печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2024 року Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у засіданні в залі суду в м. Києві провадження за скаргою адвоката ОСОБА_3 інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого, яка полягає у не розгляді клопотання у кримінальному провадженні № 0000369 від 08.05.2014 року та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого, яка полягає у не розгляді клопотання у кримінальному провадженні № 0000369 від 08.05.2014 року та зобов`язання вчинити дії.

Представник особи, в інтересах, якої подано скаргу про дату, час та місце розгляду провадження повідомлявся належним чином в установленому законом порядку, проте, в засідання не з`явився.

Прокурор про дату, час та місце розгляду провадження повідомлявся належним чином в установленому законом порядку, у судове засідання не з`явився, проте подав заяву про розгляд скарги без його участі та просив залишити скаргу без задоволення.

Дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

Згідно п. 19 ч. 1 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься, диспозитивність.

Як визначено ч. 1 та ч. 2 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Листом Верховного Суду України від 25.01.2006 № 1-5/45 визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Поважними причинами неприбуття особи на виклик (ст. 138 КПК України) є обмеження свободи пересування внаслідок дії закону або судового рішення; обставини непереборної сили (епідемії, військові події, стихійні лиха або інші подібні обставини); відсутність особи у місці проживання протягом тривалого часу внаслідок відрядження, подорожі тощо; тяжка хвороба або перебування в закладі охорони здоров`я у зв`язку з лікуванням або вагітністю за умови неможливості тимчасово залишити цей заклад; смерть близьких родичів, членів сім`ї чи інших близьких осіб або серйозна загроза їхньому життю; несвоєчасне одержання повістки про виклик; інші обставини, які об`єктивно унеможливлюють з`явлення особи на виклик, що підлягає з`ясуванню у судовому засіданні. Неврахування таких обставин призводить до передчасності прийнятого рішення та можливого порушення законних прав та інтересів учасників розгляду.

Разом з тим, особі, за скаргою якого здійснюється судове провадження, процесуальним законодавством надаються не лише права, а і покладаються обов`язки. Відтак, заявник будучи належним чином повідомленим про розгляд скарги, не з`явився у судове засідання, про причини неявки слідчого суддю не повідомив.

Таким чином, враховуючи, що особа, яка звернулася із скаргою в засідання не з`явилася, тим самим не підтримала її у судовому засіданні, з урахуванням принципу диспозитивності, передбаченого ст. 26 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги.

Керуючись ст. 7, 22, 26, 303-307, 309 КПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого, яка полягає у не розгляді клопотання у кримінальному провадженні № 0000369 від 08.05.2014 року та зобов`язання вчинити дії, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1