справа № 631/22/24
провадження № 1-кп/631/71/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2024 року селище міського типу Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засіданні ОСОБА_2 ,

з боку сторони обвинувачення:

прокурора ОСОБА_3 ,

з боку сторони захисту:

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань приміщення суду в селищі міського типу Нова Водолага Харківського району Харківської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 жовтня 2023 року під № 0001104 щодо обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Старовірівка, Нововодолазького району, Харківської області, громадянина України, із середньою освітою, не працевлаштованого, розлученого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 246 Кримінального кодексу України,

В С Т А Н О В И В:

23 жовтня 2023 року в ранкову годину часу, більш точного часу як в ході досудового розслідування, так і в суді встановити не видалось можливим, ОСОБА_4 , маючи злочинний умисел, направлений на незаконну порубку дерев для подальшого їх перевезення та зберігання, з мотивів реалізації особистих потреб, з метою їх подальшого використання, діючи умисно взявши із собою бензопилу торгової марки «GRUNHELM», зеленого кольору, на тракторі колісному марки МТЗ-80, заводський номер № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_5 , з причепом з державним номерним знаком НОМЕР_3 , приїхав до лісосмуги розташованої на території ділянки комунальної форми власності Старовірівської сільської ради, в межах села Старовірівка, Красноградського району Харківської області за географічними координатами 49,52976°C, 35,85375°B.

В цей же день, близько 11 години 00 хвилин, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконну порубку дерев для подальшого їх перевезення та зберігання, з мотивів реалізації особистих потреб, з метою їх подальшого використання ОСОБА_4 , знаходячись в захисній лісосмузі, розташованій на території земельної ділянки комунальної форми власності Старовірівської сільської ради, в межах села Старовірівка, Красноградського району Харківської області за географічними координатами 49,52976°C, 35,85375°В, порушуючи встановлений порядок охорони, раціонального використання і відтворення лісу, як важливого елемента навколишнього природного середовища, діючи умисно всупереч вимогам статті 69 Лісового Кодексу України, пунктам 2 та 3 «Порядку видачі спеціальних дозволів на використання лісових ресурсів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 761 від 23 травня 2007 року «Про врегулювання питань щодо спеціального використання лісових ресурсів», без спеціального на те дозволу, самовільно, бензопилою марки «GRUNHELM», зеленого кольору, яка належить йому на праві власності, вчинив незаконну порубку дерев породи «Акація» сироростуча в кількості 4 штук, відокремивши повністю за допомогою вказаної бензопили дерево від кореня, шляхом спилювання, а саме: дерево породи «Акація» діаметр дерева біля шийки кореня 33 см., дерево породи «Акація» діаметр дерева біля шийки кореня 39 см., дерево породи «Акація» діаметр дерева біля шийки кореня 67,5 см., дерево породи «Акація» діаметр дерева біля шийки кореня 89,5 см. В подальшому дії ОСОБА_4 були виявлені працівниками поліції, в наслідок чого його злочинна діяльність була припинена.

Спилявши дерева, що є рослинами з чітко вираженим твердим стовбуром, ОСОБА_4 порушив сукупність рослин, заподіявши тяжкі наслідки та спричинивши Старовірівській сільській раді Красноградського району Харківської області, відповідно до висновку судової економічної експертизи № СЕ-19/121-23/25140-ЕК від 13 листопада 2023 року, майнову шкоду на загальну суму 95858 гривень 20 копійок.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 на пропозицію суду щодо призначення йому захисника відмовився від останнього, зазначивши, що буде самостійно здійснювати захист своїх інтересів, при цьому, винним себе визнав повністю, пояснивши, що дійсно скоїв інкриміноване йому в вину кримінальне правопорушення при вищевикладених обставинах.

Зважаючи на повне визнання обвинуваченим своєї провини, а також те, що він не ставить під сумнів фактичні обставини справи, а також правильність розуміння ним змісту цих обставин, у суду не виникає сумніву в добровільності та істинності позиції ОСОБА_4 .

Прокурор у судовому засідання посилаючись на те, що обвинувачений не оспорює фактичних обставин у справі, висловила думку про недоцільність досліджування під час судового розгляду справи усіх доказів щодо тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються.

Представник потерпілої особи, Старовірівської сільської ради Красноградського району Харківської області, начальник організаційно-правового відділу ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, хоча про дату час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому приписами Кримінального процесуального кодексу України порядку. На електронну адресу суду представник потерпілої особи ОСОБА_6 направила заяву, що була зареєстрована за вхідним № ЕП-98/24-вх. від 17 січня 2024 року, відповідно до якої просила судове засідання проводити за відсутності представника потерпілої особи, зазначивши, що обвинувачення підтримують в повному обсязі.

У судовому засіданні у порядку, передбаченому статтею 325 Кримінального процесуального кодексу України, судом, з урахуванням думки учасників судового провадження, було вирішено питання про проведення судового розгляду без участі представника потерпілої особи, адже є можливим за її відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, з огляду на те, що цивільний позов в рамках кримінального провадження заявлений не був.

У зв`язку добровільним, тобто без будь-якого впливу із чиєї б то не було сторони, визнанням у повному обсязі ОСОБА_4 своєї вини в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, погодженні з кваліфікацією вчинених ним діянь, підтвердженням ним фактичних обставин, відсутності жодних заперечень щодо них з боку сторони обвинувачення, усвідомленням і правильним розумінням, роз`ясненого судом положення частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України про те, що у випадку визнання ним змісту даних фактичних обставин, сторони кримінального провадження будуть позбавлені права оскаржувати їх в апеляційному порядку, відсутністю їх заперечень проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оскаржуються, суд ухвалив дослідити докази, обмежившись показаннями обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів та процесуальних витрат, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого, у відповідності до положень Кримінального кодексу України.

При цьому, з урахуванням висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладеного у постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 521/11693/16-к, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих статтею 91 Кримінального процесуального кодексу України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені статтею 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд вважає, установленими усі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження, у порядку статті 349 Кримінального процесуального кодексу України.

Такий висновок суду ґрунтується також і на практиці Європейського суду з прав людини, викладеній, зокрема, в рішенні від 19 жовтня 2006 року у справі «Коваль проти України», відповідно до пункту 113 якого вбачається, що «основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у межах кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого кримінального обвинувачення. Стаття 6 Конвенції в цілому гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (див. рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства»).

Також, в рішеннях від 28 жовтня 2010 року у справі «Леонід Лазаренко проти України» та від 16 грудня 2010 року у справі «Боротюк проти України» зазначено, що «ані буква, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися у відкритий чи мовчазний спосіб від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови (див. рішення у справі «Сейдович проти Італії»)» (пункти 52 та 80 відповідно).

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 у вільній формі дав суду свої пояснення, зазначивши, що дійсно за наведених в обвинувальному акті обставин та відображеного алгоритму він вчинив незаконну порубку 4 дерев породи «Акація». Зі слів обвинуваченого, зранку 23 жовтня 2023 року, більш точного часу не пам`ятає, взявши з собою бензопилу, він на тракторі з причепом, який належить ОСОБА_5 , приїхав до лісосмуги, яка розташована на території Старовірівської сільської ради Красноградського району Харківської області, де, не маючи відповідного дозволу на порубку дерев та вивезення деревини, спиляв за допомогою бензопили 4 дерева породи «Акація». Як пояснив обвинувачений, близько 11 години 00 хвилин, коли він намагався розпиляти на частини зрублені дерева, щоб погрузити їх до причепу, під`їхали працівники поліції. ОСОБА_4 повідомив суду, що їхав до лісосмуги цілеспрямовано, спиляні колоди дерев він планував використовувати у власних цілях для опалення будинку, в якому він мешкає разом із матір`ю пенсійного віку. Вважав, що ці дерева нікому не належать та їх порубка з подальшим вивезенням не потягне за собою настання негативних наслідків, хоча усвідомлював, що діє протизаконно. Про свій вчинок обвинувачений щиро шкодує та виразив готовність понести покарання за вчинене у межах своєї вини, додавши, що розмір завданої шкоди, встановлений відповідно до висновку судової економічної експертизи № СЕ-19/121-23/25140-ЕК від 13 листопада 2023 року не оспорює, проте просив суворо не карати.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

Згідно із статтею 84 Кримінального процесуального кодексу України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Тобто, докази це єдність фактичних даних (даних про факти) та їх процесуальних джерел. Фактичні дані це не факти об`єктивної дійсності, а відомості про них, що утворюють зміст доказів, за допомогою яких встановлюються факти і обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, про це наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 28 березня 2019 року у справі з єдиним унікальним № 154/3213/16.

У той час, як процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (частина 2 статті 84 Кримінального процесуального кодексу України).

В свою чергу, з досліджених судом у судовому засіданні документів, що були надані стороною обвинувачення, судом встановлено наступне.

З протоколу огляду місця події, складеного 23 жовтня 2023 року слідчим СВ Красноградського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області лейтенантом поліції ОСОБА_7 , та фототаблиці до нього на 8 аркушах, убачається, що 23 жовтня 2023 року у період часу з 15 години 34 хвилин по 16 годину 10 хвилин, у присутності понятих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , за участі майстра лісу ОСОБА_10 , проведено огляд місця події, а саме відкритої ділянки місцевості в лісосмугі, розташованої за адресою: Харківська область, Красноградський район, в межах села Старовірівка за географічними координатами 49,52976°C, 35,85375°B. Під час огляду місця події виявлено чотири сироростущих дерева породи «Акація», пень № 1 67,5 см., пень № 2 89,5 см., пень № 3 33 см., пень № 4 39 см. Окрім цього оглядом виявлено трактор марки МТЗ-80, державний номер НОМЕР_2 , до якого приєднано причеп з державним номерним знаком НОМЕР_3 , в середині якого мається деревина породи «Акація», та ручну бензопилу зеленого кольору ТОРГОВОЇ МАРКИ «GRUNHELM». При огляді присутні ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_4 , ОСОБА_13 . Виявлені під час огляду предмети вилучені.

Вказаний протокол підписаний усіма учасниками слідчої дії, а також понятими без будь яких зауважень та в цілому відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України в частині питання його оформлення.

Зі змісту вказаного протоколу встановлено, що доповнень та зауваження від учасників дії не надходило.

З копії свідоцтва про реєстрацію машини серії НОМЕР_4 , виданого 15 червня 2016 року ДІСГ в Харківській області, убачається, що власником трактора колісного, реєстраційний номер НОМЕР_2 , марка МТЗ-80, рік випуску 1986, заводський № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_5 , є ОСОБА_5 .

Постановою старшого слідчого СВ Красноградського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_14 від 23 жовтня 2023 року про визнання та приєднання предметів як речових доказів, транспортний засіб, а саме: трактор МТЗ-82, державний номерний знак НОМЕР_2 із причепом з державним номерним знаком НОМЕР_3 , всередині якого перебуває деревина породи «Акація», бензопилу марки «GRUNHELM», зеленого кольору, приєднано до кримінального провадження № 0001104 від 23 жовтня 2023 року в якості речових доказів.

З квитанції камери схову Красноградського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області від 24 жовтня 2023 року убачається, що від старшого слідчого СВ Красноградського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_14 прийнято на відповідальне зберігання речові докази: бензопилу марки «GRUNHELM», зеленого кольору, яку було вилучено в ході проведення огляду за адресою: Харківська область, Красноградський район, село Старовірівка у лісосмузі з координатами місцевості 49,52976°C, 35,85375°B, у кримінальному провадженні № 0001104 від 23 жовтня 2023 року.

Відповідно до розписки, складеної власноруч майстром лісу Старовірівського лісництва ОСОБА_10 , останній отримав від працівників поліції на відповідальне зберігання транспортний засіб МТЗ-80, державний номерний знак НОМЕР_2 , причеп з державним номерним знаком НОМЕР_3 , всередині якого перебуває деревина породи «Акація».

Ухвалою слідчого судді Красноградського районного суду Харківської області ОСОБА_15 , постановленої 30 жовтня 2023 року у справі з єдиним унікальним № 626/3324/23 (провадження № 1-кс/626/1377/23), частково задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на транспортний засіб трактор МТЗ-80, державний номерний знак НОМЕР_2 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на праві власності належить ОСОБА_5 , із причепом, державний номерний знак НОМЕР_2 , яким користувався ОСОБА_5 , які були вилучені в ході проведення огляду 23 жовтня 2023 року у межах села Старовірівка, Красноградського району, Харківської області, координати місцевості 49,52976°C, 35,85375°B, у лісосмузі, бензопилу марки «GRUNHELM», зеленого кольору, спиляну деревину породи «Акація», та заборонено вчинення дій, направлених на передачу, відчуження, користування та/або розпорядження вилученим майном. Визначено місцем зберігання бензопили марки «GRUNHELM», зеленого кольору, камеру схову речових доказів Красноградського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області за адресою: Харківська область, місто Красноград, вулиця Лінського, будинок № 84. Визначено місцем зберігання спиляної деревини породи «Акація» територію Старовірівського лісництва за адресою: Харківська область, Красноградський район, село Старовірівка, вулиця Шкільна, будинок № 2. Транспортний засіб трактор МТЗ-80, державний номерний знак НОМЕР_2 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на праві власності належить ОСОБА_5 , із причепом, державний номерний знак НОМЕР_2 , яким користувався ОСОБА_5 , передано на відповідальне зберігання під розписку користувачу цього майна ОСОБА_5 .

Постановою старшого слідчого СВ Красноградського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_14 від 19 грудня 2023 року про залучення представника потерпілого, залучено ОСОБА_6 до кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 жовтня 2023 року під № 0001104, як представника потерпілого від Старовірівської сільської ради Красноградського району Харківської області.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової економічної експертизи № СЕ-19/121-23/25140-ЕК, складеного 13 листопада 2023 року судовим експертом Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України ОСОБА_16 убачається, що розрахунок розміру шкоди, завданої внаслідок незаконної порубки дерев на території лісозахисних смуг поблизу села Старовірівка, Красноградського району, Харківської області, визначений Філією «Змієвське лісове господарство» Державного підприємства «Ліси України», арифметично підтверджується в загальній сумі 95858 гривень 20 копійок.

З довідки Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України встановлено, що витрати на проведення судової економічної експертизи від 13 листопада 2023 року № СЕ-19/121-23/25140-ЕК по кримінальному провадженню № 0001104 від 23 жовтня 2023 року складають 3824 гривні 00 копійок.

Оцінюючи висновок експерта з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку у сукупності з іншими дослідженими у судовому засіданні доказами, суд визнає його вірним, мотивованим достатньо переконливо та таким, що не суперечить іншим доказам у справі.

Надаючи оцінку усім письмовим доказам суд відмічає наступне.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів (стаття 85 Кримінального процесуального кодексу України).

Приписами статті 86 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Отже, цими процесуальними джерелами доказів, у розумінні статті 84 Кримінального процесуального кодексу України, підтверджуються обставини, регламентовані статтею 91 вказаного нормативно правового акту України.

Суд зауважує, що підстав для визнання доказів недопустимими не установлено, так як не було з`ясовано факту істотних фундаментальних порушень прав і свобод учасників провадження регламентованих статтею 87 Кримінального процесуального кодексу України.

Оскільки сторони вважають, що фактичні обставини справи підтверджені наявними у справі доказами, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, також визнає фактичні обставини справи доведеними.

При кваліфікації дій обвинуваченого суд ураховує, що Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 05 квітня 2018 року у справі № 658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом України, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини Кримінального кодексу України.

Кримінальне правопорушення, передбачене статтею 246 Кримінального кодексу України відноситься до категорії кримінальних правопорушень злочинів проти довкілля. З об`єктивної сторони цей злочин полягає у незаконній порубці дерев і чагарників. При цьому кваліфікація таких дій за статтею 246 Кримінального кодексу України залежить від категорії захищеності лісу, а також інших об`єктів, де здійснюється порубка. Предметом злочину, передбаченого наведеною нормою права, є дерева і чагарники, які ростуть у лісах, захисних та інших лісових насадженнях, у заповідниках або на територіях та об`єктах природно-заповідного фонду. Предметом злочину не визнаються деревостани, які хоч і утворюють певну біологічну сукупність, але ростуть поза межами лісового фонду. До останнього не належать: а) усі види зелених насаджень у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; б) окремі дерева і групи дерев, чагарники на сільськогосподарських угіддях, садибах, присадибних, дачних і садових ділянках.

Так, у частині 1 статті 246 Кримінального кодексу України встановлено відповідальність за незаконну порубку дерев або чагарників у лісах, захисних та інших лісових насадженнях, перевезення, зберігання, збут незаконно зрубаних дерев або чагарників, що заподіяли істотну шкоду.

Частиною 4 наведеної статті встановлено відповідальність за дії, передбачені частинами першою, другою чи третьою цієї статті, якщо вони спричинили тяжкі наслідки.

Відповідно до примітки до статті 246 Кримінального кодексу України істотною шкодою вважається така шкода, яка у двадцять і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, або інша істотна шкода, завдана навколишньому природному середовищу в частині забезпечення ефективної охорони, належного захисту, раціонального використання та відтворення лісів. Тяжкими наслідками вважаються такі наслідки, які у шістдесят і більше разів перевищують неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

В даному випадку розмір шкоди, завданої внаслідок незаконної порубки дерев на території лісозахисної смуги поблизу села Старовірівка, Красноградського району, Харківської області, відповідно до висновку судової економічної експертизи № СЕ-19/121-23/25140-ЕК від 13 листопада 2023 року, складає 95858 гривень 20 копійок, що є тяжким наслідком.

Відповідно до статті 4 Лісового кодексу України до лісового фонду України належать лісові ділянки, в тому числі захисні насадження лінійного типу, площею не менше 0,1 гектара.

Стаття 39 Лісового кодексу України розподіляє ліси за екологічним і соціально-економічних значенням, встановлює категорії лісів. Зокрема, захисні ліси, що виконують переважно водоохоронні, ґрунтозахисні та інші захисні функції.

Згідно із частиною 1 статті 66 Лісового кодексу України у порядку спеціального використання лісових ресурсів здійснюється, зокрема, заготівля деревини.

Крім того, спеціальне використання лісових ресурсів на виділеній лісовій ділянці проводиться за спеціальним дозволом - лісорубний квиток або лісовий квиток.

Пленум Верховного Суду України у пункті 9 своєї Постанови № 17 від 10 грудня 2004 року «Про судову практику у справах про злочини та інші правопорушення проти довкілля» роз`яснив, що кримінальна відповідальність за незаконну порубку лісу (стаття 246 Кримінального кодексу України) настає у випадках, коли остання здійснювалася з порушенням нормативних актів, які регулюють порядок порубки дерев і чагарників, у лісах, захисних та інших лісових насадженнях (якщо при цьому заподіяно істотну шкоду), або в заповідниках чи на територіях та об`єктах природно-заповідного фонду, або в інших особливо охоронюваних лісах.

Зокрема, визнається незаконною порубка дерев і чагарників, вчинена: без відповідного дозволу; за дозволом, виданим із порушенням чинного законодавства; до початку чи після закінчення установлених у дозволі строків; не на призначених ділянках чи понад установлену кількість; не тих порід дерев, які визначені в дозволі; порід, вирубку яких заборонено.

У частинах 1 та 2 статті 69 Лісового кодексу України визначено, що спеціальне використання лісових ресурсів на виділеній лісовій ділянці проводиться за спеціальним дозволом лісорубний квиток або лісовий квиток, що видається безоплатно. Спеціальний дозвіл на заготівлю деревини в порядку рубок головного користування видається органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства.

Крім того, відповідно до пункту 2 «Порядку видачі спеціальних дозволів на використання лісових ресурсів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2007 року № 761, лісорубний або лісовий квиток є основним документом, на підставі якого, зокрема здійснюється спеціальне використання лісових ресурсів.

Також, відповідно до пункту 21 Розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності.

У частині 2 статті 79 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб.

Згідно зі статтею 105 Лісового кодексу України порушення лісового законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність, відповідно до закону. Відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у: незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників.

Розглядаючи кримінальне провадження відповідно до частини 1 статті 337 Кримінального процесуального кодексу України лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд дійшов висновку щодо доведеності стороною обвинувачення вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому в вину кримінального правопорушення проти довкілля, оскільки він дійсно своїми умисними діями 23 жовтня 2023 року вчинив незаконну порубку дерев у захисних насадженнях, що спричинило тяжкі наслідки.

Отже, всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясувавши всі обставини, встановлені під час кримінального провадження, перевіривши їх доказами, отриманими на підставі змагальності сторін та свободи у доведенні їх переконливості, дослідженими в судовому засіданні у їхні сукупності й оціненими з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку, суд приходить до висновку про те, що вина ОСОБА_4 доведена повністю. Дії його відповідають складу злочину, передбаченого частиною 4 статті 246 Кримінального кодексу України, і правильно кваліфіковані, як незаконна порубка дерев у захисних насадженнях, що спричинило тяжкі наслідки.

Підстав, у відповідності до частини 3 статті 337 Кримінального процесуального кодексу України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, не встановлено.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7 зазначив, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Так, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, суд виходить з класифікації кримінальних правопорушень, передбаченої статтею 12 Кримінального кодексу України, особливостей та обставин його вчинення, й приходить до висновку, що обвинуваченим вчинене кримінальне правопорушення, яке відносяться до категорії тяжких злочинів.

Вивчаючи особу винного шляхом з`ясування стану його здоров`я, поведінки до вчинення кримінального правопорушення, складу родини, а також матеріального стану, судом встановлено, що ОСОБА_4 має середню освіту, розлучений, неповнолітніх дітей або непрацездатних осіб на утриманні не має, проте мешкає разом із матір`ю пенсійного віку. Стан здоров`я ОСОБА_4 задовільний, зі слів хронічних хвороб не має, до осіб з інвалідністю не відноситься, на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває, що свідчить про його осудність. В ході судового розгляду справи встановлено, що ОСОБА_4 має зареєстроване та постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за яким згідно повідомлення секретаря Старовірівської сільської ради Красноградського району Харківської області ОСОБА_17 від 24 жовтня 2023 року № 67 характеризується задовільно, скарг від місцевих жителів щодо негативної поведінки обвинуваченого не надходило. Як убачається з довідки ОСК Головного управління Національної поліції в Харківській області № 32-25102023/63083 від 25 жовтня 2023 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

З досудової доповіді, складеної 30 січня 2024 року фахівцем Красноградського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області ОСОБА_18 відносно ОСОБА_4 , убачається, що орган пробації вважає, що є середній ризик ймовірності вчинення повторного кримінального правопорушення, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як середній. Дослідженням інформації, що характеризує особу за місцем його проживання, умов його життєдіяльності відносин у суспільстві, результатів оцінки ризику вчинення ним повторного кримінального правопорушення, а також його імовірної небезпеки для суспільства, орган пробації дійшов висновку про можливість виправлення особи без ізоляції від суспільства. У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробування, орган пробації вважає доцільним покласти на особу обов`язку, передбаченого пунктом 2 частиною 3 статті 76 Кримінального кодексу України.

В силу пункту 1 частини 1 статті 66 Кримінального кодексу України обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 суд визнає повне визнання вини та щире каяття, а також активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Щире каяття в даному випадку полягає у визнанні обвинуваченим в суді обставин, регламентованих пунктом 1 частини 2 статті 91 Кримінального процесуального кодексу України щодо події кримінального правопорушення, у тому числі часу, місця, способу вчинення. Адже, щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого кримінального правопорушення, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінального правопорушення, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному кримінальному правопорушенні, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані кримінальним правопорушенням збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого.

Обвинувачений під час судового розгляду справи постійно висловлював щирий жаль з приводу учинених ним дій та осуд своєї поведінки.

Під активним сприянням розкриттю кримінального правопорушення слід розуміти дії винної особи, спрямовані на те, щоб надати допомогу органам дізнання, досудового слідства і суду у встановленні істини у справі, з`ясуванні фактичних обставин, які мають істотне значення для розкриття кримінального правопорушення. Це може полягати зокрема у повідомленні про всі відомі епізоди й обставини вчинення кримінального правопорушення, викритті інших співучасників, визначенні ролі кожного з них у вчиненні злочину, повідомленні про їхнє місцезнаходження, поданні допомоги в їх затриманні, видачі знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом тощо.

В даному випадку активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення виразилось у активному сприянні у встановленні обставин регламентованих статтею 91 Кримінального процесуального кодексу України та розгляду справи у порядку, визначеному частиною 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України. Також, як свідчать надані стороною обвинувачення та досліджені у судовому засіданні письмові докази, ОСОБА_4 не відмовлявся від співпраці з працівниками поліції, відразу надавав усі необхідні пояснення, а також не намагався уникнути відповідальності. Жодних фактів перешкоджанню слідству у встановлені істини у кримінальному провадженні встановлено не було, а тому дії обвинуваченого можливо розцінювати як активне сприяння слідству.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому відповідно до статті 67 Кримінального кодексу України, судом не установлено.

Пленум Верховного суду України у пункті 1 своєї Постанови «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7 звернув увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись вимог статті 65 Кримінального кодексу України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Верховний суд України у пункті 2 зазначеної вище Постанови Пленуму визначив, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 65 Кримінального кодексу України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті особливої частини цього кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин злочину, його наслідків і даних про особу, судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочин на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, особам похилого віку і тим, що щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004, досліджуючи принцип індивідуалізації юридичної відповідальності, зазначив, що призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим.

Згідно з принципом індивідуалізації юридичної відповідальності при призначенні покарання суд має враховувати обставини справи (як ті, що обтяжують, так і ті, що пом`якшують покарання) щодо всіх осіб незалежно від ступеня тяжкості вчиненого злочину (абзаци 7 та 8 підпункту 4.2 пункту 4 мотивувальної частини) .

У Рішенні від 15 червня 2022 року № 4-р(II)/2022 року Конституційний Суд України вказав, що принцип індивідуалізації юридичної відповідальності має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди тощо.

Отже, принцип домірності зобов`язує суд у кожному конкретному випадку домірно застосовувати види покарання та (або) інші заходи кримінально-правового характеру з огляду на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та низку інших фактів і обставин (пункт 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2022 року № 1-р/2022).

Відповідно покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації, адже застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені частиною 1 статті 368 Кримінального процесуального кодексу України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.

Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства (постанова Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 10 червня 2020 року у справі № 161/7253/18).

Також судом при призначенні покарання враховуються вимоги статті 50 Кримінального кодексу України, тобто, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого й запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень, а тому особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Одночасно з цим, Верховний Суд у своїй постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 298/95/16-к (провадження № 51-2501км18) зауважив, що у частині 2 статті 65 Кримінального кодексу України встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно є достатнім для досягнення мети покарання. Суд вважає, що такий же принцип застосовується і при вирішенні питання про порядок відбування покарання, зокрема, про можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням. Обов`язок доведення того, що менш суворий від покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення.

У даній ситуації при призначенні міри покарання обвинуваченому, суд виходить з положень частини 2 статті 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, керується вимогами статті 65 Кримінального кодексу України, а саме: враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до тяжкого злочину, стадію його вчинення, конкретні особливості та обставини вчиненого діяння: форму вини, мотив і мету, спосіб вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, а також кількість епізодів злочинної діяльності, який є один. Також суд бере до уваги особу винного, який розлучений, мешкає з матір`ю пенсійного віку, а також його ставлення до вчиненого, який повністю визнав свою провину і усвідомив негативні наслідки своєї поведінки, до кримінальної відповідальності притягується вперше, не намагався уникнути притягнення до кримінальної відповідальності за дане кримінальне правопорушення, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обтяжуючих покарання обставин, й враховує позицію прокурора, яка просила призначити покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі на строк 5 років, із застосуванням положень статті 75 Кримінального кодексу України щодо звільнення від відбуття покарання із встановленням іспитового строку на 3 роки.

Враховуючи наведене у сукупності, виходячи з приписів статті 50 Кримінального кодексу України, згідно з яких метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства та поміщення його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу, тобто без відбування покарання, а тому йому необхідно призначити покарання в межах, встановлених санкцією частини 4 статті 246 Кримінального кодексу України, у виді позбавлення волі на певний строк, із застосуванням приписів статті 75 Кримінального кодексу України про його звільнення від відбування покарання з випробуванням та покладанням обов`язків, передбачених статтею 76 Кримінального кодексу України.

При цьому, застосування інституту призначення покарання з випробуванням, підґрунтям якого є тяжкість та ступінь суспільної небезпеки інкримінованого кримінального правопорушення, не узгоджуються із усталеною правовою позицією, відповідно до якої врахування тих чинників, які охоплюються об`єктивною стороною кримінального правопорушення, для посилення кримінальної відповідальності поза зв`язком із іншими конкретними обставинами справи й даними про особу винного, не ґрунтується на принципі індивідуалізації, що передбачає диференційований підхід як обов`язкову умову справедливості кримінальної відповідальності.

Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягаються до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основному мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину, так як категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Запобіжний захід під час досудового розслідування обвинуваченому не обирався, ніяких клопотань з цього приводу під час судового розгляду справи не надходило, тому з огляду на відсутність з цього питання відповідного клопотання прокурора, та у світлі того, що відповідно до положень статтей 22 та 26 Кримінального процесуального кодексу України, суд розглядає тільки ті питання, які винесені на такий розгляд сторонами, до вступу вироку в законну силу ОСОБА_4 запобіжний захід не обирати.

Питання щодо арешту майна, накладеного на стадії досудового розслідування, суд вирішує у відповідності до статті 174 Кримінального процесуального кодексу України.

Щодо речового доказу бензопили марки «GRUNHELM», зеленого кольору, власником якого є ОСОБА_4 , то її на підставі статтей 96-1 та 92-2 Кримінального кодексу України слід конфіскувати у власність держави.

Так, відповідно до відповідно до приписів статті 96-1 Кримінального кодексу України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення, зокрема умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за який передбачено основне покарання у виді позбавлення волі, а отже спеціальна конфіскація, за наявності підстав для цього, підлягає застосуванню до речових доказів у кримінальному провадженні щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 246 Кримінального кодексу України.

Згідно з вимогами пункту 4 частини 1 статті 96-2 Кримінального кодексу України вказаний захід підлягає застосуванню у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби або знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Тобто, юридичною підставою для застосування судом спеціальної конфіскації є норми статей статтей 96-1 та 92-2 Кримінального кодексу України, а не санкції статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення.

Оскільки спеціальна конфіскація не входить до переліку кримінальних покарань, визначеного положеннями статті 51 Кримінального кодексу України, та рішення щодо неї згідно із частиною 4 статті 374 Кримінального процесуального кодексу України приймається разом з рішеннями щодо речових доказів і документів, а тому її належить вважати спеціальною формою розпорядження грошима, цінностями та іншим майном. Вказаний правовий висновок зроблений колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 17 грудня 2019 року у справі № 185/6228/18 (провадження № 51-1270км19).

Відповідно ж до приписів частини 9 статті 100 Кримінального процесуального кодексу України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

У даній справі бензопила марки «GRUNHELM», зеленого кольору, власником якого є обвинувачений, використовувалась останнім при вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, відповідно підлягає, у силу наведеного, спеціальній конфіскації.

Питання щодо інших речових доказів суд вирішує у відповідності до статті 100 Кримінального процесуального кодексу України.

Цивільний позов в рамках даного кримінального провадження не заявлявся.

Частина 1 статті 126 Кримінального процесуального кодексу України покладає на суд обов`язки вирішити питання щодо процесуальних витрат у вироку або ухвалі суду.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 118 Кримінального процесуального кодексу України до процесуальних витрат відносяться витрати, пов`язані із залученням експертів, які в силу приписів частини 1 та 2 статті 122 цього ж кодифікованого процесуального закону України несе сторона кримінального провадження, яка залучила експерта. При цьому у разі залучення експертів спеціалізованих державних установ стороною обвинувачення, це здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

Приписи частини 2 статті 124 Кримінального процесуального кодексу України зобов`язують суд у разі ухвалення обвинувального вироку стягнути з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Частина 1 статті 126 Кримінального процесуального кодексу України покладає на суд обов`язки вирішити питання щодо процесуальних витрат у вироку або ухвалі суду.

Оскільки в рамках даного кримінального провадження Харківським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром Міністерства внутрішніх справ України була проведена судова економічна експертиза № № СЕ-19/121-23/25140-ЕК від 13 листопада 2023 року, вартість якої складає 3824 гривні 00 копійок, тому з ОСОБА_4 слід стягнути витрати за проведення даної експертизи.

На підставі викладеного, враховуючи положення частини 2 статті 61 Конституції України, керуючись статтями 12, 15, 50, 63, 65 67, статтями 75 76, 96-1, пунктом 4 частини 1 статті 92-2, частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України, а також статтями 84, 91, 100, пунктом 3 частини 1 статті 118, частинами 1 та 2 статті 122, частино 2 статті 124, частиною 1 статті 126, частиною 3 статті 349, статтями 368 371, 373 376, 392, 393, 395, 532 535 Кримінального процесуального кодексу України, суд

З А С У Д И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого частиною 4 статті 246 Кримінального кодексу України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Відповідно до частини 1 статті 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування основного покарання у виді позбавлення волі із встановленням іспитового строку на 3 (три) роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених частиною 1 та пунктом 2 частини 3 статті 76 Кримінального кодексу України, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком суду законної сили не обирати.

Початок перебігу іспитового строку ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення вироку.

Арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді Красноградського районного суду Харківської області ОСОБА_15 , постановленої 30 жовтня 2023 року у справі з єдиним унікальним № 626/3324/23 (провадження № 1-кс/626/1377/23), на майно, що вилучене в ході проведення огляду місця події від 23 жовтня 2023 року відкритої ділянки місцевості лісосмуги у межах села Старовірівка, Красноградського району, Харківської області, координати місцевості 49,52976°C, 35,85375°B, а саме: транспортний засіб трактор МТЗ-80, державний номерний знак НОМЕР_2 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на праві власності належить ОСОБА_5 ; причеп, державний номерний знак НОМЕР_2 , яким користувався ОСОБА_5 ; бензопилу марки «GRUNHELM», зеленого кольору; спиляну деревину породи «Акація», скасувати.

На підставі статті 96-1 та пункту 4 частини 1 статті 96-2 Кримінального кодексу України конфіскувати у власність держави бензопилу марки «GRUNHELM», зеленого кольору, власником якої є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та знаходиться у камері схову Красноградського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області

Речові докази у кримінальному провадженні № 0001104, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 жовтня 2023 року:

транспортний засіб трактор МТЗ-80, державний номерний знак НОМЕР_2 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію машини серії НОМЕР_4 , виданого 15 червня 2016 року ДІСГ в Харківській області, на праві власності належить ОСОБА_5 та причеп, державний номерний знак НОМЕР_2 , яким користувався останній та які передані на відповідальне зберігання ОСОБА_5 (згідно ухвали слідчого судді від 30 жовтня 2023 року) залишити останньому за належністю, як власнику;

деревину породи «Акація», що була вилучена в ході проведення огляду місця події від 23 жовтня 2023 року відкритої ділянки місцевості лісосмуги у межах села Старовірівка, Красноградського району, Харківської області, координати місцевості 49,52976°C, 35,85375°B, місцем зберігання якої згідно ухвали слідчого судді від 30 жовтня 2023 року визначено територію Старовірівського лісництва за адресою: Харківська область, Красноградський район, село Старовірівка, вулиця Шкільна, будинок № 2 передати потерпілому Старовірівській сільській раді Красноградського району Харківської області.

Процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 3824 (три тисячі вісімсот двадцять чотири) гривні 00 копійок за виконання судової економічної експертизи № СЕ-19/121-23/25140-ЕК від 13 листопада 2023 року, проведеної Харківським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром Міністерства внутрішніх справ України, стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, представнику потерпілої особи та прокурору.

Копію цього судового рішення не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні при його проголошенні.

Роз`яснити учасникам судового провадження, що вони мають право отримати в суді копію вироку.

На вирок може бути подана апеляційна скарга з підстав, передбачених статтею 394 Кримінального процесуального кодексу України, до Харківського апеляційного суду через Нововодолазький районний суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі її подання - вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1