Справа №591/3777/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/1583/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА

Іменем України

08 грудня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 591/3777/21 за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 18.10.2023, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка Сумської області, Сумського району, с. Червоне та мешканка АДРЕСА_1 , раніше судима

визнана винуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 15 і ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 15 і ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_9 ,

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

установила:

В поданій апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_6 просить змінити вирок суду та пом`якшити призначене покарання, оскільки вину визнала в повному обсязі, щиро розкаялася, сприяла розкриттю кримінальних правопорушень і зробила відповідні висновки.

Вироком Зарічного районного суду м. Суми від 18.10.2023 ОСОБА_9 визнана винуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 15 і ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК, і їй призначене покарання: за ч. 2 ст. 15 і ч. 2 ст. 185 КК у виді арешту на строк 3 місяці; за ч. 2 ст. 15 і ч. 4 ст. 185 КК згідно вимог ст. 69 КК у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ч. 4 ст. 185 КК згідно вимог ст. 69 КК у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців; за ч. 2 ст. 186 КК згідно вимог ст. 69 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК визначено покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворих покарань більш суворим призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. Строк відбування покарання ухвалено рахувати з 18.10.2023 та зараховано в строк відбування покарання попереднє ув`язнення з 29.09.2021 до 09.03.2022 включно та з 30.01.2023 до 17.10.2023 включно із розрахунку, що одному дню позбавлення волі відповідає один день попереднього ув`язнення. Цивільний позов ДП «ЛПП Україна» АТ «ЛПП» задоволено та стягнуто кошти на відшкодування майнових збитків в сумі 1453,6 грн. В задоволенні цивільного позову ТзОВ «Подорожник Суми» відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати в сумі 2402,66 грн. Застосований до ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу залишено без змін, але не більше ніж до 16.12.2023 включно.

Згідно вироку, 11.04.2021 близько 16:30 ОСОБА_9 , перебуваючи в магазині «Продукти-460» ТОВ «АТБ-Маркет» пр. М. Лушпи, 12 в м. Суми, повторно, таємно намагалась викрасти шоколад в кількості 6 шт. загальною вартістю 608,50 грн, але не змогла довести свій злочинний намір до кінця, оскільки була помічена охороною. 13.07.2021 близько 19:15 ОСОБА_9 , повторно, таємно, перебуваючи в приміщенні магазину № 229 ТОВ «Сільпо-ФУД» по пр-ту М. Лушпи, 4/1 в м. Суми, намагалась викрасти фарбу для волосся в кількості 4 шт. загальною вартістю 508 грн, але не змогла довести свій злочинний намір до кінця з причин, що не залежали від її волі. 20.09.2021 близько 12:30 ОСОБА_9 , повторно, перебуваючи в приміщення магазину «Sinsay» ДП «ЛПП-Україна» АТ «ЛПП» по вул. Кооперативна, 1 в м. Суми відкрито заволоділа майном загальною вартістю 1453,6 грн, завдавши потерпілій стороні матеріальних збитків на вказану суму. 13.06.2022 близько 11:00 ОСОБА_9 повторно, таємно перебуваючи в приміщенні аптеки «Подорожник» ТзОВ «Подорожник Суми» в м. Суми, вул. Реміснича, 35/1, викрала вітаміни вартістю 331 грн. 17.10.2022 близько 19:30 ОСОБА_9 , повторно, таємно перебуваючи в магазині «Продукти-1281» ТОВ «АТБ-Маркет» по вул. Харківська, 5/1 в м. Суми, намагалась викрасти майно загальною вартістю 403,30 грн, але не змогла довести свій злочинний намір до кінця, оскільки була помічена охороною. 15.11.2022 близько 16:20 ОСОБА_9 , повторно, таємно, перебуваючи в приміщенні магазину «Аврора» ТОВ «Вигідна покупка» в м. Суми, вул. Петропавлівська, 68, викрала майно на суму 522 грн, завдавши потерпілій стороні матеріальних збитків на вказану суму.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи обвинуваченої ОСОБА_9 та її захисника ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу, доводи прокурора ОСОБА_8 про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга обвинуваченої задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 і ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 15 і ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК, за обставин, викладених у вироку, в апеляційній скарзі обвинуваченою не оскаржуються.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_9 про призначення їй більш м`якого покарання, колегія суддів вважає їх необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають, так як вони не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та не ґрунтуються на вимогах закону України про кримінальну відповідальність.

Зокрема, КК має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням; для здійснення цього завдання КК визначає, які суспільно небезпечні діяння є кримінальними правопорушеннями та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили (ст. 1 КК).

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого, та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами (ч. 1-2 ст. 50 КК), а згідно ч. 1-2 ст. 65 КК суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

З огляду на ці положення закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо, що визнається (дискреційні повноваження суду) і ЄСПЛ, який, зокрема, у своєму рішенні в справі «Довженко проти України» зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Згідно ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до кримінальних правопорушень якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості кримінальних правопорушень, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за кримінальне правопорушення цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо. При цьому під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду першої чи апеляційної інстанції (прокурора, потерпілого, обвинуваченого чи його захисника), а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

На національному рівні КСУ у своєму рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що «справедливе застосування норм права передбачає передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання повинно бути домірним кримінальному правопорушенню».

При визначенні виду і розміру покарання підлягає також врахуванню й те, що одним із європейських стандартів кримінального судочинства є принцип «пропорційності», тобто коли призначене особі покарання повинно бути пропорційним втручанням держави у права людини (остаточне рішення ЄСПЛ від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12), а тому тяжкість вчиненого кримінального правопорушення не повинна бути основним визначальним фактором щодо покарання. При цьому колегія суддів дотримується автономної концепції поняття «покарання» в усталеній судовій практиці ЄСПЛ, яка передбачає, що «покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів» (рішення від 09.10.2003 у справі «Езех и Коннорс проти Сполученого Королівства» (Ezeh and Connors v. UK), заяви № 39665/98, № 40086/98).

Таким чином, при призначенні ОСОБА_9 покарання суд першої інстанції дотримався вимог закону, врахував ступінь тяжкості вчинених останньою кримінальних правопорушень, їх кількість, тяжкість, особу винної, яка має негативну репутацію, її вік, обставини, які пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, часткове відшкодування збитків, обставин, які обтяжують покарання суд не визначив, й дійшов цілком обґрунтованого висновку про призначення покарання у виді позбавлення волі у межах санкцій ч. 2 ст. 15 і ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 15 і ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК, в тому числі із застосуванням ст. 69 КК, і на переконання колегії суддів призначене покарання відповідає його меті, гуманності, справедливості, фактичним обставинам кримінального провадження, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Визначене судом покарання не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав людини, воно має бути законним (несвавільним) і пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Посилання обвинуваченої на те, що вона визнала вину в повному обсязі, щиро розкаялася, сприяла розкриттю кримінальних правопорушень і зробила відповідні висновки, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки ці обставини судом ураховані та узяті до уваги при призначенні покарання у їх сукупності також і з іншими фактичними обставинами провадження.

Оскільки визначене судом першої інстанції покарання відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та справедливому балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав та інтересів особи, не становить «особистий надмірний тягар», а також є необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_9 і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Будь-яких інших переконливих доводів, на підтвердження того, що призначене покарання ОСОБА_9 є явно несправедливим через його суворість, в апеляційній скарзі обвинуваченої, не наведено та не надано під час апеляційного розгляду кримінального провадження.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування вироку місцевого суду, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що оскаржене судове рішення є належним чином обґрунтованим та умотивованим, тому воно підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Вирок Зарічного районного суду м. Суми від 18.10.2023 відносно ОСОБА_11 залишити без змін, а її апеляційну скаргу на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4