Номер провадження № 1-кс/522/7784/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2023 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні № 0000421, про скасування арешту майна, -

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси звернувся адвокат ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 з клопотанням про зняття арешту з рахунку, скаржник зазначає, що в межах кримінального провадження №0000421 слідчим суддею Київського районного суду м. Одеси 21.05.2020 року була винесена ухвала про арешт на розрахунковий рахунок ОСОБА_3 НОМЕР_1 відкритому в АТ «КБ «Пріватбанк» із забороною здійснення видаткових операцій.

20.06.2022 року обвинувальний акт в межах вищезазначеного кримінального провадження направлений в Іллічівський міський суд Одеської області, а матеріали кримінального провадження в тому числі щодо арешту банківського рахунку мого клієнта виділені в окреме КП 0000675 та передано до ВП №2 ОРУП №1 ГУ НП в Одеській області.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає задоволенню з наступних мотивів:

За приписами ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна, у розумінні ч. 2 ст. 170 КПК України, є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, а метою арешту майна є забезпечення збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи та відшкодування шкоди, завданої в наслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Проте, з матеріалів кримінального провадження №0000421, не вбачається, що відносно майна, на яке накладено арешт існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Окрім цього, матеріали кримінального провадження не містять доказів того, що існує потреба у застосуванні арешту майна. Вказаний рахунок не є доказом злочину, грошові кошти на рахунку спеціальній конфіскації не підлягають, жодної потреби у продовжені заходів забезпечення кримінального провадження немає.

В ході зазначеного кримінального провадження не повідомлено про підозру ОСОБА_3 .

На думку заявника, вказана ухвала не мала під собою законних підстав, у зв`язку з тим, що в ній не конкретизовані підстави визначені у ст. 173 КПК України, а саме: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У зв`язку з вищевикладеним, захисник звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту майна.

Адвокат ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , в судове засідання не з`явився, надавши заяву про підтримання вимог та розгляд клопотання за його відсутності.

Прокурор, слідчий в судове засідання не з`явились, неодноразово викликались у передбачений законом спосіб, писбмовиіх заперечень на клопотання адвоката не надали.

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши думку учасників судового розгляду, слідчий суддя приходить до висновку, що заявлене клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Правомочність володіння розуміють як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) в себе певне майно (фактично панувати над ним, зараховувати на свій баланс і под.).

Правомочність користування означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання.

Правомочність розпорядження означає юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення (відчуження за договором, передача у спадщину, знищення, переробка і т. ін.).

У сукупності ці правомочності вичерпують усі надані власнику можливості. Причому інколи всі разом або деякі з них можуть належати і не власнику, а іншому володільцю майна, наприклад, довірчому власнику майна, орендатору тощо. На відміну від прав власника, правомочності іншого законного володільця, навіть зі схожими правомочностями власника, не тільки не виключають прав самого власника на це майно, а й зазвичай виникають із його волі і в передбачених ним межах (наприклад, договір найму, договір управління майном).

Згідно з нормою ст. 319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто правомочності власника не є безмежними, закон може встановлювати певні обмеження здійснення права власності. Такі обмеження встановлюються з метою забезпечення рівноваги в суспільстві та здійснення майнових прав усіма суб`єктами права.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ісмаїлов проти Росії" від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права".

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі "Бакланов проти російської федерації", Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі "Фрізен проти російської федерації", Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу N 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Пунктом 21 ч.1 ст.7 КПК України зазначає, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться розумність строків

Статтею 21 КПК України також зазначає, що кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Тобто, строк дії обмежень в рамках кримінального процесу, зокрема арешту на майно третіх осіб, повинен мати розумні строки.

Керуючись ст.ст. 167-174 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 , про скасування арешту майна задовольнити.

Скасувати арешт майна, накладений на всі грошові кошти, які знаходяться розрахунковому рахунку ОСОБА_3 НОМЕР_1 , відкритому в АТ «КБ «Пріватбанк» із забороною здійснення видаткових операцій.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_5

26.12.2023