КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2024року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 07 лютого 2023 року щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ( ВКЗ з ДУ "Київський слідчий ізолятор"),

в с т а н о в и л а :

Вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 07 лютого 2023 року

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий: 30 листопада 2021 року вироком Деснянського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 1 року 6 місяців обмеження волі; 19 серпня 2022 року вироком Деснянського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 1 року 7 місяців обмеження волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України призначено остаточне покарання у виді 1 року 9 місяців обмеження волі,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71, 72 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 19 серпня 2022 року за ч. 2 ст. 185 КК України та остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 2 місяці.

Згідно з вироком суду19 вересня 2022 року, в умовах воєнного стану в Україні, який продовжено відповідно до Указу Президента України від 12 серпня 2022 року № 573/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, близько 20.00 години, перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Стальського, 22/10 поруч з магазином «Сільпо», ОСОБА_5 побачив велосипед марки «Feltfute 6061», вартістю 3500 гривень, який належав ОСОБА_8 та був залишений без нагляду, та в цей час у нього виник злочинний умисел, направлений на таємне, повторне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 , впевнившись у тому, що власника поруч з велосипедом немає та за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, діючи з корисливих мотивів з метою власного протиправного збагачення підійшов до велосипеду, відкотив його приблизно на 1 м., після чого сів на нього та направився вздовж вулиці.

Згодом на велосипеді відразу направився до ломбарду «Найкращий», що за адресою: м. Київ, бул. Перова, 15, де заклав викрадений велосипед та отримав грошові кошти в сумі 2200 гривень, якими розпорядився на свій розсуд.

Своїми діями ОСОБА_5 завдав потерпілому ОСОБА_8 матеріального збитку на загальну суму 3500 гривень.

Окрім того, 22 листопада 2022 року ОСОБА_5 близько 18.00 години, перебуваючи в поліклініці, що розташована за адресою: м. Київ, вул. П. Запорожця, 26, піднявся на 3 поверх та зайшов у кабінет № 330, де в цей момент перебували лікар та потерпіла ОСОБА_9 . ОСОБА_5 запитав у лікаря чи той проводить прийом, на що лікар відповів, щоб ОСОБА_5 зачекав. У цей момент ОСОБА_5 виявив на стільці з правої сторони від входу до зазначеного кабінету мобільний телефон марки «Redminote 5 G», що знаходився у передній кишені рюкзака, який належить ОСОБА_9 .

У цей час у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, спрямований на повторне, таємне викрадення чужого майна. Реалізовуючи його з метою особистого протиправного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів ОСОБА_10 повторно, таємно заволодів вищезазначеним мобільним телефоном, який належить ОСОБА_9 , після чого вийшов із кабінету № 330 та направився у невстановлений досудовим розслідуванням напрямок. Надалі ОСОБА_5 розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_9 матеріальний збиток на суму 8750 гривень.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить змінити вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 07 лютого 2023 року в частині остаточного покарання у виді 5 років 2 місяців позбавлення волі, призначивши остаточне покарання у виді 5 років обмеження волі.

Обвинувачений, не оспорюючи правильність кваліфікації його дій та доведеності винуватості у скоєному злочині, зазначає, що не згодний з рішенням Дніпровського районного суду м. Києва суду в частині призначення покарання, а також остаточного покарання у виді позбавлення волі.

Так, на думку обвинуваченого, призначаючи остаточне покарання у виді позбавлення волі, суд не обґрунтував своє рішення в частині призначення покарання саме у виді позбавлення волі, а не обмеження волі, а лише посилався на загальні положення ст. ст. 50, 65 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_5 та правильність кваліфікації його дій за ч. 4 ст. 185 КК України в апеляції обвинуваченого не заперечується.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), який відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, згідно з якими обвинувачений не перебуває на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра, має постійне місце реєстрації у Київській області та місце проживання у м. Києві, раніше судимий, відсутність обставин, які обтяжують покарання, обставину, яка пом`якшує покарання - щире каяття, та призначив покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України.

Посилання обвинуваченого на те, що він погодився на відшкодування шкоди потерпілій не може бути взятим до уваги, оскільки наявність у обвинуваченого наміру щодо відшкодування шкоди не є тією обставиною, яка може впливати на вид та розмір покарання.

Також суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_5 остаточне покарання за правилами, передбаченими ст. 71, 72 КК України, оскільки злочин вчинено після постановлення вироку Деснянського районного суду м. Києва від 19 серпня 2022 року, але до повного відбуття покарання.

Доводи апелянта про те, що суд не обґрунтував своє рішення в частині призначення остаточного покарання у виді позбавлення волі, а не обмеження волі є безпідставними, оскільки у вироку суду наведені мотиви, якими керувався суд, при призначенні ОСОБА_5 остаточного покарання за сукупністю вироків.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду щодо призначеного обвинуваченому остаточного покарання за сукупністю вироків.

Так, санкцією ч. 4 ст. 185 КК України, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, отже, суд не міг призначити ОСОБА_5 покарання у виді обмеження волі, за винятком призначення покарання на підставі ст. 69 КК України, проте підстав для застосування вимог цієї статті немає, тому суд обґрунтовано призначив покарання у виді позбавлення волі.

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 19 серпня 2022 року ОСОБА_5 засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 1 року 7 місяців обмеження волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України призначено остаточне покарання у виді 1 року 9 місяців обмеження волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно з ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Оскільки злочин, за який ОСОБА_5 засуджується оскаржуваним вироком, вчинено після постановлення вироку Деснянського районного суду м. Києва від 19 серпня 2022 року, але до повного відбуття покарання, то відповідно до вимог ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком, тобто покарання має бути більшим за покарання у виді 5 років позбавлення волі, а також від невідбутої частини покарання у виді обмеження волі.

При цьому невідбута частина покарання за попереднім вироком у виді обмеження волі підлягала повному або частковому приєднанню, як це передбачено ч. 1 ст. 71 КК України, та покарання у виді обмеження волі переводиться у більш суворий вид покарання за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 72 КК України.

Суд першої інстанції призначив ОСОБА_5 остаточне покарання за сукупністю вироків, застосувавши принцип часткового приєднання невідбутої частини покарання, призначеного вироком Деснянського районного суду м. Києва від 19 серпня 2022 року у виді обмеження волі, та призначив покарання у виді 5 років 2 місяців позбавлення волі, тобто суд дотримався вимог, передбачених ст. ст. 71, 72 КК України, при призначенні остаточного покарання.

Таким чином, в апеляційній скарзі обвинуваченого не наведено переконливих доводів, які б слугували підставою для пом`якшення призначеного йому покарання, тому колегія суддів не вбачає підстав для зміни вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 07 лютого 2023 року щодо ОСОБА_5 .

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 07 лютого 2023 року щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №755/11571/22

Провадження № 11-кп/824/61/2024

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_11

Доповідач ОСОБА_1