1Справа № 335/7249/22 1-кп/335/258/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0002228 від 15.12.2021 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Кушугум, Запорізького району, Запорізької області, громадянина України зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , співробітник-військовослужбовець Управління Служби безпеки України в Запорізькій області, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , являється співробітником Управління Служби безпеки України в Запорізькій області та, відповідно до Закону України «Про Службу безпеки України» є службовою особою співробітником-військовослужбовцем державного органу спеціального призначення з правоохоронними функціями, який забезпечує державну безпеку України.

Так, 15 грудня 2021 року, приблизно о 18 годині 48 хвилин, водій ОСОБА_5 , керуючи власним автомобілем «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині вулиці Незалежної України в місті Запоріжжі, з боку вулиці Гагаріна в напрямку вулиці Якова Новицького, зі швидкістю не менше 66,42 км/год, що перевищує дозволену швидкість руху в населених пунктах.

В цей же час, проїзну частину вулиці Незалежної України в місті Запоріжжі, по нерегульованому пішохідному переході, в районі будинку 80 по вулиці Незалежної України, зліва направо по ходу руху автомобіля, перетинала пішохід ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Під час руху, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, розташованого в районі будинку 80 по вулиці Незалежної України в місті Запоріжжі, на якому знаходилася пішохід ОСОБА_6 , водій ОСОБА_5 , маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити останню та запобігти наїзду на неї шляхом зупинки керованого ним транспортного засобу до місця наїзду при умові руху із максимально дозволеною швидкістю руху в населених пунктах, діючи із злочинною недбалістю, відповідних заходів до дотримання дозволеного швидкісного режиму не вжив.

Своїми діями водій ОСОБА_5 порушив вимоги п.п. 12.4, 12.9 б) чинних на момент ДТП Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, зі змінами та доповненнями, відповідно до яких:

- п. 12.4. У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

- п. 12.9. Водієві забороняється:

б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.

Порушення водієм ОСОБА_5 вимог п.п. 12.4, 12.9 б) Правил дорожнього руху, з технічної точки зору, перебувають в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

Внаслідок порушення вказаних пунктів Правил дорожнього руху, водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_1 скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_6 , яка перетинала проїзну частину по нерегульованому пішохідному переході.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_6 спричинено наступні тілесні ушкодження:

1. закрита черепно-мозкова травма: переломи лобної, тім`яної, потиличної кісток, малого крила основної кістки ліворуч, субдуральні гематоми правої лобно-скроневої ділянки таміжпівкулевої щілини, ділянки забоїв з геморагічним просочуванням лівої лобно-скпонево-тімяної ділянок, «забійна» рана потиличної ділянки ліворуч у сукупності кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпека для життя;

2. закрита тупа травма грудної клітки: перелом на межі середньої та зовнішньої третин правої ключиці, двосторонній пневмоторакс-наявність повітря в плевральних порожнинах;

3. закритий перелом проксимального метаепіфізу правої плечової кістки зі зміщенням, закритий перелом ліктьового відростку правої ліктьової кістки, закриті переломи в середній третині правих ліктьової та променевої кісток зі зміщенням уламків;

4. закриті переломи тіла верхньої третини правих велико- і малогомілкових кісток зі зміщенням;

5. закриті переломи тіла верхньої третини лівих велико- і малогомілкових кісток зі зміщенням;

6. закритий перелом лівої великогомілкової кістки в області гомілкового-ступневого суглобу.

Тілесні ушкодження зазначені в п.п. 2 - 6, як кожне окремо так і у сукупності, у живих осіб кваліфікуються не менш як тілесні ушкодження середньої тяжкості, за ознакою - тривалого розладу здоров`я строком понад 3 тижні (21 день).

7. садна кінцівок, тулуба - як кожне окремо так і у сукупності, самі по собі кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Дії ОСОБА_5 кваліфікуються за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілій тяжкі тілесні ушкодження та спричинило середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Відповідно ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно з ч. 4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо:1) кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів; 2) особливо тяжких злочинів, віднесених до підслідності Національного антикорупційного бюро України за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи у вчиненні злочину, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, якщо інформація щодо вчинення такою особою злочину буде підтверджена доказами; 3) особливо тяжких злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, організованою групою чи злочинною організацією або терористичною групою за умови викриття підозрюваним, який не є організатором такої групи або організації, злочинних дій інших учасників групи чи інших, вчинених групою або організацією злочинів, якщо повідомлена інформація буде підтверджена доказами.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Під час судового розгляду, 29 січня 2024 року між прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 , якому на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні 0002228, та який отримав письмову згоду на укладання угоди про визнання винуватості від потерпілої - ОСОБА_7 та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_5 була укладена угода про визнання винуватості, у присутності захисника адвоката ОСОБА_4 , відтак, розгляд щодо угоди проводиться судом під час судового засідання за участі сторін угоди у порядку ст. 474 КПК України.

Прокурор у судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості та призначити обвинуваченому ОСОБА_5 , міру покарання, визначену в угоді.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України визнав та надав суду згоду на затвердження угоди про визнання винуватості вказавши, що він повністю розуміє свої права та характер обвинувачення, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди, а також наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України та п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, які йому роз`яснені судом.

Захисник обвинуваченого просив затвердити угоду про визнання винуватості.

Потерпіла ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про не заперечення проти укладення угоди між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості.

Заслухавши думку прокурора, захисника, обвинуваченого, розглядаючи питання про затвердження угоди, суд виходить з наступного.

Із змісту угоди про визнання винуватості від 29.01.2024 року вбачається, що прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо всіх істотних обставин даного кримінального провадження. Обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення. Також, сторонами визначено узгоджене ними покарання. Так, враховуючи наявність обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, зокрема: особу обвинуваченого, його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, беззастережне визнання своєї винуватості, добровільне відшкодування завданого збитку, надання допомоги потерпілій безпосередньо після вчинення злочину, позитивна службова характеристика, враховуючи співпрацю обвинуваченого ОСОБА_5 зі стороною обвинувачення, враховуючи думку потерпілої, згідно якої остання не заперечує проти укладення угоди, сторони узгодили, що при визначенні покарання ОСОБА_5 за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України можливо застосувати положення ст. 69 КК України та призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за вчинення вказаного кримінального правопорушення, та призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

В той же час, враховуючи наявність обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, сторони узгодили та просять суд, з врахуванням положень ст. 58,69 КК України, замінити покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі на службові обмеження для військовослужбовців на строк 2 (два) роки з відрахуванням 20 відсотків із суми грошового забезпечення ОСОБА_5 в дохід держави, у зв`язку з чим під час відбування покарання ОСОБА_5 не може бути підвищений за посадою та у військовому званні.

Сторони дійшли остаточної згоди на призначення ОСОБА_5 , остаточного покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, із застосуванням ст. 58, 69 КК України у виді 2 років обмеження для військовослужбовців з відрахуванням 20 відсотків із суми грошового забезпечення ОСОБА_5 в дохід держави.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Судом на виконання вимог ст.474 КПК України сумніву у добровільності та істинності позиції обвинуваченого ОСОБА_5 не встановлено.

В судовому засіданні суд переконався у добровільності укладення сторонами угоди і що угода про визнання винуватості від 29.01.2024 року не є наслідком застосування насильства, примусу погроз, обіцянок, дії будь-яких інших обставин ніж ті, які передбачені в угоді.

Ухвалюючи вирок, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами та оцінені судом, відповідно до ст.94 КПК України, суд приходить до висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , склад кримінального правопорушення, вказує на кваліфікацію діяння за ч. 2 ст.286 КК України, обвинувачений ОСОБА_5 визнав свою вину повністю.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує, що узгоджені сторонами в угоді про визнання винуватості вид і міра покарання відповідають загальним правилам призначення кримінальних покарань та розміру призначеного покарання, які встановлені Кримінальним кодексом України.

Згідно п.1 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів.

Даний злочин, відповідно до вимог ст.12 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів.

При вирішенні питання про відповідність угоди про визнання винуватості від 29.01.2024 року вимогам ст.ст.469, 474 КПК України, суд враховує, що умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам цього кодексу, зокрема щодо змісту та порядку укладення угод, а також щодо узгодженої між сторонами міри покарання, яка відповідає загальним правилам призначення кримінальних покарань, встановленим КК України, ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, правова кваліфікація дій кримінального правопорушення вірна, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб. Не встановлені підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, не є очевидною можливість невиконання обвинуваченою взятих на себе зобов`язань за угодою, фактичні підстави для невизнання винуватості відсутні.

Згідно з ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Згідно з ст.65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про визнання винуватості, суд призначає покарання, узгоджене сторонами угодою.

За таких обставин суд вважає, що виправленню та перевихованню обвинуваченого ОСОБА_5 може сприяти покарання, узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості.

З врахуванням вищевказаного, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального законодавства, заслухавши пояснення сторін кримінального провадження та роз`яснивши їм обмеження права щодо оскарження вироку, передбачені ст. 473 КПК України, суд вважає, що угода укладена 29.01.2024 року між прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 у присутності захисника адвоката ОСОБА_4 , про визнання винуватості, відповідає вимогам КПК України, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, обвинувачений ОСОБА_5 визнав вину добровільно, фактичні підстави для визнання вини наявні, узгоджені вид та міра покарання відповідають загальним засадам призначення покарання, визначених ст.65 Кримінального кодексу України, у зв`язку із чим суд вважає, що угода підлягає затвердженню.

За наведених обставин, угоду належить затвердити, а ОСОБА_5 визначити узгоджену міру покарання в угоді, із застосуванням ст.69 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Відповідно до ч.1 ст.58 КК України покарання у виді службового обмеження застосовується до засуджених військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також у випадках, коли суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замість обмеження волі чи позбавлення волі на строк не більше двох років призначити службове обмеження на той самий строк.

Із суми грошового забезпечення засудженого до службового обмеження провадиться відрахування в доход держави у розмірі, встановленому вироком суду, в межах від десяти до двадцяти відсотків. Під час відбування цього покарання засуджений не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання (ч.2 ст.58 КК України).

На підставі ст. 58 КК України, враховуючи наявність обставин, які пом`якшують покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, надання допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також особу ОСОБА_5 , який раніше не судимий, є військовослужбовцем Управління Служби безпеки України в Запорізькій області, замість позбавлення волі строком на 2 (роки), призначити службове обмеження на той самий строк, тобто на строк 2 (два) роки, з відрахуванням із суми грошового забезпечення ОСОБА_5 в дохід держави у розмірі 20 (двадцяти) відсотків.

Питання щодо скасування арешту майна суд вважає за необхідне вирішити відповідно до положень ст.174 КПК України.

Розподіл витрат на залучення експерта вирішити відповідно до ч.2 ст. 124 КПК України.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_5 не обирався, підстав для його обрання судом не встановлено.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 374, 376, 395, 472, 473, 474, 475 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду від 29 січня 2024 року про визнання винуватості, укладену між прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 у присутності захисника адвоката ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0002228 від 15.12.2021 року.

ОСОБА_5 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання з застосуванням ст.69 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 58 КК України, враховуючи обставини справи та особу засудженого, ОСОБА_5 замінити покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у виді 2 (двох) років позбавлення волі на покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 2 (два) роки з відрахуванням в дохід держави двадцяти відсотків із суми грошового забезпечення останнього.

Відповідно до ч. 2 ст. 58 КК України, під час відбування покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців засуджений не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.

Запобіжний захід ОСОБА_5 не обирати.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 17.12.2021 на автомобіль „ Део-Ланос, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який є власністю ОСОБА_8 - скасувати.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати за проведення судово інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю «Дослідження технічного стану транспортних засобів» від 04.02.2022 №СТ- 19/108-22/65-ІТ в розмірі 2059 гривень 44 копійки, судово фототехнічної експертизи за експертною спеціальністю «Дослідження фотозображень та технічних засобів їх виготовлення» під 14.01.2022 № СЕ-19/108-22/72-ФІІ у розмірі 2059 гривень 44 копійки, судово фототехнічної експертизи за експертною спеціальністю «Дослідження фотозображень та технічних засобів їх виготовлення» від 18.02.2022 № СЕ-19/108-22/915-ФП у розмірі 6178 гривень 32 копійки, судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод» від 15.07.2022 № СЕ-19/108-22/6310-ГГ у розмірі 2265 гривень 36 копійок.

Речові докази по справі: транспортний засіб «Део-Ланос», р.н. НОМЕР_1 - повернути власнику.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку:

1)обвинуваченим, виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2)прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1