Справа № 465/2836/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/916/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2023 року у м.Львові.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційній скарги захисника ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_7 на вирок Франківського районного суду м.Львова від 18 липня 2023 року щодо ОСОБА_8

з участю: прокурора ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Франківського районного суду м.Львова від 18 липня 2023 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначено йому покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до вступу вироку в законну силу залишено тримання під вартою. Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з 13.04.2023 року.

Вирішено питання про речові докази.

Згідно вироку суду ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що в Україні введено воєнний стан, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів та з метою протиправного збагачення, розуміючи, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, 05.02.2023 року близько 12:28 год., перебуваючи в приміщенні ХЄЦ «Гевсиманія» у м. Львові на вул. Кульпарківська,65, шляхом вільного доступу, таємно викрав зі столу мобільний телефон марки «SAMSUNG» моделі S21+5G вартістю 13000 гривень та сім - карту мобільного оператора «lifecell» з номером НОМЕР_1 , вартістю 50 гривень, що належить ОСОБА_7 , чим спричинив останньому матеріальної шкоду на загальну суму 13050 гривень.

На вказаний вирок суду апеляційній скарги подали захисник ОСОБА_6 та потерпілий ОСОБА_7 .

В апеляційні скарзі захисник просить змінити оскаржуваний вирок та застосувати до ОСОБА_8 дію ст.ст.75, 76 КК України, звільнивши його від відбування призначеного покарання з випробуванням, та встановити йому іспитовий строк.

На підтримку своїх апеляційних вимог захисник покликається на доцільність звільнення обвинуваченого від призначеного йому покарання з випробуванням, оскільки ОСОБА_10 як на досудовому слідстві, так і під час удового розгляду кримінального провадження свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю та щиро розкаявся у вчиненому. Судовий розгляд кримінального провадження за згодою обвинуваченого ОСОБА_8 було проведено у відповідності до ч.3 ст.349 КПК України.

Звертає увагу, що після інкримінованих подій, а саме 05.02.2023 року ОСОБА_8 у повній мірі усвідомив протиправний характер своїх дій та щиро розкаявся у вчиненому, а інших кримінальних правопорушень не вчиняв. Обставин, які б обтяжували покарання, судом встановлено не було. Вказує, що ОСОБА_8 раніше не судимий, є сиротою, оскільки його батьки померли, коли він був малолітнім.

Наголошує, що потерпілий у судовому засіданні місцевого суду заперечив щодо застосування до ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, зазначивши, що не має до нього претензій, просив не застосовувати до обвинуваченого покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

В апеляційні скарзі потерпілий ОСОБА_7 також просить змінити оскаржуваний вирок та застосувати до ОСОБА_8 дію ст.ст.75, 76 КК України, звільнивши його від відбування призначеного покарання з випробуванням, та встановити йому іспитовий строк.

Свої апеляційні вимоги потерпілий мотивує відсутністю претензій до обвинуваченого та заперечує щодо застосування до ОСОБА_8 покарання в виді позбавлення волі. Вважає, що слід застосувати до ОСОБА_8 звільнення від покарання з випробуванням у відповідності до вимог ст.ст.75, 76 КК України,

Вказує, що він та ОСОБА_8 є прихожанами ХЄЦ «Гефсиманія», під час судового засідання ОСОБА_8 приніс йому свої вибачення, які ним були прийняті.

Наголошує, що обвинувачений як на досудовому слідстві так і під час судового розгляду кримінального провадження свою вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень визнав повністю та щиро розкаявся у вчиненому. Після інкримінованих подій, а саме 05.02.2023 року ОСОБА_8 у повній мірі усвідомив протиправний характер своїх дій, інших кримінальних правопорушень не вчиняв, раніше не судимий, сирота. Відсутні обставини, які б обтяжували покарання.

При апеляційному розгляді захисник та обвинувачений підтримали подані у справі апеляційні скарги, з наведених у них мотивів, та просив такі задоволити.

Потерпілий також у повному обсязі підтримав подані апеляційні скарги та просив застосувати до обвинуваченого положення ст.75 КК України.

Прокурор заперечив подані захисником та потерпілим апеляційні скарги, покликавшись на законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, за обставин, встановлених судом першої інстанції, кваліфікація його дій, в апеляційному порядку не оспорюються, а тому, з урахуванням вимог ч.1 ст.404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Також в апеляційному порядку не оскаржується вид та розмір призначеного ОСОБА_8 покарання за ч.4 ст.185 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

Апеляційні доводи захисника та потерпілого стосуються необхідності застосування до обвинуваченого положень ст.75 КК України та звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до положень ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації таке покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання у цілому.

Згідно матеріалів справи при призначенні ОСОБА_8 покарання місцевим судом враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, який згідно ст.89 КК України раніше не судимий, не перебуває на обліку у лікаря - психіатра та лікаря - нарколога, його молодий вік, те що ОСОБА_8 є сиротою, виріс без батьків, має постійне місце проживання, скарги на нього за місцевим реєстрації відсутні, думку потерпілого, захисника та прокурора, наявність обставин, які пом`якшують покарання, а саме повне визнання своєї провини і щире каяття, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Крім цього, згідно оскаржуваного вироку місцевим судом враховано, що ОСОБА_8 фактично втретє притягується до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, а на розгляді у Шевченківському районному суді м. Львова перебуває ще обвинувальний акт про вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, що свідчить про небажання ОСОБА_8 ставати на шлях виправлення, а також те, що обвинувачений не працює та не займається суспільно корисною працею, задану шкоду добровільно не відшкодував.

Ураховуючи наведене колегія суддів враховує, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді 5 років позбавлення волі, з урахуванням обставин цього кримінального провадження, відповідає принципам законності, індивідуалізації та справедливості призначення покарання.

З приводу апеляційних доводів захисника та потерпілого про можливість звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, колегія суддів враховує таке.

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 положень ст. 75 КК України та звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Згідно матеріалів справи, фактично усі обставини та дані про особу обвинуваченого, на які покликаються захисник та потерпілий, були враховані місцевим судом при призначення обвинуваченому покарання, яке визначено судом першої інстанції у мінімальному розмірі згідно санкції ч.4 ст.185 КК України.

Щодо позиції потерпілого про відсутність у нього претензій до обвинуваченого та необхідність звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, колегія суддів звичайно враховує таку, однак вважає за необхідне зазначити, що з огляду на дискреційні повноваження суду, зокрема, у питанні застосування положень ст.75 КК України, позиція потерпілого не є вирішальною, адже рішення про звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням приймається судом з урахуванням усіх передбачених законом підстав та встановлених судом обставин.

Отже, колегія суддів враховує, що ОСОБА_8 , будучи молодою та працездатною людиною ніде не працює і жодною суспільно-корисною працею не займається.

Водночас, ним вчинено корисливий злочин, який згідно ст.12 КК України є тяжким.

Незважаючи на відсутність у потерпілого претензій до обвинуваченого, суд першої інстанції також правильно врахував факт відсутності добровільного відшкодування обвинуваченим заподіяної потерпілому шкоди.

Згідно ст.89 КК України ОСОБА_8 вважається не судимим, однак з огляду на дані вимоги про судимість, суд першої інстанції правильно врахував, що фактично ОСОБА_8 втретє притягається до кримінальної відповідальності (а.с. 69).

Згідно цієї ж вимоги про судимість ОСОБА_8 раніше також вже звільнявся від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України. Однак, відбувши таке покарання знову вчинив кримінальне правопорушення.

Крім цього, судом першої інстанції правильно враховано, що на розгляді Шевченківського районного суду м.Львова також перебуває обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 за ч.4 ст.185 КК України.

Наведені обставини у сукупності дають обґрунтовані підстави для висновку про неможливість виправлення ОСОБА_8 без відбування призначеного йому покарання, а тому колегія суддів не може у даному випадку прийняти рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Таким чином апеляційні скарги захисника та потерпілого до задоволення не підлягають, оскільки не містять правових підстав для зміни оскаржуваного вироку, зокрема у частині призначеного обвинуваченому покарання.

При перевірці справи в апеляційному порядку не виявлено неправильного застосуванням закону України про кримінальну відповідальність чи порушень вимог кримінального процесуального закону, що мало б наслідком скасування або зміни судового рішення.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 419 КПК, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Франківського районного суду м.Львова від 18 липня 2023 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційній скарги захисника ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка утримується під вартою, в цей же строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий:

Судді: