Справа № 187/574/16-к
Провадження № 1-кп/0203/453/2023
У Х В А Л А

20 вересня 2023 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002323 від 22.10.2015 року відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Кіровського районного суду м.Дніпропетровська знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч.3 ст.368 КК України.

В судовому засіданні обвинуваченим заявлено клопотання про визнання речового доказу - піджака очевидно недопустимим доказом. Обґрунтував клопотання тим, що матеріали провадження не містять процесуального документу на підтвердження способу отримання вказаного доказу, що свідчить про грубе порушення кримінального процесуального закону.

Прокурори в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання обвинуваченого.

Відповідно до вимог ст. 89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. Згідно з ч. ч. 2, 3 даної статті у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

Відповідно до положень ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

В ч.1 ст.87 КПК України закріплено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Категорія "очевидна недопустимість доказів" є оціночною і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.

При цьому системний аналіз ст. 89 КПК дозволяє дійти висновку, що законодавець ознаки недопустимості доказів поділяє на очевидні та неочевидні. Залежно від цього визначається момент прийняття рішення щодо недопустимості доказів, який окреслений межами судового розгляду. Очевидно недопустимими є ті докази, про недопустимість яких прямо вказується в КПК. Це означає, що очевидно недопустимим є доказ, будь-яке порушення процедури отримання якого, згідно положень КПК України, є безумовною підставою визнання його недопустимим.

Відповідно до позиції, викладеної Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі № 223-1446/0/4-12 від 05.10.2012 року "Про деякі питання порядку здійснення судового розгляду в судовому провадженні у першій інстанції відповідно до Кримінального процесуального кодексу України", відомості, матеріали та інші фактичні дані, отримані органом досудового розслідування в непередбаченому процесуальним законом порядку чи з його порушенням, є очевидно недопустимими, а це відповідно до ч. 2 ст. 89 КПК тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Зазначене правило застосовується і щодо доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (ст. 87 КПК) за умови підтвердження сторонами кримінального провадження їх очевидної недопустимості. В іншому випадку суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення (п. 8).

Як вбачається зі змісту клопотання, як на підставу для визнання очевидно недопустимим речового доказу - піджаку, обвинувачений посилається на відсутність серед матеріалів справи процесуального документу на підтвердження способу отримання вказаного доказу.

Однак суд, вважає, що вказана обставина не може беззаперечно свідчити про отримання цього доказу органом досудового розслідування в непередбаченому процесуальним законом порядку чи з його порушенням.

В той же час, суд вважає за необхідне зазначити, що доводи, викладенні захисником, безумовно підлягають оцінці при наданні судом аналізу доказів під час ухвалення остаточного рішення суду за наслідками розгляду кримінального провадження.

Керуючись ст.ст.84-90,93 КПК України, суд-

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні клопотання обвинуваченого про визнання речового доказу очевидно недопустимим - відмовити.

Вирішити питання щодо допустимості зазначеного доказу під час ухвалення остаточного судового рішення за результатами розгляду кримінального провадження.

Повний текст ухвали складено та оголошено 25 вересня 2023 року о 17.00 годині.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1