Дата документу 29.01.2024 Справа № 331/1893/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/1893/23 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/332/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 5 ст. 111-1 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2024 року м. Запоріжжя

Судова колегія з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29 червня 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Берестове Бердянського району Запорізької області, українка, громадянка України, заміжня не працює, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,

визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 5 ст. 111-1 КК України, та їй призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах влади на строк 15 років, з конфіскацією всього належного їй майна.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту фактичного затримання.

Цим же вироком суду ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 5 ст. 111-1 КК України, вирок відносно якого ніким не оскаржений.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_9 та ОСОБА_7 визнані винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 5 ст. 111-1 КК України, за наступних обставин.

У третій декаді вересня 2022 року (точна дата та час органом досудового розслідування не встановлена), ОСОБА_9 , перебуваючи в с. Дмитрівка Андріївської територіальної громади Бердянського району Запорізької області, вступив у змову з громадянкою України ОСОБА_7 , з метою прийняття участі в організації та проведенні т.зв. референдуму, після чого на пропозицію невстановлених осіб з числа представників держави-агресора, надав згоду та був призначений членом т.зв. «участковой избирательной комиссии № 69, территориальной избирательной комиссии Бердянского района», що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім того, громадяни України ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , за попередньою змовою між собою та іншими невстановленими під час досудового розслідування особами, будучи проросійськи налаштованими особами, діючи умисно, в період часу з 23 вересня 2022 року по 27 вересня 2022 року, перебуваючи в с. Дмитрівка Андріївської територіальної громади Бердянського району Запорізької області, територія якого була тимчасово окупованою російською федерацією територією України, бажаючи проявити себе перед керівництвом окупаційної адміністрації держави агресора, створеній на території с. Дмитрівка Бердянського району Запорізької області, безпосередньо підтримали незаконний референдум та вжили заходи, направлені на проведення на тимчасово окупованій території Запорізької області незаконного референдуму про входження Запорізької області до складу російської федерації, з метою незаконної зміни меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Протягом третьої декади вересня 2022 року, з метою реалізації злочинного наміру, направленого на організацію та проведення незаконного референдуму, за підтримки збройних формувань рф та представників держави-агресора ОСОБА_9 та ОСОБА_7 за попередньою змовою між собою, будучи членами так званої «участковой избирательной комиссии № НОМЕР_1 , территориальной избирательной комиссии Бердянского района», що розташована за адресою: АДРЕСА_2 здійснили комплекс необхідних заходів для вказаного референдуму, а саме:

- приймали участь у підготовці та проведені референдуму;

- проводили агітацію щодо участі в незаконному референдумі;

- здійснювали обхід по домівках місцевих мешканців с. Дмитрівка разом із «урною» для голосування та збирали бюлетені від мешканців, які проголосували, тощо.

У подальшому, 23 вересня 2022 року, на тимчасово окупованій території Запорізької області фактично розпочалося проведення референдуму про вихід Запорізької області зі складу України та її входження до складу російської федерації, з метою подальшої зміни меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України.

23 вересня 2022 року ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , за попередньою змовою між собою та іншими невстановленими під час досудового розслідування особами, діючи умисно, всупереч передбаченого Законом України про «Про всеукраїнський референдум» порядку, а також на підтримку окупаційної влади держави-агресора, прийняли участь в організації та проведенні незаконного референдуму на тимчасово окупованій території с. Дмитрівка Андріївської територіальної громади Запорізької області шляхом забезпечення голосування на дому, особисто, в присутності представників збройних сил російської федерації, маючи при собі відповідну «урну» для голосування, обходили місцевих жителів с. Дмитрівка Андріївської територіальної громади Бердянського району Запорізької області за місцем їхнього проживання, та агітували щодо прийняття участі в голосуванні в незаконному референдумі, а також безпосередньо здійснювали збір бюлетенів, для подальшої їх обробки.

В апеляційній захисник обвинуваченої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 вважає вироку суду незаконним у зв`язку з неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд дослідив надані стороною докази, зокрема повідомлення про підозру, розписку про отримання обвинувального акту, а також диск з відеозаписом, на якому свідок впізнав обвинувачених, проте незрозуміло, яку роль вони відігравали при проведенні референдуму і чи була участь ОСОБА_7 добровільною.

Крім того, у судовому засіданні в суді першої інстанції свідки допитані не були, що є порушенням ст. 225 КПК України.

Таким чином, немає підстав вважати, що ОСОБА_7 добровільно приймала участь у підготовці та проведенні референдуму, проводила агітацію щодо участі в ньому, здійснювала обхід по домівках мешканців з «урною» для голосування, збирала бюлетені від мешканців села тощо.

Жодних інших доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_7 суду надано не було.

Також вважає, що враховуючи перебування ОСОБА_7 на тимчасово окупованій території, відсутність пошти та мобільного зв`язку, неявка ОСОБА_7 не може свідчити про переховування від суду, а є поважними причинами її неявки до суду.

Звертає увагу, що ОСОБА_7 раніше не притягалась до кримінальної відповідальності, з 2014 року не висловлювала свою прихильність до країни-агресора.

Просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким виправдати ОСОБА_7 у повному обсязі, а також скасувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши доповідь судді по справі, захисників обвинувачених, які підтримали апеляційну скаргу без доповнень та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції згідно з вимогами ст.ст. 370, 374 КПК України та відповідно до ст. 337 КПК України в межах пред`явленого ОСОБА_11 та ОСОБА_9 обвинувачення, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано прийшов до висновку щодо обсягу та доведеності їх вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 5 ст. 111-1 КК України, виклавши їх у вироку.

В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, зазначив підстави, з яких приймає одні докази та відкидає інші.

Вина ОСОБА_11 та ОСОБА_9 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 5 ст. 111-1 КК України, підтверджується безпосередньо дослідженими в судовому засіданні документами, наданими стороною обвинувачення.

Так, у суді першої інстанції обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_9 не допитувались у зв`язку з проведенням судового розгляду в порядку спеціального судового провадження на підставі ч. 3 ст. 323 КПК України.

Разом з тим свідок ОСОБА_12 , допитаний під час досудового розслідування в порядку ч. 11 ст. 615 КПК України, показав, що він особисто знайомий з обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , які є мешканцями с. Дмитрівка. 26 лютого 2022 року вказане село було окуповане російськими військами. У вересні 2022 року окупаційна влада на території села проводила так званий референдум про входження Запорізької області до складу рф. Підтвердив, що у проведенні цього референдуму активну участь приймали ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , які зі скринькою для голосування обходили будинки місцевих, агітували прийняти участь у голосуванні, запевняючи, що все буде добре.

Підстав не довіряти показанням свідка ОСОБА_12 , який під час досудового розслідування безпосередньо перед допитом був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, у суду не було, а в апеляційній скарзі не вказані ймовірні причини обмови обвинувачених з боку вказаних свідків.

До того ж, як вірно зазначив суд першої інстанції, допит свідка ОСОБА_12 фіксувався за допомогою технічних засобів відеофіксації, тому з урахуванням ч. 11 ст. 615 КПК України, його показання є допустимим доказом, отриманим у передбачений кримінальним процесуальним законодавством спосіб.

Показання вищезазначеного свідка узгоджуються з іншими дослідженими судом першої інстанції доказами.

Так, з протоколом огляду мережі Інтернет від 9 березня 2023 року та відеозапису вбачається, що 24 вересня 2022 року о 19.28 годині в месенджері «Telegram» на каналі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » було розміщено публікацію з текстом: «Сегодня стартовал второй день референдума о вхождении Запорожской области в состав російськой федерации. Как проходит голосование в Бердянском районе, какие настроения среди местных жителей, смотрите в нашем репортаже». Вказаний відеоматеріал (у проміжок часу 00:00:3500:01:13) міститься відеозапис, на якому зображені ОСОБА_9 , який тримає прозорий контейнер з бюлетенями для голосування, та ОСОБА_7 , яка надає інтерв`ю щодо роботи пересувного виборчого пункту та перебігу голосування, ставлення місцевих жителів до референдуму (т. 2, а.с. 21-27).

З протоколом огляду мережі Інтернет від 9 березня 2023 року та відеозапису вбачається, що 24 вересня 2022 року о 19.45 годині в месенджері «Telegram» на каналі « ІНФОРМАЦІЯ_3 » було розміщено публікацію з текстом: «Голосуем за хороше будуще, мы долго этого ждали: жители Бердянска рассказали о своей мотивации отдать голос в рамках референдума». Вказаний відеоматеріал (у проміжок часу 00:00:0100:00:05) міститься відеозапис, на якому зображені ОСОБА_9 , який тримає прозорий контейнер з бюлетенями для голосування, та ОСОБА_7 , яка надає інтерв`ю щодо роботи пересувного виборчого пункту та перебігу голосування, що вони, як представники виборчої комісії здійснюють по будинковий обхід, про ставлення місцевих жителів до референдуму (т. 2, а.с. 29-34).

З протоколу огляду від 23 січня 2023 року вбачається, що свідок ОСОБА_12 при перегляді в мережі Інтернет у месенджері «Telegram» на каналі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » відео під назвою «Сегодня стартовал второй день референдума о вхождении Запорожской области в состав російськой федерации. Как проходит голосование в Бердянском районе, какие настроения среди местных жителей, смотрите в нашем репортаже» впевнено упізнав зображених чоловіка як ОСОБА_9 та жінку як ОСОБА_7 , які є місцевими жителями с. Дмитрівка Андріївської територіальної громади Бердянського району Запорізької області, та після окупації добровільно підтримали референдум, здійснювали організаційні заходи для проведення на тимчасово окупованій території Запорізької області незаконного референдуму про входження Запорізької області до складу рф (т. 2, а.с. 40-41).

З протоколу огляду від 23 січня 2023 року вбачається, що свідок ОСОБА_13 при перегляді в мережі Інтернет у месенджері «Telegram» на каналі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » відео під назвою «Сегодня стартовал второй день референдума о вхождении Запорожской области в состав російськой федерации. Как проходит голосование в Бердянском районе, какие настроения среди местных жителей, смотрите в нашем репортаже» впевнено упізнала зображених чоловіка як ОСОБА_9 та жінку як ОСОБА_7 , які є місцевими жителями с. Дмитрівка Андріївської територіальної громади Бердянського району Запорізької області, та після окупації добровільно підтримали референдум, здійснювали організаційні заходи для проведення на тимчасово окупованій території Запорізької області незаконного референдуму про входження Запорізької області до складу рф (т. 2, а.с. 42-44).

З протоколу огляду від 16 січня 2023 року вбачається, що в мережі Інтернет у месенджері «Telegram» міститься інформація, опублікована 24 вересня 2022 року о 10.22 годині щодо розміщення виборчих комісій з проведення незаконного референдуму на тимчасово окупованій території Запорізької області про входження Запорізької області до складу рф, у тому числі про розташування в АДРЕСА_2 (т. 2, а.с. 45-53).

Суд першої інстанції, вивчивши і дослідивши кожний доказ окремо з точки зору належності та допустимості, і в сукупності, з точки зору всебічності, достатності та взаємозв`язку, на переконання апеляційного суду прийшов до правильного висновку, що обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_9 брали участь в організації та проведенні незаконного референдуму на тимчасово окупованій території, за попередньою змовою групою осіб.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що вищенаведеними дослідженими судом доказами та обставинами, що ними підтверджуються, винуватість ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 5 ст. 111-1 КК України, за фактичних обставин, встановлених судом у вироку, є об`єктивно доведеною поза розумним сумнівом.

Колегія суддів звертає увагу, що вирок суду першої інстанції в частині визнання ОСОБА_9 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 5 ст. 111-1 КК України, ніким не оскаржений.

Разом з тим, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , які за своєю суттю зводяться до того, що матеріали кримінального провадження не містять доказів того, що ОСОБА_7 добровільно приймала участь у підготовці та проведенні референдуму, проводила агітацію щодо участі в ньому, здійснювала обхід по домівках мешканців з «урною» для голосування, збирала бюлетені від мешканців села.

Так, зі змісту досліджених судом відеозаписів, які є додатками до протоколів огляду мережі Інтернет від 9 березня 2023 року, вбачається, що ОСОБА_7 добровільно, без будь-якого фізичного та/або психологічного примусу приймає участь у проведенні голосування, без ознак примусу надає інтерв`ю, в ході якого детально розповідає про роботу пересувного виборчого пункту та перебіг голосування, підтверджує, що як представник виборчої комісії здійснює по будинковий обхід, повідомляє про ставлення місцевих жителів до референдуму.

Таким чином, роль обвинуваченої ОСОБА_7 у проведенні референдуму є зрозумілою та не може тлумачитись якось неоднозначно, і добровільність її участі в проведення референдуму у колегії суддів не викликає сумнівів.

Той факт, що ОСОБА_7 брала участь у проведенні референдуму добровільно, також повністю підтверджується змістом протоколів огляду від 23 січня 2023 року, відповідно до яких свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 на відеозаписі впевнено впізнали ОСОБА_7 , яка є місцевим жителем с.Дмитрівка Андріївської територіальної громади Бердянського району Запорізької області, та підтвердили, що після окупації ОСОБА_7 добровільно підтримала референдум, здійснювала організаційні заходи для проведення на тимчасово окупованій території Запорізької області незаконного референдуму про входження Запорізької області до складу рф.

Крім того, допитаний в порядку ч. 11 ст. 615 КПК України свідок ОСОБА_12 також категорично підтвердив, що ОСОБА_7 є мешканкою с.Дмитрівка, брала участь у проведенні незаконного референдуму, у складі виборчої комісії обходила будинки місцевих зі скринькою для голосування та агітувала прийняти участь у голосуванні.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не допитав свідків безпосередньо в судовому засіданні, що є порушенням ст. 225 КПК України, оскільки допит свідка ОСОБА_12 під час досудового розслідування фіксувався за допомогою технічних засобів відеофіксації, тому з урахуванням ч. 11 ст. 615 КПК України, його показання є допустимим доказом.

Також колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що причини неявки обвинуваченої ОСОБА_7 до суду є поважними, оскільки суд першої інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», неодноразово повідомляв їй про дату, час та місце судового засідання та викликав через оголошення на офіційному сайті суду, а також розміщував публікації про виклик обвинуваченої ОСОБА_7 у газеті «Урядовий кур`єр».

Інших доводів щодо наявності сумнівів з приводу доведеності вини ОСОБА_7 в апеляційній скарзі не вказано, і в судовому засіданні апеляційного суду стороною захисту наведено не було.

Разом з тим, доводам сторони захисту у вироку обґрунтовано наведено критичну оцінку, оскільки позиція захисту має на меті уникнення від кримінальної відповідальності та повністю спростовується сукупністю досліджених належних та допустимих доказів.

Що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання, то суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, в повній мірі встановив та належним чином оцінив і врахував всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання, у тому числі відсутність у неї судимостей, та прийшов до обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим можливо лише з призначенням їй покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах влади на строк 15 років, з конфіскацією всього належного їй майна, і підстави для призначення їй більш м`якого покарання відсутні.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 414, 418, 419, КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29 червня 2023 року у відношенні ОСОБА_7 та ОСОБА_9 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 5 ст. 111-1 КК України, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4