартою, обвинуваченого, спливає.

Враховуючи неможливість розгляду обвинувального акту у скорочені терміни до спливу запобіжного заходу, виникла необхідність в продовженні строку застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України, під час проведення досудового розслідування, встановлена наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ОСОБА_4 може:

-переховуватися від суду - ризик обумовлений тим, що підозрюваний є молодою працездатною особою та не має стійких соціальних зв`язків, місця офіційного місця працевлаштування та навчання.

-знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки на теперішній час, остаточно не встановлене місцезнаходження майна потерпілого, а також автомобілю який було використано для виконання об`єктивної сторони злочину.

-незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки підозрюваний може шляхом фізичного та психологічного впливу, залякувати та погрожувати потерпілому, свідку, з метою змінити їх свідчення, або відмовитись від свідчень у вказаному кримінальному провадженні.

При вирішенні питання про доцільність продовження строку запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно враховувати практику Європейського суду з прав людини.

Стороні обвинувачення неодноразово вказувалося на неприпустимість врахування тяжкості пред`явленого обвинувачення, як єдиної обставини, що підтверджує наявність вищезазначених ризиків, однак Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Разом з тим, інші більш м`які запобіжні заходи неможливо застосувати до підозрюваного наступних причин:

-особисте зобов`язання - не можливо застосувати у зв`язку з тим, що воно фактично не зможе забезпечити реальне запобігання спробам вчинити ним дії, передбачені п.1,3 ч.І ст. 177 КПК України;

-особиста порука - на адресу Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області та Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області не надходили письмові звернення осіб, які поручаються за особу підозрюваного.

-застава - не надходили заяви або клопотання від підозрюваного, рідних або інших осіб про врахування можливостей внесення грошових коштів на спеціальний рахунок, визначений у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України при звернені слідчого, прокурора до слідчого судді з клопотанням про застосування до підозрюваного запобіжного заходу. Також вказаний запобіжний захід буде недостатнім, оскільки у підозрюваного не має постійного джерела доходів, що виключає можливість застосування до нього запобіжного заходу у вигляді застави та оскільки цей запобіжний захід може спонукати його до вчинення корисливих кримінальних правопорушень. Вказаний запобіжний захід не може бути застосований у кримінальному провадженні, щодо злочину, який вчинений із застосуванням фізичного насильства, відносно потерпілого.

-домашній арешт - ОСОБА_4 може впливати на потерпілого, свідків та інших учасників у цьому ж кримінальному провадженні.

Таким чином, у разі застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, не можливо запобігти вищевказаним ризикам, оскільки вони передбачають перебування на волі, що дає можливість негативно впливати на повне та всебічне встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні та ухилитися від органів досудового розслідування, суду.

У зв`язку з викладеним, прокурор просить продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 на 60 днів.

Захисник заперечував, зазначив, що ризики, зазначені прокурором у клопотанні про продовження запобіжного заходу обвинуваченому не обґрунтовані, крім того, заявив клопотання про зміну ОСОБА_4 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Обвинувачений підтримав свого захисника. Зазначив, що у разі задоволення клопотання захисника, зобов`язується з`являтися до суду за кожною вимогою, ніякого тиску на потерпілого, свідків чинити не буде здійснювати, знищувати, або спотворювати майно потерпілого, а також автомобіль, який було використано для викрадення потерпілого, він взагалі не зможе, оскільки йому невідомо, де взагалі, все це майно знаходиться.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_6 пояснив, що він є товаришем ОСОБА_4 , та готовий забезпечити останнього місцем проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , у разі зміни останньому запобіжного заходу на домашній арешт.

Заслухавши прокурора, захисника, обвинуваченого, суд вважає, що запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою підлягає заміні на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

При розв`язанні клопотань прокурора та захисника, судом окрім норм КПК України, враховується практика Європейського суду з прав людини, зокрема, позиція викладена п.80 рішення у справі "Марченко проти України" згідно якої, при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Суд враховує вимоги ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція Європейського Суду з прав людини, викладена у справі «Слоев проти України»), а саме, що після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою обвинуваченого.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Луценко проти України» від 3 липня 2012 року зазначив, що однією з вимог пункту 3 статті 5 Конвенції є те, що судовий контроль за триманням під вартою має бути автоматичним. Пункт 4 статті 5 Конвенції передбачає право осіб, яких затримано або взято під варту, на перегляд процесуальних і матеріально-правових умов, які з точки зору Конвенції є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення їх свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої здійснено затримання, та легітимність мети, з якою особу затримано та потім узято під варту (пункт 95).

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Європейський суд з прав людини вказує, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших релевативних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою («W v.Switzerland», Заява № 14379/88, 26 січня 1993 року).

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Beccievv.Moldova» (Бекчиєв проти Молдови), пункт 58).

Ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою («Neumeisterv.Austria» (Коймайетер проти Австрії), пункт 10).

Стосовно загрози втечі, практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний чи обвинувачений можна законно розглядати, як таку, що може спонукати до втечі, однак можливість жорстокого засудження є недостатньою для виправдання тримання під вартою. При цьому загроза втечі не випливає з простої можливості для обвинуваченого перетнути кордон держави. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно доказувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейні зв`язки, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

Відповідно до правової позиції Європейського суду відсутність в особи роботи та сім`ї не є доказом того, що вона може схилитися до вчинення нових злочинів. Так само як і сама по собі відсутність постійного місця роботи не є доказом того, що особа зникне («Пшевечерський проти Росії» від 24 травня 2003 року).

Первісно ОСОБА_4 взято під варту ще ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 16.02.2023 року. Тобто, на даний час обвинувачений перебуває під вартою вже більше восьми місяців.

Також, слід зауважити, що домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово, що також мінімізує ризики, на які посилається прокурор у своєму клопотанні.

Таким чином, з урахуванням обставин, що встановлені у ході розгляду клопотань прокурора та захисника суд вважає, що застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, із застосуванням електронного засобу контролю, буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання існуючим ризикам та буде пропорційним, співмірним та таким, що не становитиме надмірний тягар, не суперечитиме КПК України, оскільки саме цей запобіжний захід дасть можливість уникнути настання існуючих ризиків та забезпечить виконання покладених на підозрюваного процесуальних обов`язків.

За такої обставини суд дійшов висновку, що тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_4 перестало бути розумним, а отже у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу необхідно відмовити, а обвинувачену необхідно звільнити з-під варти.

Керуючись статтями 181, 183, 197, 199, 201, 202, 331, 372, 376 КПК, суд,-

постановив:

У задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_3 - відмовити.

Клопотання захисника адвоката ОСОБА_5 - задовольнити.

Змінити обраний ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому цілодобово залишати житло, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Покласти на ОСОБА_4 наступніобов`язки:

- прибувати за викликом до суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- не відлучатися із м. Запоріжжя без дозволу суду;

- за вимогою працівників органу Національної поліції, що здійснюють контроль за поведінкою обвинуваченого на підставі цієї ухвали, носити електронний засіб контролю.

Негайно доставити ОСОБА_4 до місця проживання і звільнити з-під варти.

Строк дії ухвали становить два місяці та закінчується 20 листопада 2023 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1