УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2023 року

м. Київ

справа № 671/110/21

провадження № 51-7336ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Городоцького районного суду Хмельницької області від 25 серпня 2023 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 14 листопада 2023 року у кримінальному провадженні № 0000274 щодо

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя

АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК такого, що судимості не має,

засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених

ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 296 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Городоцького районного суду Хмельницької області від 25 серпня

2023 року, залишеним без зміни ухвалою Хмельницького апеляційного суду

від 14 листопада 2023 року, ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено

до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 1 ст. 122 КК - на строк 2 роки; ч. 2

ст. 296 КК - на строк 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_4 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Цим вироком засуджено також ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , судові рішення щодо яких не оскаржуються.

Вирішено питання щодо цивільного позову, процесуальних витрат та долі речових доказів у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком суду ОСОБА_4 засуджено за хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства,

що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене групою осіб, а також

за умисне завдання середньої тяжкості тілесних ушкоджень, вчинених за наступних обставин.

Так, 05 грудня 2020 року приблизно о 15:00 ОСОБА_4 разом із неповнолітнім ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння при в`їзді до с. Чернява Волочиського району Хмельницької області зі сторони

с. Глядки тих же району та області, побачивши ОСОБА_7 , який рухався

в напрямку с. Чернява, підійшов до нього та, схопивши останнього за лівий рукав куртки, спровокував з останнім конфлікт, в який відразу ж втрутилися неповнолітній ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Після цього ОСОБА_4 разом

із неповнолітнім ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, безпричинно з хуліганських спонукань, грубо порушуючи при цьому громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю та виразилось у прагненні показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки у суспільстві, самоутвердженні за рахунок приниження потерпілого, в присутності ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , принижуючи при цьому гідність ОСОБА_7 , завдали останньому численні удари ногами та руками в обличчя,

по голові та тулубу, спричинивши потерпілому ОСОБА_7 середньої тяжкості та легкі тілесні ушкодження.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

Засуджений ОСОБА_4 у касаційній скарзі, посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі засудженого через суворість, просить змінити оскаржені судові рішення в частині призначеного покарання, застосувавши до нього положення ст. 75 КК і звільнивши його від відбування покарання з випробуванням із встановленням мінімального іспитового строку.

В обґрунтування заявлених вимог стверджує, що судами не враховані обставини, що пом`якшують його покарання, а саме часткове визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність претензій з боку потерпілого,

що в сукупності, як він зазначає, свідчить про те, що він став на шлях виправлення та відбулися позитивні зміни у його житті. Наголошує, що апеляційним судом залишено поза увагою те, що він примирився з потерпілим, який претензій до нього не має і просить суворо його не карати, про що свідчить відповідна заява потерпілого, подана до суду 14 листопада 2023 року. Також зазначає, що досудова доповідь органу пробації не відповідає нормам процесуального закону і не може бути покладена в основу призначеного покарання, оскільки суперечить змісту покарання. Крім того, зазначає, що він в силу ст. 89 КК раніше не судимий, є особою похилого віку, за віком на військову службу не придатний, знаходиться в резерві ІНФОРМАЦІЯ_2 , з моменту вчинення кримінальних правопорушень минуло 3 роки, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою йому не обирався, у нього загострились хронічні хвороби, які потребують стаціонарного лікування, посередньо характеризується за місцем проживання, утримує невеличке підсобне господарство, проводить ремонтні роботи годинникових механізмів на дому, працьовитий, товариський. Також вважає,

що його попередні судимості, які були погашені, незаконно в порушення вимог законодавства були предметом розгляду апеляційного суду.

Мотиви суду

Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку,

що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

За частиною 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення

у межах касаційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 296 КК, і правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі засудженого не оспорюються.

Доводи засудженого щодо невідповідності призначеного йому покарання тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та його особі через суворість та необхідність застосування до нього положень ст. 75 КК колегія суддів вважає необґрунтованими.

Положеннями ст. 50 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару,

а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій,

їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно зі ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. При цьому підлягають урахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Відповідно

до принципів співмірності й індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

За змістом ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і

не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання,

яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

За правилами ст. 75 КК, у разі, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може звільнити вказану особу від відбування заходу примусу з випробуванням, умотивувавши належним чином своє рішення.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин,

що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (наприклад, у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, належним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

У цьому кримінальному провадженні не встановлено обставин, які би давали підстави вважати, що покарання винній особі призначено з порушенням указаних норм права.

Як убачається із долучених до касаційної скарги копій судових рішень, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_4 , дотримуючись наведених вимог закону України про кримінальну відповідальність, врахував ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, дані про особу винного, який в силу ст. 89 КК є раніше несудимою особою, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває,

за місцем проживання характеризується посередньо, а також взяв до уваги обставину, що пом`якшує покарання, - активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та обтяжуючу покарання обставину - вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Зважив суд першої інстанції і на дані досудової доповіді Волочиського районного сектору філії ДУ «Центр пробації» у Хмельницькій області від 07 червня 2021 року, згідно якої ризик вчинення ОСОБА_4 повторного кримінального правопорушення оцінено як «високий», ризик небезпеки для суспільства - «дуже високий», виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк може становити дуже високу небезпеку для суспільства, застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку ОСОБА_4 з метою виправлення та запобіганню вчиненню повторних кримінальних правопорушень неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.

З урахуванням характеру і ступеню суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, всіх відомостей про особу обвинуваченого, конкретних обставин провадження, обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання, суд дійшов висновку про доцільність призначення, в тому числі ОСОБА_4 покарання

у межах санкцій статей, за якими його засуджено, у виді позбавлення волі.

Апеляційний суд, переглянувши вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4

за його апеляційною скаргою, доводи якої є аналогічними доводам його касаційної скарги, ствердив про правильність прийнятого рішення та обґрунтовано залишив вказаний вирок в частині призначення покарання з реальним його відбуванням

без змін, зазначивши в ухвалі підстави ухваленого такого судового рішення.

Зокрема суд, як убачається з постановленої ухвали, урахувавши усі обставини,

які за законом мають правове значення, в тому числі й ті, на які посилається засуджений у своїй касаційній скарзі, дійшов обґрунтованого висновку

про неможливість виправлення винного без реального відбування ним призначеного покарання.

При цьому суд, як убачається з ухвали, з урахуванням конкретних обставин учинених кримінальних правопорушень та активної участі в них ОСОБА_4 уважав неможливим його виправлення з призначенням покарання в мінімальному розмірі та звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст.75 КК, оскільки це не відповідатиме загальним засадам призначення покарання, зокрема,

досягненню мети покарання принципам справедливості, обґрунтованості та особі обвинуваченого через м`якість.

Свій висновок апеляційний суд мотивував, зокрема, й тим, що обвинувачений

не виявляв бажання виправити ситуацію, що склалася, відшкодувати потерпілому заподіяну матеріальну і моральну шкоду та дійсно визнати винуватість перед ним за вчинене, а тому в його діях не вбачав щирого каяття. Саме по собі незаперечення ним обставин злочинів, як зазначив суд, не свідчить про наявність у нього щирого каяття, бо таке ґрунтується на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки і характеризується щирим осудом такої поведінки, визнанням своєї провини, готовністю підлягати кримінальній відповідальності тощо.

На думку колегії суддів апеляційного суду, суд першої інстанції, враховуючи вимоги статей 50, 65 КК, призначив ОСОБА_4 остаточне покарання з урахуванням вимог ст. 70 КК, яке відповідає характеру вчинених дій, даним про особу обвинуваченого, а також принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації покарання та є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень, відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав особи, з чим погоджується і суд касаційної інстанції.

Постановлені у кримінальному провадженні судові рішення є належно вмотивованими та обґрунтованими, їх зміст відповідає вимогам статей 370, 374,

419 КПК, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися під час їх постановлення.

Крім того, слід зазначити, що, як убачається з оскаржених судових рішень, дані

про те, що засуджений в силу ст. 89 КК є раніше несудимою особою, були враховані судами як такі, що характеризують його особу, що не суперечить положенням процесуального закону.

Інші доводи касаційної скарги засудженого не спростовують правильності визначення судом форми відбування покарання та не свідчать про невиправдану суворість призначеного покарання.

Таким чином, Суд не вбачає підстав для зміни оскаржених судових рішень внаслідок невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженого, та не вважає призначене покарання явно несправедливим через його суворість.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування судових рішень, у касаційній скарзі засудженого також не наведено.

Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи викладене, Суд вважає, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК

у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд,

постановив:

Відмовити засудженому ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Городоцького районного суду Хмельницької області від 25 серпня 2023 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 14 листопада 2023 року щодо нього.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3