ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/7383/23 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/137/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 303 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 лютого 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю представника заявника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою представника військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 9 січня 2024 року, якою відмолено у задоволенні скарги військової частини НОМЕР_1 в особі командира військової частини підполковника ОСОБА_8 на бездіяльність посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі, яка полягає в невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудового розслідування, -

В С Т А Н О В И Л А:

31 серпня 2023 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла скарга військової частини НОМЕР_1 в особі командира військової частини підполковника ОСОБА_8 на бездіяльність посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі, яка полягає в невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудового розслідування.

В обґрунтування своєї скарги зазначав, що 10 липня 2023 року військовою частиною НОМЕР_1 на адресу ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі було направлено повідомлення про кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 408 КК України, вчинені військовослужбовцями солдатом ОСОБА_9 , солдатом ОСОБА_10 , солдатом ОСОБА_11 , молодшим сержантом ОСОБА_12 , солдатом ОСОБА_13 , солдатом ОСОБА_14 , солдатом ОСОБА_15 , які самовільно залишили військову частину НОМЕР_1 та до теперішнього часу до військової служби не повернулися.

Просив зобов`язати уповноважену особу ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі внести відповідні відомості до ЄРДР про кримінальне правопорушення, у відповідності до ч. 1 ст. 214 КПК України на підставі повідомлень про кримінальне правопорушення командира військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_8 від 10 липня 2023 року.

Ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 9 січня 2024 року було відмовлено у задоволенні скарги командира військової частини ОСОБА_8 з підстав того, що дані повідомлення командира про кримінальне правопорушення від 10 липня 2023 року не містить об`єктивних даних, які б свідчили про можливе вчинення кримінальних правопорушень, а враховуючи, що така заява не є повідомленням про кримінальне правопорушення у розумінні ст. 214 КПК України, уповноважена особа не наділена обов`язком вносити відомості по ній до ЄРДР.

В апеляційній скарзі представник військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити матеріали справи №333/7383/23 на новий розгляд до Комунарського районного суду м. Запоріжжя.

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що повідомлення командира військової частини НОМЕР_1 про кримінальне правопорушення від 10 липня 2023 року, яке спрямоване до ТУ ДБР у Мелітополь у повній мірі дає підстави вважати таке повідомлення таким, що відповідає вимогам ст. 214 КПК України, адже містить інформацію про повний склад такого кримінального правопорушення, зокрема суб`єктом злочину є перелічені в повідомленні військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 , міститься прямий умисел військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 на вчинення кримінального правопорушення, адже перелічені військовослужбовці не повернулись до військової частини НОМЕР_1 (місця служби), що вказує на намір ухилитися від військової служби назавжди, а не тимчасово.

Зазначає, що об`єктом кримінального правопорушення є встановлений законодавством України порядок проходження військової служби в умовах воєнного стану або в бойовій обстановці, а об`єктивною стороною є дії військовослужбовців, виражені у самовільному залишенні військової частини.

Крім того вказує, що відмова ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі (з дислокацією у м. Запоріжжі) у внесенні відомостей до ЄРДР ґрунтувалась саме на перевірці обставин, викладених у заяві-повідомленні командира військової частини НОМЕР_1 , зважаючи на те, що така перевірка проводиться слідчим після початку досудового розслідування, а тому висновки, викладені у листі ТУ ДБР не можуть бути підставою для відмови у внесенні відомостей до ЄРДР на підставі заяви - повідомлення командира військової частини НОМЕР_1 .

Зауважує, що бездіяльність ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі (з дислокацією у м. Запоріжжі), що виражена у невнесенні відомостей до ЄРДР є протиправною.

Також вказує, що бездіяльність ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі (з дислокацією у м. Запоріжжі) стала наслідком невиконання вказаним слідчим органом вимог ст. 19 Конституції України.

Крім того зазначає, що оцінка слідчим органом відомостей, вказаних в заяві-повідомленні та доданих до неї документах на етапі внесення відомостей до ЄРДР є протиправною поведінкою з боку слідчого органу.

Крім того, в апеляційній скарзі викладено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.

Виходячи зі змісту клопотання, як на підставу поважності пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді посилається на те, що копія оскаржуваної ухвали надійшла до електронного кабінету ЄСІТС військової частини НОМЕР_1 тільки 20 січня 2024 року о 7 год. 29 хв., а також враховуючи те, що розгляд скарги Комунарським районним судом м. Запоріжжя відбувався за відсутності представника військової частини НОМЕР_1 , військова частина не володіла інформацією про суть прийнятого судом рішення та була позбавлена виконати вимоги п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України.

Заявлене клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з наявної в матеріалах провадження довідки про доставку електронного документа, копію оскаржуваної ухвали на електрону адресу військової частини було надіслано та доставлено лише 19 січня 2024 року (а.с. 116), у зв`язку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку строк на апеляційне оскарження ухвали пропущений з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

У судовому засіданні апеляційного суду представник військової частини - ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу та вказав, що вказані військовослужбовці в повідомленні про вчинення кримінального правопорушення до сих пір не повернулись до військової частини. Просив скасувати оскаржувану ухвалу та направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Повідомлений належним чином прокурор до судового засідання апеляційного суду не з`явився, клопотань про відкладення не подавав.

Заслухавши доповідь судді, представника заявника, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги та провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 303 КПК України встановлено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Положення ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до п. 2 Розділу ІІ Положення про порядок ведення ЄРДР, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 298 від 30 червня 2020 року, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення.

Це є гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про злочин є наявність об`єктивних даних, які дійсно свідчать про наявність ознак злочину, фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

Аналіз вищезазначених положень закону України, а також Положення дає підстави для висновку, що чинні процесуальні норми законодавства не передбачають для слідчого чи прокурора іншої альтернативи, ніж невідкладне внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Згаданий обов`язок слідчого або прокурора не вимагає оцінки цими суб`єктами такої заяви (повідомлення) на предмет наявності ознак складу злочину для того, щоб вчинити процесуальну дію, яка полягає у внесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР. Наведене підтверджується імперативними положеннями ч. 4 ст. 214 КПК України, згідно якої відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Так, як вбачається із матеріалів скарги, 10 липня 2023 року командир військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_16 звернувся до ТУ ДБР, розташованого у місті Мелітополі із заявами - повідомленнями про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

Зі змісту вказаних заяв - повідомлень вбачається, що військовослужбовці: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , з метою ухилитися від військової служби, в умовах воєнного стану залишили місце служби, у зв`язку із чим командир просив внести відомості, зазначені в заявах до ЄРДР та розпочати розслідування.

Як вбачається із відповідей, наданих ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі, достатні підстави для внесення відповідних відомостей до ЄРДР та початку досудового розслідування відносно військовослужбовців відсутні (а.с. 65,70, 80, 81, 86, 96, 102, 108).

Так, на думку колегії суддів, під час розгляду скарги командира військової частини НОМЕР_1 слідчим суддею не взято до уваги положення абзацу 24 підпункту 1.1 пункту 1 Узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (лист від 12.01.2017 року №9-49/0/4-17), у якому зазначається, що з метою належного дотримання процесуальних вимог щодо розгляду скарг на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, слідчим суддям необхідно зважати на те, що такі вимоги не передбачають здійснення оцінки обґрунтованості заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, а передбачають лише обов`язок уповноважених органів здійснити фіксацію наданих особою відомостей про кримінальне правопорушення, які вона надає усвідомлено для реалізації відповідними органами завдань кримінального провадження.

Крім того, в абзаці 22 підпункту 1.1 пункту 1 вказаного Узагальнення зазначається, що якщо зі звернення особи вбачається, що вона порушує перед органом досудового розслідування питання про вчинення кримінального правопорушення, ініціюючи здійснення ним дій, визначених КПК України, то навіть за умови, що результати аналізу наведених особою відомостей свідчать про відсутність ознак складу злочину, такі відомості мають бути внесені до ЄРДР з подальшим закриття кримінального провадження відповідно до ст. 284 КПК України.

З огляду на стадію кримінального провадження, а також беручи до уваги питання, що вирішується під час розгляду зазначеного виду скарг, оцінка у процесуальних рішеннях слідчого судді фактичних обставин є неприпустимою. У зв`язку із чим, слід враховувати, що на цьому етапі розвитку правових відносин стосовно ймовірного вчинення діяння, відповідальність за яке встановлена КК України, недостатньо об`єктивних відомостей навіть для попередньої констатації наявності або відсутності ознак складу злочину.

При цьому, колегія суддів наголошує, що з метою належного дотримання процесуальних вимог щодо розгляду скарги командира військової частини ОСОБА_8 на бездіяльність посадових осіб, яка полягала у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяв про кримінальне правопорушення, слідчому судді необхідно було врахувати, що такі вимоги не передбачають здійснення оцінки обґрунтованості заяви про кримінальне правопорушення. Уповноважені органи зобов`язані лише здійснити фіксацію наданих особою відомостей про кримінальне правопорушення, які вона надає усвідомлено для реалізації відповідними органами завдань кримінального провадження.

В своїх заявах - повідомленнях командир військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_16 посилається на факт вчинення військовослужбовцями ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

Так, ч. 1 ст. 408 КК України передбачає кримінальну відповідальність за дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини або місця служби з метою ухилитися від військової служби, а також нез`явлення з тією самою метою на службу у разі призначення, переведення, з відрядження, відпустки або з лікувального закладу. Частина 4 ст. 408 КК України передбачає відповідальність за діяння, передбачене частинами першою або другою цієї статті, вчинене в умовах воєнного стану або в бойовій обстановці.

Як вбачається із матеріалів скарги за фактом самовільного залишення частини вказаними військовослужбовцями були проведені службові розслідування, за результатами яких були складені відповідні акти з висновками про наявність в діях військовослужбовців: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 ознак вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, зі змісту скарги командира ОСОБА_8 до слідчого судді випливає, що на час подання такої скарги, військовослужбовці ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 з 2022 року до місця військової служби так і не повернулись.

На думку апеляційного суду, у заявах командира військової частини від 10 липня 2023 року міститься короткий виклад обставин, які можуть свідчити про можливі вчинення кримінальних правопорушень, а тому, відповідно до положень ст. 214 КПК, відомості, викладені у зазначених повідомленнях, підлягають внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу.

Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; скасування повідомлення про підозру; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню з постановленням нової ухвали апеляційним судом, якою скаргу представника військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 необхідно задовольнити та зобов`язати уповноважену особу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі, внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за повідомленнями командира військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_8 про вчинення кримінальних правопорушень, поданих 10 липня 2023 року.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 214, 303, 304, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Поновити представнику військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 9 січня 2024 року.

Апеляційну скаргу представника військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 9 січня 2024 року, якою відмолено у задоволенні скарги військової частини НОМЕР_1 в особі командира військової частини підполковника ОСОБА_8 на бездіяльність посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі, яка полягає в невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудового розслідування, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою скаргу військової частини НОМЕР_1 в особі командира військової частини підполковника ОСОБА_8 задовольнити та зобов`язати уповноважену особу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі, внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за повідомленнями командира військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_8 про вчинення кримінальних правопорушень, поданих 10 липня 2023 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу Справа № 333/7383/23