печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2023 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань - ОСОБА_2

за участі:

адвокатів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

особи, відносно якої вирішується питання - ОСОБА_5

прокурора - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві в режимі відеоконференції провадження №757/44138/23-к за скаргою адвоката ОСОБА_4 , в інтересах громадянина Латвійської Республіки ОСОБА_5 , щодо скасування наказу заступника Міністерства юстиції України від 09.08.2023 за №2854/5 про видачу (екстрадицію) ОСОБА_5 до Латвійської Республіки для притягнення до кримінальної відповідальності, -

ВСТАНОВИВ:

04.10.2023 до слідчого судді надійшла скарга адвоката ОСОБА_4 , в інтересах громадянина Латвійської Республіки ОСОБА_5 , щодо скасування наказу заступника Міністерства юстиції України від 09.08.2023 за №2854/5 про видачу (екстрадицію) ОСОБА_5 до Латвійської Республіки для притягнення до кримінальної відповідальності.

Так, скарга мотивована тим, що Міністерством юстиції України від Генеральної прокуратури Латвійської Республіки 18.05.2022 отримано запит на видачу (екстрадицію) громадянина Латвійської Республіки ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 177 (шахрайство, вчинене повторно у великих розмірах), ч. 2 ст. 179 (привласнення, вчинене повторно), ч. 2 ст. 195 (легалізація одержаних злочинним шляхом коштів, вчинена у великих розмірах), ч. 2 ст. 275 (підроблення документів та використання підроблених документів, вчинене повторно з корисливих мотивів) Кримінального кодексу Латвійської Республіки.

В подальшому, у 2022 році Київська міська прокуратура та Нікопольська окружна прокуратура Дніпропетровської області зверталися до слідчих судді Печерського районного суду міста Києва та Марганецького міськрайонного суду Дніпропетровської області для застосування до ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 ) тимчасового та екстралиційного арешту, проте ухвалами слідчих суддів вищевказаних судів прокуратурі відмовлено у застосуванні вказаних запобіжних заходів.

В той же час, як стверджує адвокат ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , разом із своєю цивільною дружиною ОСОБА_10 , ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 ) належним чином дотримувався усіх процесуальних обовязків покладених на нього ухвалою Печерського районного суду міста Києва, про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, та ухвали Марганецького міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Так, Міністерством юстиції України, складено висновок від 08.08.2023, за результатами розгляду запиту про видачу (екстрадицію) громадянина Латвійської Республіки ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 ) до Латвійської Республіки для притягнення до кримінальної відповідальності. На підставі Висновку заступником Міністра юстиції України, 09.08.2023, видано наказ № 2854/5 про видачу (екстрадицію) ОСОБА_5 до Латвійської Республіки для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 177, ч. 2 ст. 179, ч. 2 ст. 195, ч. 2 ст. 275 Кримінального кодексу Латвійської Республіки.

Наказ про екстрадицію та висновок були вручені ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 ) лише 26.09.2023, після його зухвалого затримання співробітниками СКП ВП № 1 Нікопольського РУП Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області, на підставі статті 208 КПК України.

Так, адвокат зазначає, що вивчивши висновок, що став підставою для видання наказу про екстрадицію, сторона захисту встановила, що оскаржуване рішення незаконне, передчасне та таке, що має бути скасоване, з огляду на неправильне тлумачення Міністерством юстиції України положень Кримінального процесуального кодексу України та Договору між Україною та Латвійською Республікою про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних, трудових та кримінальних справах в частині застосування строків давності кримінальних правопорушень, а також у зв`язку із тим, що видача особи (екстрадиція) суперечить зобов`язанням України за міжнародними договорами України.

Так, серед злочинів, передбачених Кримінальним кодексом України та Кримінальним кодексом Латвійської Республіки, найбільш тяжкий злочин, за який передбачено покарання до 10 років позбавлення волі, у запитуючої сторони це шахрайство, вчинене повторно у великих розмірах, відповідно до ч. 3 ст. 177 Кримінального кодексу Латвійської Республіки, в той же час ч. 3 ст. 190 Кримінального кодексу України за аналогічний злочин передбачено покарання до 8 років позбавлення волі.

Крім того, покарання передбачене Кримінальним кодексом Латвійської Республіки за вчинення легалізації одержаних злочинним шляхом коштів у великих розмірах становить позбавлення волі до 5 років, коли за аналогічний злочин Кримінальним кодексом України встановлено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 8 років.

Згідно зі змістом Висновку ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 ) інкримінується низка кримінальних правопорушень, серед яких останній нібито вчинений 29.04.2005, а саме ч. 2 ст. 195 (легалізація одержаних злочинним шляхом коштів, вчинена у великих розмірах) Кримінального кодексу Латвійської Республіки.

Відтак, адвокат вказує, що минуло понад 17 років з моменту вчинення останнього інкримінованого ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 ).

Отже, за результатами аналізу відповідних положень національного Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України, та міжнародного законодавства, Договору, згоду на обов`язковість якого надано Верховною Радою України, центральний орган України в особі Міністерства юстиції України, під час проведення екстрадиційної перевірки та формування висновку, мав керуватися положеннями п. 3 ч. 1 ст. 55 Договору, п. 3 ч. 1 ст. 589 КПК України та ч. 2 ст. 49 КК України.

Тобто, зі спливом значного проміжку часу правовідносини стають сталими та не можуть бути піддані сумніву, що також встановлено кримінальним законом України, яким визначено строки давності для притягнення до кримінальної відповідальності. Якщо особу притягається до кримінальної відповідальності після спливу встановлених Законом строків давності то це є прямим порушенням принципу правової визначено та п. 1 ст. 6 Конвенції.

Також, адвокат вказує, що в період часу з 26.06.2022 по 28.06.2022 ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 ) перебував на лікуванні у Комунальному некомерційному підприємстві «Олександрівська клінічна лікарня м. Києва» у відділенні інтенсивної терапії № 2 (відділенні реанімації), з 28.06.2022 по 06.07.2022 - у неврологічному відділенні, з 06.07.2022 по 15.07.2022 - у нейрореабілітаційному відділенні з діагнозом ЦВХ інфаркту головного мозку в правій СМА з лівобічним геміпарезом, лівобічною гемігіпалгезією. Транзиторна глобальна амнезія від 01.07.2022 року. Рекомендації та застереження лікаря - уникнення гімерінсоляцій, переохолоджень, нервово-емоційних та фізичних перенавантажень.

Далі, в період часу з 19.10.2022 по 28.10.2022 перебував на лікуванні у КП «Марганецька ЦМЛ «ММР» у стаціонарному неврологічному відділенні з встановленим діагнозом - наслідки перенесених ГПМК (2005, 2022), з легким правобічним парезом у руці до помірного у кісті, помірним нижнім парезом, помірним вестибуло-атактичним синдромом, когнітивно-мнестичним дефіцитом, на тлі ГХ ІІІ ступеня, кардіологічна патологія, Рекомендації - спостереження у невропатолога.

Згідно з медичною документацією та станом здоров`я, на даний момент ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 ) не може себе самостійно доглядати, ураження головного мозку здійснили вплив на весь опорно-руховий апарат останнього, а стресові ситуації створюють ризик рецидиву інфаркту головного мозку, що в свою чергу створює ризик для життя останнього.

Постійний догляд за ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 ) здійснює його цивільна дружина - ОСОБА_10 , яка проживає разом із ним за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи необхідність постійного стороннього догляду, лікарського контролю за перебігом хвороби та її наслідків ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 ) регулярно має відвідувати лікаря за місцем свого проживання, а також спеціалізовані клініки, у тому числі в інших регіонах України, які можуть надавати кваліфіковану медичну допомогу та медичний нагляд за таким видом хвороби.

Видача (екстрадиція) ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 ) створює ризик для його здоров`я та життя, у зв`язку з тим, що існують підстави вважати, що останній не зможе перебувати у місцях позбавлення волі та є нетранспортабельним на значні відстані. Також враховуючи той факт, що між Україною та Латвійською Республікою на даний час відсутнє пряме авіасполучення, то транзитне перевезення ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 ) максимально підвищує ризики для життя останнього.

Відтак, неврахування стану здоров`я ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 ) при формуванні Висновку є порушенням п. 5 ч. 1 ст. 589 КПК України, тобто видача останнього суперечить зобов`язанням України за міжнародними договорами України - статті 3 Конвенції, відповідно до якої ніхто не може бути підданий катуванню або нелюдському поводженню.

Обставини можливої реалізації видачі ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 ) та його стан здоров`я унеможливлюють його фактичну передачу Латвійській Республіці, оскільки процес такої видачі буде вважатися тортурами та нелюдським поводженням із особою похилого віку в якої важкий перебіг низки небезпечних хвороб.

Відтак, адвокат просить суд:

- наказ (Рішення) заступника Міністра юстиції України від 09.08.2023 за № 2854/5 про видачу (екстрадицію) ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 ) до Латвійської Республіки для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 177, ч. 2 ст. 179, ч. 2 ст. 195, ч. 2 ст. 275 Кримінального кодексу Латвійської Республіки - скасувати.

Адвокати в судовому засіданні просили скаргу задовольнити, вимоги підтримали.

Представник Міністра юстиції України в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду скарги повідомлявся належним чином.

Прокурор в судовому засіданні заперечував щодо задоволення скарги, та у своїх письмових запереченнях зазначив, що ним проводилася відповідна екстрадиціна перевірка та всі інші дії, необхідні та достатні для належного виконання доручення Міністерства юстиції України. З урахуванням викладеного, обласною прокуратурою 02.03.2023 матеріали екстрадиційної перевірки направлено до Міністерства юстиції України.

За результатами розгляду матеріалів екстрадиційної перевірки Міністеством юстиції України прийнято рішення про видачу до Латвійської Республіки ОСОБА_13 для притягнення до кримінальної відповідальності, а також доручено Дніпропетровській обласній прокуратурі забезпечити його вручення ОСОБА_14 та вжити заходів до застосування до згаданої особи екстрадиційного арешту відповідно до вимог ст. 584 КПК України.

Зазначене рішення надійшло до Дніпропетровської обласної прокуратури 04.09.2023, а також у подальшому направлено до Нікопольської окружної прокуратури (за місцезнаходження ОСОБА_13 ) для забезпечення вручення особі та 26.09.2023 безпосередньо вручено ОСОБА_14 .

Крім того, на виконання доручення Міністерства юстиції України та положень ч. 1 ст. 584 КПК України, обласною прокуратурою 06.09.2023 надано відповідне доручення Головному управлінню Національної поліції в Дніпропетровській області щодо затримання в порядку ст.ст. 208, 582 КПК України ОСОБА_13 , з метою застосування екстрадиційного арешту.

Так, 26.09.2023 ОСОБА_13 затримано на території м. Марганець Нікопольського району Дніпропетровської області в порядку ст.ст. 208, 582 КПК України. Ухвалою слідчого судді Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 27.09.2023 безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про застосування до ОСОБА_13 запобіжного заходу у виді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційний арешт), посилаючись на оскарження ОСОБА_15 наказу про видачу до Печерського районного суду м. Києва. Зазначену ухвалу суду оскаржено до Дніпровського апеляційного суду, судовий розгляд триває, наступне засідання призначене на 22.11.2023.

Прокурор вказує, що злочини, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_16 , скоєно у період з 22.08.2002 по 29.04.2005, і з часу їх скоєння минуло 15 років, строки давності притягнення ОСОБА_13 до кримінальної відповідальності згідно зі ст. 49 КК України закінчились.

Разом з тим, Генеральною прокуратурою Латвійської Республіки надано додаткові гарантії та інформацію (лист від 18.05.2023), відповідно до якої строки давності притягнення ОСОБА_13 до кримінальної відповідальності за вищезазначені злочини, згідно із законодавством Латвійської Республіки, не закінчились.

Також, в ході проведення екстрадиційної перевірки, серед інших обставин, які можуть впливати на прийняття рішення про видачу, також враховано стан здоров`я ОСОБА_13 , а також медичні документи, надані ним у судових засіданнях під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу. Зокрема, на час завершення екстрадиційної перевірки згадана особа не мала тяжких, гострих захворювань, інвалідності. жодних медичних застережень, які могли перешкодити видачі (екстрадиції) до Латвійської Республіки. У жодних, наданих ОСОБА_15 та його захисниками, медичних документах, посилання на тяжкість захворювань в їх сукупності було відсутнє.

Так, відповідно до виписного епікризу з медичної картки стаціонарного хворого № 9502458, виданого КНП «Олександрівська клінічна лікарня м. Києва», за результатами обстеження ОСОБА_13 йому рекомендована дієта, контроль глюкози крові та медичні обстеження 1 раз на 6 місяців, режим праці і відпочинку, достатній сон, дозовані фізичні навантаження згідно наданого реабілітаційного плану.

Згідно з випискою № 3332/551 із медичної картки амбулаторного хворого від 28.10.2022, згаданій особі рекомендовано спостереження та лікування у сімейного лікаря та невропатолога, прийом медичних препаратів, збалансований режим праці та відпочинку.

Отже, медичні документи, які б містили, зокрема, показання до госпіталізації ОСОБА_17 , гострі або загрозливі для життя захворювання, інвалідність, незадовільний стан здоров`я, відсутні.

Крім того, захисником під час попереднього судового засідання надання відомості про перебування ОСОБА_13 на стаціонарному лікуванні у КП «Міська клінічна лікарня № 16»ДМП» у зв`язку із захворюванням.

На запит прокурора Генеральним директором вищезазначеної медичної установи надано інформацію про те, що 10.11.2023 ОСОБА_18 виписаний з лікарні на вимогу пацієнта під нагляд сімейного лікаря за місцем проживання в амбулаорних умовах у зв 'язку з нормалізацією стану здоров`я. може перемішатися самостійно. До того ж, може бути транспортований до Латвійської Республіки.

Також за результатами вивчення медичних документів ОСОБА_13 та інформації КП «Міська клінічна лікарня № 16»ДМП», Філією ЦОЗ ДКВС України у Дніпропетровській та Донецькій областях надано висновок про можливість утримання ОСОБА_13 в умовах ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)», у тому числі під наглядом лікарів амбулаторно- поліклінічного відділення Дніпропетровської багатопрофільної лікарні № 4.

Таким чином, у скаржника відсутні жодні докази (обґрунтування) того, що захворювання, наявні у ОСОБА_13 , є саме тяжкими, та що стан його здоров`я може бути перешкодою для видачі компетентному органу іноземної держави.

Скаржником не надано обґрунтування тому, як сама по собі наявність певних захворювань може підтверджувати ризик з яким особа могла б стикнутися під час її передачі у світлі інформації про стан здоров`я.

Так, у провадженні суду Видземського передмістя міста Рига Латвійської Республіки перебуває кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_13 . Постановою суду Центрального району міста Рига Латвійської Республіки від 09.09.2010 відносно ОСОБА_13 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Постановою цього ж суду від 03.12.2010 його оголошено в розшук, у зв`язку з ухиленням від органів розслідування, суду, та провадження у кримінальній справі зупинено.

Згідно з текстом вищевказаної постанови суду, «...проведено медичну експертизу, під час якої суд дійшов висновку, що обвинувачений може приймати участь у проведенні передбачених кримінальним процесом дій», «... ОСОБА_14 було відомо про час проведення судових засідань 08 та 09 вересня 2010 року, оскільки перед кожним засіданням судом були отримані адресовані суду заяви з клопотаннями про відкладення судового засідання з причини стану здоров`я ОСОБА_13 ...», «...суд, вислухавши думку учасників справи та ознайомившись з наявними в кримінальній справі матеріалами, визнає, що неявка обвинуваченого ОСОБА_13 в судове засідання без поважної причини оцінюється як ухилення ОСОБА_13 від суду, він не додержується умов застосованого до нього запобіжного заходу...».

Таким чином, факт ухилення ОСОБА_13 від кримінальної відповідальності та переховування від органів розслідування, суду встановлений і знайшов своє відображення у запиті латвійської сторони про його видачу й документах до нього.

Крім того, ОСОБА_16 не одружений, відомості (докази) про те, що останній проживає однією сім`єю, веде спільний побут з особою на ім`я ОСОБА_10 , яку він назвав під час судового засідання, відсутні. Також, посилання скаржника на те, що він перебуваю у цивільному шлюбі з громадянкою України безпідставні, оскільки згідно з чинним законодавством України, цивільним шлюбом є шлюб, оформлений в органах державної влади відповідно до встановленого порядку.

ОСОБА_16 не працевлаштований. Лише той факт, що він проживає на території України упродовж 10 років з метою ухилення від кримінальної відповідальності у Латвії, не свідчить про міцність його соціальних зв`язків з Україною.

Таким чином, доводи, викладені у скарзі адвоката ОСОБА_4 , поданій в інтересах ОСОБА_13 про скасування наказу Міністерства юстиції України від 09.08.2023 про видачу (екстрадицію) згаданої особи до Латвійської Республіки, є необгрунтованими.

З врахуванням зазначеного, прокурор просив відмовити в задоволенні скарги.

Вивчивши скаргу, заслухавши позицію учасників процесу, дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що Міністерством юстиції України за результатами розгляду запиту Генеральної прокуратури Латвійської Республіки про видачу громадянина цієї держави ОСОБА_13 для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч. З ст. 177, ч. 2 ст. 179, ч. 2 ст. 195, ч. 2 ст. 275 Кримінального кодексу Латвійської Республіки, на підставі положень ч.ч. 3, 4 ст. 574 КПК України, 13.09.2022 Дніпропетровській обласній прокуратурі доручено проведення екстрадиційної перевірки обставин, що можуть перешкоджати видачі згаданої особи.

За результатами розгляду матеріалів екстрадиційної перевірки, Міністеством юстиції України прийнято рішення про видачу до Латвійської Республіки ОСОБА_13 для притягнення до кримінальної відповідальності, а також доручено Дніпропетровській обласній прокуратурі забезпечити його вручення ОСОБА_14 та вжити заходів до застосування до згаданої особи екстрадиційного арешту відповідно до вимог ст. 584 КПК України.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 541 КПК України, видача особи (екстрадиція) - видача особи державі, компетентними органами якої ця особа розшукується для притягнення до кримінальної відповідальності або виконання вироку. Екстрадиція включає: офіційне звернення про встановлення місця перебування на території запитуваної держави особи, яку необхідно видати, та видачу такої особи; перевірку обставин, що можуть перешкоджати видачі; прийняття рішення за запитом; фактичну передачу такої особи під юрисдикцію запитуючої держави.

Згідно зі ст. 584 КПК України, після надходження запиту компетентного органу іноземної держави про видачу особи за дорученням або зверненням центрального органу України прокурор звертається з клопотанням про її екстрадиційний арешт до слідчого судді за місцем тримання особи під вартою. При вирішенні питання про застосування екстрадиційного арешту слідчий суддя керується положеннями цього Кодексу та міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно з ч.8 ст. 584 КПК України, при розгляді клопотання слідчий суддя не досліджує питання про винуватість та не перевіряє законність процесуальних рішень, прийнятих компетентними органами іноземної держави у справі стосовно особи, щодо якої надійшов запит про видачу.

Так, відповідно дост. 590 КПК України, після вивчення матеріалів екстрадиційної перевірки центральний орган України приймає рішення про видачу особи (екстрадицію) або відмову у видачі (екстрадиції) іноземній державі. Рішення виноситься керівником центрального органу України або уповноваженою ним особою. Про своє рішення центральний орган України повідомляє компетентний орган іноземної держави, а також особу, щодо якої воно прийнято. У разі прийняття рішення про видачу (екстрадицію) такій особі вручається його копія. Якщо впродовж десяти днів зазначене рішення не оскаржено до суду, організовується фактична видача цієї особи компетентним органам іноземної держави. Рішення про видачу особи (екстрадицію) не може бути прийнято, якщо така особа подала заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи скористалася відповідно до законодавства правом на оскарження рішення щодо зазначених статусів, до остаточного розгляду заяви, у порядку, встановленому законодавством України. Інформація про подання особою зазначених заяв або оскарження відповідних рішень не надається іноземній державі, що надіслала запит.

За ч. 1 ст. 591 КПК України, рішення про видачу особи (екстрадицію) може бути оскаржено особою, стосовно якої воно прийняте, її захисником чи законним представником до слідчого судді, в межах територіальної юрисдикції якого така особа тримається під вартою.

Згідно положень вказаної статті Кодексу у видачі особи іноземній державі відмовляється у разі, якщо: 1) особа, стосовно якої надійшов запит про видачу, відповідно до законів України на час прийняття рішення про видачу (екстрадицію) є громадянином України; 2) злочин, за який запитано видачу, не передбачає покарання у виді позбавлення волі за законом України; 3) закінчилися передбачені законом України строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності або виконання вироку за злочин, за який запитано видачу; 4) компетентний орган іноземної держави не надав на вимогу центрального органу України додаткових матеріалів або даних, без яких неможливе прийняття рішення за запитом про видачу (екстрадицію); 5) видача особи (екстрадиція) суперечить зобов`язанням України за міжнародними договорами України; 6) наявні інші підстави, передбачені міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 1 і 2 ст. 3 Європейської конвенції про видачу правопорушників 1957 р., видача не здійснюється, якщо правопорушення, у зв`язку з яким вона запитується, розглядається запитуваною Стороною як політичне правопорушення або правопорушення, пов`язане з політичним правопорушенням. Таке ж правило застосовується, якщо запитувана Сторона має достатньо підстав вважати, що запит про видачу правопорушника за вчинення звичайного кримінального правопорушення був зроблений з метою переслідування або покарання особи на підставі її раси, релігії, національної приналежності чи політичних переконань або що становище такої особи може бути зашкоджене з будь-якої з цих причин.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 589 КПК України передбачено, що у видачі особи іноземній державі відмовляється у разі, якщо видача особи (екстрадиція) суперечить зобов`язанням України за міжнародними договорами України.

Особа, якій надано статус біженця, статус особи, яка потребує додаткового захисту, або їй надано тимчасовий захист в Україні, не може бути видана державі, біженцем з якої вона визнана, а також іноземній державі, де її здоров`ю, життю або свободі загрожує небезпека за ознаками раси, віросповідання (релігії), національності, громадянства (підданства), приналежності до певної соціальної групи або політичних переконань, крім випадків, передбачених міжнародним договором України, (ч. 2 ст. 589 КПК України).

Відповідно до ст. 590 КПК України після вивчення матеріалів екстрадиційної перевірки центральний орган України приймає рішення про видачу особи (екстрадицію) або відмову у видачі (екстрадиції) іноземній державі. Рішення виноситься керівником центрального органу України або уповноваженою ним особою. Про своє рішення центральний орган України повідомляє компетентний орган іноземної держави, а також особу, щодо якої воно прийнято, (ч. 2 ст. 590 КПК України). У разі прийняття рішення про видачу (екстрадицію) такій особі вручається його копія. Якщо впродовж десяти днів зазначене рішення не оскаржено до суду, організовується фактична видача цієї особи компетентним органам іноземної держави, (ч. 3 ст. 590 КПК України).

Рішення про видачу особи (екстрадицію) не може бути прийнято, якщо така особа подала заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи скористалася відповідно до законодавства правом на оскарження рішення щодо зазначених статусів, до остаточного розгляду заяви, у порядку, встановленому законодавством України. Інформація про подання особою зазначених заяв або оскарження відповідних рішень не надається іноземній державі, що надіслала запит, (ч. 4 ст. 590 КПК України).

Відповідно до ст. 591 КПК України рішення про видачу особи (екстрадицію) може бути оскаржено особою, стосовно якої воно прийняте, її захисником чи законним представником до слідчого судді, в межах територіальної юрисдикції якого така особа тримається під вартою. Якщо до особи застосовано запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, скарга на рішення про видачу такої особи (екстрадицію) може бути подана до слідчого судді, в межах територіальної юрисдикції якого розташований відповідний центральний орган України.

Так, варто зазначити, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 179 (привласнення майна, вчинене повторно) Кримінального кодексу Латвійської Республіки відповідає кримінальному правопорушенню, передбаченому ч. 3 ст. 191 (привласнення, розтрата майна, вчинене повторно) Кримінального кодексу України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів.

Злочин, передбачений ч. 2 ст. 195 (легалізація одержаних злочинним шляхом коштів, вчинена у великих розмірах) Кримінального кодексу Латвійської Республіки відповідає кримінальному правопорушенню, передбаченому ч. 2 ст. 209 (легалізація (відмивання) майна, одержаного злочинним шляхом, вчинене у великому розмірі) Кримінального кодексу України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.

Злочин, передбачений ч. 2 ст. 275 (підробка документа й використання підробленого документа, вчинене повторно з корисливих мотивів) Кримінального кодексу Латвійської Республіки відповідає кримінальному правопорушенню, передбаченому ч. 2 ст. 358 (підроблення документа, вчинене повторно) Кримінального кодексу України, яке передбачає покарання у вигляді позбавлення волі строком до 5 років, відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості.

Відповідно до ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло 15 років (у разі вчинення особливо тяжкого злочину). Перебіг давності зупиняється , якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду, та відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років.

Відтак, суд поджується з доводами прокурора, що Генеральною прокуратурою Латвійської Республіки надано додаткові гарантії та інформацію (лист від 18.05.2023), відповідно до якої строки давності притягнення ОСОБА_13 до кримінальної відповідальності за вищезазначені злочини згідно із законодавством Латвійської Республіки, не закінчились.

Тобто, з даного листа, який був долучений адвокатом від 18.05.2023 зазначено, що Генеральна прокуратура Латвійської Республіки повідомляє, що згідно ст. 56 частиною 2 Кримінального закону Латвії «Строки давності обчислюються з дня вчинення кримінального провапорушення до пред`явлення обвинувачення або направлення офіційного запиту про екстрадицію обвинуваченого, якщо обвинувачений проживає в іншій державі та оголошейи у розшук».

Детальне обвинувачення ОСОБА_14 пред`ядвено 02.02.2010 року, тому згідно з чинним законодавством Латвійської Республіки строк давності притягнення до кримінальної відповідальності не встановлюється.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 10 Європейської конвенції про видачу правопорушників 1957 року в редакції Четвертого додаткового протоколу 2012 року (учасниками якої є Україна та Латвія ), видача не дозволяється, якщо закінчилися строки давності переслідування чи покарання особи, видача якої запитується, відповідно до законодавства Запитуючої Сторони. У видачі не може бути відмовлено на підставі того, що закінчилися строки давності переслідування чи покарання особи, видача якої запитується, відповідно до законодавства Запитуваної Сторони.

Згідно з частинами 1, 2 статті 28 Європейської конвенції про видачу правопорушників 1957 року, ця Конвенція, щодо тих країн, до яких вона застосовується, замінює положення будь-яких двосторонніх договорів, конвенцій або угод, які регулюють видачу правопорушників між будь-якими двома Договірними Сторонами. Договірні Сторони можуть укладати між собою двосторонні або багатосторонні угоди тільки з метою доповнення положень цієї Конвенції або сприяння застосуванню принципів, що в ній містяться.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застсовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набув чинності в установленому порядку, встановлено інші правила ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то засовуються правила міжнародного договору.

Таким чином, на думку слідчого судді доводи адвоката щодо закінчення строків давності є необгрунтованими та передчасними.

Щодо стану здоровя, то слідчий суддяя вважає, що доводи прокурора спротували позицію адвоката, оскільки не встановлено обставин, які б свідчили, що порушується стаття 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки ОСОБА_21 не хворий на захворювання, які б вказували на те, що вони може бути перешкодою для видачі компетентному органу іноземної держави.

Окрім іншого, слідчий суддя вважає, що в силу наяного кримінального провадження, ризики вчинення дій щодо уникнення кримінальної відповідальності наявні, а тому викладені оставини у скарзі адвоката ОСОБА_4 , поданій в інтересах ОСОБА_13 , про скасування наказу Міністерства юстиції України від 09.08.2023 про видачу (екстрадицію) згаданої особи до Латвійської Республіки, є необгрунтованими.

Відтак, скарга не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.277-278, 303, 305-307, 309, 371-372 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги адвоката ОСОБА_4 , в інтересах громадянина Латвійської Республіки ОСОБА_5 , щодо скасування наказу заступника Міністерства юстиції України від 09.08.2023 за №2854/5 про видачу (екстрадицію) ОСОБА_5 до Латвійської Республіки для притягнення до кримінальної відповідальності - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_22