ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/8747/23 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1829/23 Суддя доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисників - адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисників обвинуваченого ОСОБА_7 адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 15 листопада 2023 року, якою задоволено клопотання прокурора Харківської окружної прокуратури ОСОБА_6 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з раніше визначеною сумою застави щодо обвинуваченого ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000167 від 11.11.2022 за ч. 5 ст. 191, ч.1 ст. 366, ч.4 ст. 368 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою строк тримання під вартою ОСОБА_7 продовжено на 60 днів до 13 січня 2024 року включно.

Також, цією ухвалою зменшено розмір застави, застосований ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 29 червня 2023 року до 300 розмірів неоподаткованого мінімуму для працездатних осіб, що становить 805200 грн. У разі внесення застави ОСОБА_7 обов`язки, що встановлені ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 29 червня 2023 року залишено без змін.

На зазначену ухвалу слідчого судді захисники обвинуваченого ОСОБА_7 адвокати ОСОБА_8 та ОСОБА_9 подали апеляційну скаргу в якій просили її скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем його мешкання/реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , з покладенням на нього процесуальних обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.

В обґрунтування апеляційної скарги захисники посилалися на те, що суд першої інстанції виніс не обґрунтоване, незаконне рішення всупереч законним правам та інтересам обвинуваченого. Вважали, що висновку суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Посилались на відсутність доказів існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України. Вказують на необґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри. Не наведено підстав недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні прокурора. Також вказують на необґрунтованість непомірного розміру визначеної ОСОБА_7 застави. Зазначали, що ОСОБА_7 є особою пенсійного віку, має вікові захворювання, потребує лікування, що неможливо в умовах слідчого ізолятора.

Заслухавши доповідь судді, доводи ОСОБА_7 та його захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, а також пояснення прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги та вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисників не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи, що апеляційна скарга захисників подана лише в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів переглядає оскаржувану ухвалу лише в цій частині.

З матеріалів провадження вбачається, що в провадженні Харківського районного суду Харківської області знаходиться кримінальне провадження№ 0000167 від 11.11.2022 за обвинуваченням, в тому числі, ОСОБА_7 за ч.5 ст. 191, ч.1 ст. 366 КК України.

15.11.2023 року в судовому засіданні в суді першої інстанції прокурор Харківській окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_6 звернувся до Харківського районного суду Харківської області з клопотанням про продовження відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави в розмірі 600 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В обґрунтування клопотання слідчий посилався на продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України. Зазначив, що з урахуванням доведеності обґрунтованої підозри та фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень злочинів, їх тяжкості, сторона обвинувачення дійшла висновку, що для досягнення цілей, визначених ст. 177 КПК України та дотримання обвинуваченим ОСОБА_7 покладених на нього ст. 42 КПК України процесуальних обов`язків, стосовно нього має бути продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки, на думку прокурора, жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищезазначеним ризикам.

Вирішуючи питання про продовження виду запобіжного заходу ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину. Також суд встановив, що продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Суд зазначив, що наразі існують підстави для продовження застосування обвинуваченому ОСОБА_7 раніше обраного запобіжного заходу, оскільки підстави, які були на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, продовжують існувати. Суду першої інстанції приймаючи до уваги розмір заподіяних збитків, майновий стан обвинуваченого, тривалий час перебування останнього під вартою, його похилий вік, неможливість протягом тривалого часу внесення застави в розмірі 600 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд вважав за можливе зменшити розмірів застави до максимального, передбаченого для особливо тяжких злочинів, у розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 805200 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками слідчого судді суду першої інстанції враховуючи наступне.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Докази, надані суду, вказують на наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, працевлаштований, уродженець російської федерації. Враховуючи тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим, є ймовірність того, що він може переховуватись від органу досудового розслідування або суду; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, обґрунтованість підозри ОСОБА_7 підтверджується доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження.

Порядок розгляду судом клопотання про продовження запобіжного заходу відповідає вимогам п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника від вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання".(рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, №182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).

Продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України є доведеним, врахована вагомість наявних доказів у вчинені обвинуваченим злочинів, передбачених ч.5 ст. 191, ч.1 ст. 366 КК України.

Мотиви прийнятого судом рішення викладені в ухвалі, яка в цілому відповідає вимогам ст.ст. 196, 197 КПК України.

З висновками суду щодо наявності ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України та необхідності продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, погоджується і апеляційний суд.

Судом враховані всі підстави та обставини, передбачені ст. 178 КПК України, відомості про особу обвинуваченого, та наявні докази, про вчинення ним злочину, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та суду, колегія суддів бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, який інкримінується обвинуваченому, а саме розтрата чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, в особливо великих розмірах; видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, колегія суддів вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими прокурор обґрунтовував в суді першої інстанції та при апеляційному розгляді, необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що судом, після отримання пояснень прокурора та обвинуваченого, дослідження решти матеріалів, які долучені до клопотання, встановлено, що стороною обвинувачення доведена наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_7 злочинів, передбачених ч.5 ст. 191, ч.1 ст. 366 КК України.

У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від ЗО серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання» (справа «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13 листопада 2007 року).

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вироку) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу) кримінального розслідування».

Також колегія суддів вважає слушними висновки суду першої інстанції про те, що слідчим та прокурором, на підставі матеріалів кримінального провадження встановлені ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: те, що ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Згідно зі ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити у сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим, вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків, репутацію, майновий стан, наявність судимостей.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

При цьому, висновки слідчого судді належним чином мотивовані та наведені обґрунтовані підстави для продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають усталеній практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Суд першої інстанції, визначаючи розмір застави взяв до уваги необхідність продовження запобіжного заходу обумовленого підозрою ОСОБА_7 у вчиненні такого кримінального правопорушення, його обставини, тяжкість кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується, та суворість покарання за такі дії, наявні з матеріалів клопотання відомості про особу обвинуваченого, наявні ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, та інші обставини, які враховуються згідно зі ст. 178 КПК України та знизив розмір застави, який вже був визначений ОСОБА_7 ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 29.06.2023 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді та вважає, що 300 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб є пропорційним, виходячи з ризиків, які доведені прокурором та встановлені нормами п.3 ч.5 ст. 182 КПК України, тобто буде достатнім для забезпечення виконання ОСОБА_7 , як обвинуваченим, покладених на нього обов`язків, таким, що забезпечить виконання завдань кримінального провадження на цій стадії кримінального провадження.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді та вважає, що застосування до ОСОБА_7 іншого, більш м`якого виду запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, з визначенням розміру застави не буде достатнім для запобігання ризикам, передбаченим п. п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Щодо доводів в апеляційній скарзі про наявність у підозрюваного захворювань, які унеможливлюють перебування його під вартою, колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити, що наявність захворювань, які унеможливлюють перебування підозрюваного в умовах СІЗО повинні підтверджуватися відповідними висновками судово-медичної експертизи, щодо проведення якої підозрюваний має процесуальне право заявляти клопотання слідчому.

Відсутність вищевказаного висновку судово-медичних експертів позбавляє суд апеляційної інстанції процесуальної можливості враховувати зазначені доводи, без їх підтвердження певними висновками експертів, як підстави для скасування або зміни раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, відповідно до ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.

Тобто, особам які утримуються у слідчому ізоляторі забезпечується надання первинної лікувально-профілактичної допомоги, яка включає консультацію лікаря, діагностику і лікування основних найпоширеніших захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого чи засудженого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги.

Крім того, доводи захисників щодо відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК України свідчать про необґрунтованість вимоги апеляційної скарги про обрання іншого запобіжного заходу, оскільки обрання будь-якого запобіжного заходу без встановлення ризиків є процесуально незаконним. За таких обставин, колегія суддів позбавлена процесуальної можливості задовольнити вимоги апеляційної скарги, а доводи захисників ґрунтуються суто на їх суб`єктивних оціночних судженнях.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 та відсутності будь-яких підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст. 376, 392, 393, 404, 405, 407 ч. 3 п. 1, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисників обвинуваченого ОСОБА_7 адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 15 листопада 2023 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді :