Справа № 742/1713/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/972/23
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові в порядку апеляційного розгляду (в режимі відеоконференції) матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 грудня 2023 року про продовження строку тримання під вартою,

за участю учасників кримінального провадження

прокурора - ОСОБА_8

захисника - адвоката - ОСОБА_6

У С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 грудня 2023 року обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2,3 ст. 185, ч. 1, 3 ст. 357, ч. 2 ст. 289 КК України, ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою до 09 лютого 2024 року та відмовлено у задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, суд обґрунтував свої висновки наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не зменшились та продовжують існувати. Інший більш м`який запобіжний захід не забезпечить належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та не зможе запобігти вказаним ризикам.

Не погодившись із рішенням суду, захисник адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора та задовольнити клопотання захисту про зміну запобіжного заходу на більш м`який.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідно до практики Європейського суду у разі спливу певного проміжку часу перебування особи під вартою, навіть обґрунтована підозра не може бути єдиним виправданням тримання особи під вартою. Продовжуючи запобіжний захід, суд навіть не розглянув можливість застосування альтернативного запобіжного заходу, тоді як під час ухвалення попереднього вироку відносно ОСОБА_7 до нього було застосовано домашній арешт, під час якого він не допустив жодних порушень. Вказує, що обидва попередні вироки були скасовані через процесуальні порушення, тому якщо прокурор не може довести винуватість ОСОБА_7 протягом трьох років, то вважає суд безпідставно продовжує строк тримання під вартою. Вказує про відсутність ризиків, на які посилається прокурор та суд та наявність у ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків, постійного місця мешкання, за яким він характеризується позитивно, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, до затримання перебував на обліку у службі зайнятості як безробітний, отримував соціальну допомогу, тому вважає, що більш м`який запобіжний захід зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, оскільки прокурором протилежного не доведено.

Заслухавши доповідача, захисника, який просив задовольнити апеляційну скаргу з викладених в ній підстав, думку прокурора, який заперечував доводам апеляційної скарги, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2,3 ст. 185, ч. 1,3 ст. 357, ч. 2 ст. 289 КК України

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 жовтня 2023 року ОСОБА_7 продовжено строк раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.

За змістом ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Відповідно до ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою та продовження строку такого тримання може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Апеляційним судом встановлено, що зазначені вимоги закону судом І інстанції дотримані в повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 суд І інстанції, ураховуючи ризики, передбачені ст. 177 КПК України, дійшов правильного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, так як ризики, які були підставою для застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою не змінилися.

При цьому судом розглянуто і клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на більш м`який, не знайшовши підстав для його задоволення.

Виходячи з даних матеріалів судового провадження, є вірним висновок суду І інстанції відносно того, що ризики, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не змінилися. Так, судом зазначено, що обвинувачений, розуміючи можливість покарання пов`язаного з позбавленням волі, з метою його уникнення, може залишити своє місце проживання і переховуватися від суду, може здійснювати вплив на свідків з метою зміни ними показань, оскільки останні ще не допитані судом, створити штучні докази та підбурити осіб, які не були свідками, до дачі завідомо неправдивих свідчень на підтвердження висунутих ним у подальшому захисних версій, або ж вчинити інше кримінальне правопорушення. Наявність таких ризиків на даний час виключає можливість зміни запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який.

Об`єктивних даних, які б унеможливлювали подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, стороною захисту не надано.

Посилання в апеляційній скарзі захисника на необґрунтоване тривале утримання під вартою спростовуються вище викладеним та обґрунтуванням судом необхідності саме такого запобіжного заходу. Доводи про відсутність належних доказів на підтвердження наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає непереконливими, оскільки наявність існуючих ризиків підтверджуються матеріалами судового провадження, які були предметом дослідження суду першої інстанції.

Вказані захисником обставини про особу ОСОБА_7 , надані докази на підтвердження міцності соціальних зв`язків обвинуваченого і позитивні характеристики за місцем мешкання, не виключають ризиків, які визнані судом доведеними та які стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

За таких підстав суд обґрунтовано та в достатній мірі мотивував своє рішення, тому твердження апелянта про необґрунтованість висновків постановленої ухвали, колегія суддів не вважає слушними.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів законність та обґрунтованість постановленого у справі судом рішення, не вбачається.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задвооленню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 грудня 2023 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без змін.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4