Справа № 308/2513/16-к
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

11.12.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,

та учасників судового розгляду : прокурорки ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/143/19, відомості про кримінальне правопорушення в якому 14.11.2015 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000059, за апеляційною скаргою, яку подав прокурор Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 лютого 2018 року.

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Ужгород Закарпатської області, без реєстрації, фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , ромської народності, громадянин України, тимчасово не працюючий, з базовою незакінченою освітою, одружений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, раніше не судимий,

визнаний винуватим і йому призначено покарання за ч. 1 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК УКраїни, обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про його звільнення від призначеного покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Ухвалено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави судові витрати на залучення експерта у сумі 306,90 грн..

Роз`яснено потерпілому, що у відповідності до ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

В порядку ст. 100 КПК України вирішено долю речових доказів, а саме, мобільний телефон марки «Nokia» чорного кольору, imei НОМЕР_1 , який був визнаний речовим доказом за постановою від 18.11.2015 та за розпискою переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_8 , - повернуто ОСОБА_8 як власнику (законному володільцю).

Згідно вироку ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

13 листопада 2015 року приблизно о 20-й годині 45 хвилин, обвинувачений ОСОБА_9 , перебуваючи на вул. Оноківській у м. Ужгород, під приводом повернення коштів за пригощання пивом, розпочав розмову з потерпілим ОСОБА_8 , і у подальшому, діючи з прямим умислом - усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, із застосуванням фізичного насильства до потерпілого, яке є небезпечним для життя чи здоров' у момент заподіяння, що виразилось у нанесенні удару лівою рукою, зажатою в кулак, у область голови ОСОБА_8 та удару в область носа, відкрито викрав із рук потерпілого мобільний телефон марки «NOKIA» (модель 1280), вартість якого, згідно з висновком експерта № 11/23 від 18.12.2015, становить 210 гривень, чим спричинив останньому матеріальну шкоду на вищевказану суму. В результаті нападу ОСОБА_9 спричинив потерпілому ОСОБА_8 , згідно висновку експерта № 1117 від 18.12.2015 легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі прокурор Ужгородської місцевої прокуратури, не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення, доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 та кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 187 КК України, вказує на те, що вирок у частині призначеного ОСОБА_7 покарання є незаконним, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Посилається на те, що, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд у порушення вимог ст. 65 КК України, не врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, і за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років, характер суспільної небезпеки кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який ніде не працює, та його ставлення до висунутого йому обвинування. Разом із тим, вказує і на те, що суд не дав належної оцінки тому, що ОСОБА_7 не визнав вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та жодним чином не сприяв встановленню істини у справі. Вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання не впливатиме ефективно на поведінку інших осіб, схильних до вчинення подібного роду кримінальних правопорушень, і призначивши таке покарання, суд знівелював основну мету кримінального покарання. Просить вирок у частині призначеного покарання скасувати, ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 187 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

До початку апеляційного розгляду справи - 11.12.2023 від апелянта - прокурора надійшло письмове клопотання про відклик апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, пояснення прокурорки ОСОБА_5 , яка не заперечувала щодо закриття апеляційного провадження, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою, яку подав прокурор підлягає закриттю.

Апеляційний розгляд справи проводиться за відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 , захисниці - адвокатки ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_8 , неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. Приймаючи рішення про розгляд справи за відсутності вищевказаних осіб береться до уваги те, що такі належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, що від них не надходило до апеляційного суду клопотань про відкладення його розгляду на інший день.

Відповідно до частини 1 статті 403 КПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї до закінчення апеляційного розгляду. Захисник підозрюваного, обвинуваченого, представник потерпілого можуть відмовитися від апеляційної скарги тільки за згодою відповідно підозрюваного, обвинуваченого, потерпілого.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що якщо вирок або ухвала суду першої інстанції не були оскаржені іншими особами або якщо немає заперечень інших осіб, які подали апеляційну скаргу, проти закриття провадження в зв`язку з відмовою від апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції своєю ухвалою закриває апеляційне провадження.

З огляду на наведене, беручи до уваги те, що прокурор - апелянт, який подав апеляційну скаргу, відмовляється від апеляційних вимог, а інші учасники апеляційних скарг на вирок не подавали, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою, яку подав прокурор підлягає закриттю.

Керуючись ст. ст. 376, 403, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою, яку подав прокурор Ужгородської місцевої прокуратури на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 лютого 2018 року щодо обвинуваченого за ч. 1 ст. 187 КК України ОСОБА_7 закрити у зв`язку з відмовою апелянта (прокурора) від апеляційних вимог.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді: