КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-кп/4809/816/23 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія - ст. 34 КПКУ Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2023 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

переглянула у письмовому провадженні, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 , ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30.11.2023, якою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 28 січня 2024 року 12 години 50 хвилин, без визначення застави.

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області перебувають матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 410 КК України (ЄУН 389/3343/23, №0000647).

Обвинувачується ОСОБА_5 у тому, що, проходячи військову службу за мобілізацією на посаді стрільця 2 відділення 1 взводу 3 роти військової частини НОМЕР_1 , умисно, у порушення вимог п.п.1,2 Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України, затвердженого Постановою Верховної Ради України № 2471-ХІІ від 17.06.1992 р. «Про право власності на окремі види майна», Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою КМУ № 576 від 17.10.1992, «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України № 622 від 21.08.1998, у період з початку липня 2023 року по 10.07.2023, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, перебуваючи в місці тимчасової дислокації 3 роти військової частини НОМЕР_1 поблизу населеного пункту АДРЕСА_1 придбав при невстановлених обставинах шістдесят два патрони калібру 5,45х39-мм., три корпуси бойової ручної осколкової гранати оборонної дії типу РГО споряджених вибуховою речовиною, два засоби підриву, а саме уніфіковані бойові підривачі ручних гранат дистанційної дії, та бойовий складний укорочений автомат Калашнікова АКСУ калібру 5,45х39-мм. з корисливих мотивів з метою подальшого їх привласнення, зберігання та перевезення за місцем свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_5 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, 10.07.2023 року, у невстановлений час, самовільно залишив розташування місця тимчасової дислокації 2 відділення 1 взводу 3 роти військової частини НОМЕР_1 , при цьому, раніше придбані ним при невстановлених обставинах перелічені зброю та боєприпаси, діючи умисно, носив шляхом перевезення у пасажирському потязі, з метою подальшого їх зберігання у раніше визначеному місці за адресою свого проживання.

Однак, 11.07.2023, приблизно о 02 годині 00 хвилин, на території залізничного вокзалу ст. Знам`янка-Пасажирська Одеської залізниці - АДРЕСА_3 , - при перевірці документів працівниками поліції у ОСОБА_5 було виявлено зазначену вогнепальну зброю, бойові припаси та вибухові пристрої, а у період часу з 03 години 30 хвилин по 05 годині 01 хвилину, у ході огляду місця події, працівниками поліції у підозрюваного було виявлено та вилучено вказану вогнепальну зброю, бойові припаси та вибухові пристрої.

В судовому засіданні розглянуто клопотання прокурора про продовження стосовно ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Судом розглянуто клопотання у порядку ст. 331 КПК України, встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не перестали існувати можливість переховування обвинуваченого від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, незаконно впливати на свідків, вчинити нове кримінальне правопорушення; враховано судом тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, яке є тяжким, умисним, особу обвинуваченого без міцних соціальних зв`язків, негативно характеризованого.

Із судовим рішенням судді не погоджується обвинувачений ОСОБА_5 , оскаржує його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та застосувати щодо нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово.

Вказує, що заявлені прокурором ризики є необґрунтованими, він має міцні соціальні зв`язки (дружину, дитину), він не вводив поліцію та суд в оману, не може знищити докази у кримінальному провадженні, оскільки вони знаходяться у поліції, також не може переховуватись від суду, оскільки є військовослужбовцем ЗСУ.

Зазначає, що не міг вкрасти зброю, оскільки вона йому видана у зв`язку із проходженням служби, числиться за ним, зброю взяв із собою, оскільки не було кому її здати, ротний та зброяр були на позиціях, а він є відповідальним за видану йому зброю; крім того, після того як його зупинила поліція із вимогою пред`явити документи та повідомити, чи наявна у нього зброя вказане він одразу виконав.

Учасиники судового провадження повідомлені про дату і час апеляційного розгляду належним чином, обвинувачений повідомлений через адміністрацію ДУ "Кропивницький слідчий ізолятор" (бажання участі в судовому засіданні не виявив, клопотань не заявлено). Будучи належно повідомленими про дату судового засідання, учасники судового провадження в судове засідання не з`явились, причини поважності неявки - не повідомили, клопотань про відкладення апеляційного розгляду - не скеровано.

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Вислухавши думку судді-доповідача, вивчивши виділені матеріали провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, ряд інших обставин та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України визначено: тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, - має бути співрозмірним меті заходу, і має забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини та роз`яснень Пленуму ВСУ (Постанова №4 від 25.04.2003р. «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання та досудового слідства»), тримання під вартою направлено на полегшення здійснення правосуддя та забезпечення громадського порядку та обирається як запобіжний захід при наявності підстав вважати, що інші (більш м`які) запобіжні заходи, можуть не забезпечити виконання підозрюваним (обвинуваченим) обов`язків та його належної поведінки.

Ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку.

Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

Врахування тяжкості злочину має раціональний зміст, оскільки тяжкість свідчить про ступінь суспільної небезпечності особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризики ухилення підозрюваного від слідства, суду (рішення ЄСПЛ «W проти Швейцарії»).

У справі «Москаленко проти України» ЄСПЛ зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Аналогічно у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Вимог закону місцевий суд дотримався.

Суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з липня 2023 року. У справі 29.09.2023 розпочато і триває судове слідство.

Як встановлено матеріалами, обвинувачення пред`явлене вчиненням за декількома кримінальними правопорушеннями, з обтяжуючими покарання обставинами, склад обвинувачення кваліфікований.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 129 КК України, є кримінальним проступком, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України, відноситься до категорії умисних, тяжких, санкція передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до семи років, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 410 КК України є особливо тяжким карається позбавленням волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років.

Відповідно до ст. 178 КПК України, враховані й наступні обставини: ОСОБА_5 не має міцних соціальних зв`язків, не одружений, раніше двічі судимий за вчинення умисних кримінальних правопорушень, будучи призваним до лав ЗСУ за мобілізацією, відповідно до матеріалів клопотання негативно характеризований керівництвом військової частини, де проходить службу, систематично вчиняє порушення службової дисципліни, самовільно залишив військову частину, без дозволу керівництва та відповідного наказу, виведений за штат підрозділу, керівництву військової частини нічого не відомо про походження зброї та боєприпасів, вилученої у обвинуваченого.

Беручи до уваги наведене, у разі застосування щодо обвинуваченого іншого, ніж тримання під вартою, запобіжного заходу, є підстави вважати, що ОСОБА_5 , усвідомлюючи тяжкість пред`явленого обвинувачення та міру покарання, що може йому загрожувати, може переховуватись від суду, не маючи міцних соціальних зв`язків без перешкод залишити своє місце проживання, незаконно впливати на свідків, які ще не допитані судом, приймаючи до уваги обставини вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, відповідно до наявних наразі матеріалів (застосування погроз зброєю щодо свідка, агресивна поведінка), наявність кримінальної історії минулого підозрюваного (судимості не зняті, не погашені), наявний ризик вчинення підозрюваним нового кримінального правопорушення.

Доводи з приводу відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, спростовуються наведеним вище.

При вирішенні питання продовження строку дії стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом належно аналізовано й взято до уваги всі обставини і можливі ризики.

Процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були заявлені під час попереднього застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не перестали існувати, й виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Тож, з огляду на зазначене вище, те, що колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 406, 407, 418, 419, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30.11.2023, якою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 28 січня 2024 року 12 години 50 хвилин, без визначення застави, залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4