УХВАЛА

Іменем України

12 грудня 2023 року

м. Київ

справа № 758/1549/23

провадження № 51-6627 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на ухвалу Київського апеляційного суду від 31 липня 2023 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002122 по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Михайло-Коцюбинське Чернігівського району Чернігівської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

встановив:

За вироком Подільського районного суду м. Києва від 07 квітня 2023 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненнікримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

Не погоджуючись з рішенням суду захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку суду першої інстанції.

Київський апеляційний суд ухвалою від 31 липня 2023 року відмовив у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Подільськогорайонного суду м. Києва від 07 квітня 2023 року, а апеляційну скаргу повернув.

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга захисника ОСОБА_4 в якій він, не погоджуючись із ухваленими судовими рішеннями, посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Обґрунтовуючи доводи касаційної скарги, зазначає, що суд першої інстанції, урахувавши обставини, які пом`якшують покарання, та відсутність обставин, які обтяжують покарання, призначив ОСОБА_5 покарання, яке є явно несправедливим внаслідок суворості, також не застосував приписи статей 69, 75 КК України.

Крім того, захисник посилається на те, що ухвала апеляційного суду постановлена з порушенням права ОСОБА_5 на захист та без урахування обставин про наявність підстав для поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Вважає, що ОСОБА_5 пропустив строк на апеляційне оскарження з поважних причин. Вказує, що перебуваючи в місцях позбавлення волі останній не зміг повідомити суду апеляційної інстанції всі обставини, що перешкодили йому вчасно звернутися з апеляційною скаргою. Зазначає, що адвокат ОСОБА_7 пропустив строк на апеляційне оскарження, оскільки перебував на лікарняному, після чого йому було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Вказує, що суд апеляційної інстанції не врахував, що в наслідок дій адвоката ОСОБА_7 та не правильної позиції адвоката ОСОБА_6 (з яким ОСОБА_5 надалі також уклав договір про правову допомогу). ОСОБА_5 був позбавлений вчасно скористатися своїм правом на апеляційне оскарження.

Вважає, що рішення апеляційного суду є необґрунтованим.

Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї документи, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з наступних підстав.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України)суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 424 КПК України у касаційному порядку можуть бути оскаржені вироки та ухвали про застосування або відмову в застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також судові рішення суду апеляційної інстанції, постановлені щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції.

Як убачається із судових рішень, вирок місцевого суду в цьому кримінальному провадженні в апеляційному порядку не переглядався.

У зв`язку з цим, згідно ч. 1 ст. 424 КПК України, вирок Подільського районного суду м. Києва від 07 квітня 2023 року стосовно ОСОБА_5 не може бути предметом оскарження в касаційному суді.

Щодо доводів касаційної скарги захисника, що ухвала апеляційного суду постановлена без урахування обставин про наявність підстав для поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на вирок або ухвалу про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру - протягом тридцяти днів з дня їх проголошення, на інші ухвали суду першої інстанції - протягом семи днів з дня її оголошення, на ухвалу слідчого судді - протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений ухвалою суду за клопотанням заінтересованої особи.

Хоча ст. 117 КПК України містить норму щодо поновлення пропущеного строку, але це можливо лише в разі наявності поважних причин пропуску такого строку. Тому при вирішенні питання про поновлення пропущеного строку, у тому числі й строку на апеляційне оскарження, до уваги мають братися: тривалість самого процесуального строку; час, який минув з дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали особі реалізувати своє право (повноваження) в межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) в межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску) та інші доречні обставини.

Як убачається із оскаржуваного судового рішення та поданої касаційної скарги, суд першої інстанції, розглянувши кримінальне провадження стосовно ОСОБА_5 за його участю, 07 квітня 2023 року ухвалив вирок та призначив останньому відповідне покарання.

Копія вказаного вироку суду ОСОБА_5 була вручена в день його проголошення, тобто останнім днем на апеляційне оскарження цього вироку було 08 травня 2023 року.

Після цього 20 квітня 2023 року засуджений ОСОБА_5 уклав договір про надання правової допомоги із адвокатом ОСОБА_7 , який з 23 квітня 2023 року перебував на стаціонарному лікуванні та у подальшому, 18 травня 2023 року, був затриманий працівниками поліції і йому було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Також оскаржуваним судовим рішенням підтверджується, що 02 червня 2023 року ОСОБА_5 уклав договір про надання правової допомоги у цьому провадженні із іншим захисником - адвокатом ОСОБА_6 , який лише 03 липня 2023 року подав апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Подільського районного суду м. Києва від 07 квітня 2023 року.

За результатами апеляційного розгляду клопотання захисника ОСОБА_6 про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд дійшов висновку, що визначений процесуальним законом строк на оскарження вказаного вироку місцевого суду останнім було пропущено та про відсутність підстав, які б свідчили про поважність причин пропуску цим захисником строку на оскарження судового рішення, у зв`язку з чим відмовив захиснику ОСОБА_6 у поновленні строку на апеляційне оскарження вказаного вироку місцевого суду.

Водночас, обґрунтовуючи своє рішення про відмову в поновленні строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд слушно зазначив, що відповідно до матеріалів справи розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_5 у суді першої інстанції відбувався за його участю. Розпискою, яка міститься у матеріалах провадження, підтверджується, що копію вироку місцевого суду обвинувачений ОСОБА_5 отримав у день його проголошення. При цьому, у резолютивній частині вироку зазначені строк і порядок його оскарження.

Крім того, апеляційний суд у своєму рішенні звернув увагу на те, що під час судового розгляду в суді першої інстанції, ОСОБА_5 вручалася пам`ятка про права та обов`язки обвинуваченого, у якій зазначено, що він має право, серед іншого, на отримання правової допомоги захисника за рахунок держави у випадках, передбачених КПК України та/або законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги, у тому числі у зв`язку з відсутністю коштів на її оплату, оскаржувати в установленому КПК України порядку судові рішення та ініціювати їх перегляд, знати про подані на них апеляційні та касаційні скарги, заяви про їх перегляд, подавати на них заперечення.

Крім того, апеляційний суд зауважив, що на запитання суду під час підготовчого судового засідання та в ході судового розгляду обвинувачений повідомив, що права і обов`язки йому зрозумілі, при цьому останній клопотань про залучення йому захисника не заявляв, що підтверджується журналами судових засідань та технічними носіями інформації.

Як вже зазначалося вище, судом апеляційної інстанції було встановлено та, відповідно, не заперечується і касатором, що обвинувачений ОСОБА_5 уклав із адвокатом ОСОБА_6 договір про надання правової допомоги лише 02 червня 2023 року вже коли був затриманий на виконання вироку місцевого суду від 07 квітня 2023 року і утримувався у ДУ «Київський слідчий ізолятор». Проте, як зазначено у касаційній скарзі, апеляційну скаргу захисник ОСОБА_6 подав лише 03 липня 2023 року, тобто майже через місяць після укладення вказаної угоди.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, встановивши, що зі змісту клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вбачається, що стороною захисту не було наведено будь-яких обставин, у розумінні статті 117 КПК України, які б не залежали від їх волевиявлення, та були б пов`язані з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що завадили їй своєчасно звернутися з касаційною скаргою, обґрунтовано відмовив у поновленні строку на апеляційне оскарження.

При цьому, Суд звертає увагу, що, у поданій касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 фактично порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження саме засудженому ОСОБА_5 .

Разом з тим, предметом розгляду суду апеляційної інстанції було клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження саме захисника ОСОБА_6 , а не засудженого ОСОБА_5 .

Водночас слід зазначити, що в оскаржуваному судовому рішенні та поданій касаційній скарзі відсутні посилання на те, що засуджений ОСОБА_5 був позбавлений можливості самостійно звертатися із відповідною апеляційною скаргою або клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Подільського районного суду м. Києва від 07 квітня 2023 року. Будь які дані про те, що засудженому ОСОБА_5 відмовлено у апеляційному оскарженні вироку місцевого суду стосовно нього у Суду також відсутні.

Разом з цим, формальне посилання захисника на неподання вчасно апеляційної скарги іншим захисником, а також вступ у справу нового захисника, не свідчить про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження з огляду на приписи ст. 117 КПК України.

Крім того, не можна визнати поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження посилання захисника на те, що засуджений ОСОБА_5 був впевнений, що адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, оскільки це не свідчить про наявність об`єктивно непереборних факторів, які не залежать від волевиявлення особи та пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення його до суду у визначений законом строк.

Більш того, у касаційній скарзі захисник не наводить жодних очевидних та об`єктивних даних про неналежне виконання професійних обов`язків адвокатами ОСОБА_7 та ОСОБА_6 . Відомості про те, що засуджений з цього приводу звертався до відповідних органів також відсутні.

Разом з цим на усіх стадіях кримінального провадження закон забезпечує особі, яка підозрюється, обвинувачується або засуджена у вчиненні кримінального правопорушення, можливість мати захисника як обраного нею, так і призначеного їй. Забезпечено таку особу й можливістю відмовитися від захисника або замінити його відповідно до вимог процесуального закону.

Таким чином, доводи захисника про порушення права на захист засудженого ОСОБА_5 є необґрунтованими.

Верховний Суд погоджується з висновком апеляційного суду, що наведені у клопотанні захисника причини пропуску строку на апеляційне оскарження не є поважними, оскільки захисником не наведено будь-яких аргументів щодо розумних заходів, які ним вживалися з метою оскарження судового рішення в апеляційному порядку якнайшвидше після закінчення строку на апеляційне оскарження та/або з часу укладення договору про надання правової допомоги та відсутність підстав, які б свідчили про поважність причин пропуску ним цього строку.

Решта доводів касаційної скарги захисника висновків суду апеляційної інстанції також не спростовує.

Викладені в ухвалі Київського апеляційного суду мотиви відмови у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження є обґрунтованими. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 399 КПК України.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Оскільки з касаційної скарги захисника ОСОБА_4 , наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою.

На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на ухвалу Київського апеляційного суду від 31 липня 2023 року стосовно ОСОБА_5 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3