УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.12.2023 року м. Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , представника адвоката ОСОБА_4 , власника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Суворовської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_6 , про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні СУ ГУНП в Одеській області перебувають матеріали досудового розслідування внесені до ЄРДР за №0000984 від 15.02.2016 року за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.ч. 2, 3, 4 ст. 190, ч.ч. 3,4 ст.358, ч.ч.1, 2 ст. 376-1 КК України, щодо заволодіння невстановленими особами, шахрайським шляхом об`єктами нерухомого майна в межах міста Одеси, або правами на такі об`єкти нерухомого майна, які у подальшому відчужували добросовісним набувачам, в тому числі з використанням рішень Суворовського районного суду м.Одеси, а також можливого втручання в роботу автоматизованих систем в органах та установах системи правосуддя на території м.Одеси.

Як вбачається з клопотання, під час досудового розслідування, були встановлені особи, які можуть бути причетні до вчинення вказаних кримінальних правопорушень, зокрема ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в користуванні якого перебуває автомобіль марки «HYUNDAI GENESIS» держаний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова (VIN): НОМЕР_2 . В ході санкціонованого обшуку зазначеного автомобіля було виявлено та вилучено автомобіль марки «HYUNDAI GENESIS» держаний номерний знак НОМЕР_3 , номер кузова (VIN): НОМЕР_2 та ключ до вказаного автомобіля.

Слідчий зіернувся до суду з клопотанням про накладання арешту на автомобіль автомобіля марки «HYUNDAI GENESIS» держаний номерний знак НОМЕР_3 , номер кузова (VIN): НОМЕР_2 та ключа до вказаного автомобіля, зареєстрований на ім`я ОСОБА_5 , обґрунтовуючи клопотання необхідністю забезпечення збереження речових доказів.

Слідчий в судовому засіданні наполягав на задоволенні клопотання, посилаючись на викладені в клопотанні доводи.

Представник заперечувала на задоволенні клопотання, посилаючись на відсутність правових підстав для арешту майна, відсутність у автомобіля будь яких ознак речового доказу в рамках даного кримінального провадження.

Вивчивши клопотання та матеріали які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думки учасників, приходжу до наступного.

Відповідно до ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Згідно ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно до ч.2 п.1 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно до ст.170 ч.3 КПК України, у випадку передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Вилучене майно, зазначене у клопотанні, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, про що слідчим складено відповідну постанову.

Статтею 1 Першого Протоколу від 20.03.1952 року до «Конвенції про захист

прав людини та основоположних свобод» зазначено, що кожна фізична або юридична

особа має право мирно володіти своїм майном.

У Рішенні ЄСПЛ «Серявін проти України» зазначено, що будь-яке

втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у

першому реченні ч.І ст. 1 Першого Протоколу до «Конвенції про захист прав людини та

основоположних свобод», лише якщо забезпечено "справедливий баланс" між загальним

інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

Питання стосовно того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним

лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу

законності і не було свавільним.

У Рішенні ЄСПЛ «Серявін проти України» зазначено, що вимога законності,

яка випливає з «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» означає

вимогу дотримання відповідних положень національного закону і принципу верховенства

права.

Як вбачається з рішення «Серявін проти України», ЄСПЛ розглянув

справу у якій йшлося про втручання органів державної влади у володіння майном особи,

тому слідчий суддя вважає, що вказане рішення певним чином відображає природу

правовідносин, які склалися у цій справі.

Щодо дотримання принципу верховенства права, то відповідно до ч.1 ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Також, відповідно до ч.2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Положення КПК України, зокрема ст.170 КПК України, передбачають накладення арешту на майно, проте такий арешт може бути накладений при певних умовах.

Разом з тим, на теперішній час, як вбачається з самого клопотання та доданих до нього матеріалах, в них відсутні дані про те, що вилучений транспортний засіб був використаний для скоєння кримінального правопорушення, зберіг на собі його сліди, або був набутий в результаті його скоєння. Тобто, суду не надано даних, яке саме доказове значення автомобіль має для даного кримінального провадження.

На підставі викладеного слід зробити висновок, що уданому випадку втручання у мирне володіння майном особи державними органами не буде законним та таким, що відповідає принципу верховенства права.

З викладеного вбачається, що з урахуванням зазначених обставин, в даному випадку втручання органів влади у захищене право суперечить загальній нормі, зазначеній у ст. 1 Першого Протоколу від 20.03.1952 року до «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод», потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права власника майна.

За таких обставин, вважаю, що клопотання слідчого про накладення арешту на зазначений автомобіль, не підлягає задоволенню у зв`язку в відсутністю правових підстав для арешту зазначеного майна.

Керуючись ст. ст. 98, 172, 173, 309, 395 КПК України, -

УХВАЛИВ

В задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 про арешт автомобіля марки «HYUNDAI GENESIS» держаний номерний знак НОМЕР_3 , номер кузова (VIN): НОМЕР_2 та ключа до вказаного автомобіля відмовити.

Ухвала, відповідно до ст.309 КПК України, оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1