У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0001256 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 3 травня 2023 року, стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краганда, республіки Казахстан, німця, громадянина України, одруженого, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6

обвинувачений ОСОБА_5

захисник ОСОБА_7

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду скасувати.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України та призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів за цим вироком та вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 29.11.2022 року шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання у виді 9 (дев`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі з конфіскацією усього майна. Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений вказує, що суд не розібрався по суті справи, а обвинувальний вирок обґрунтував лише показами потерпілої не прийнявши до уваги його свідчення. Зауважує, що свідок ОСОБА_8 не була допитана судом, а прокурор в судовому засіданні вказав, що свідок переїхала в м. Кривий Ріг. Просить апеляційний суд повторно допитати свідків та потерпілу.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та визнано доведеним, що ОСОБА_5 повторно 06.08.2020 приблизно о 10:23 годин, перебуваючи за місцем своєї реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , керуючись корисливим умислом, направленим на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, звернувся до свого неповнолітнього племінника ОСОБА_9 з проханням про передачу йому мобільного телефону під приводом здійснення телефонного дзвінка, на що ОСОБА_9 , не здогадуючись про злочинний умисел ОСОБА_5 , передав останньому мобільний телефон марки «ZTE» моделі «Blade A7», блакитного кольору, вартістю 2 849 грн., отримавши який ОСОБА_5 з місця вчинення кримінального правопорушення з викраденим майном зник, розпорядившись ним на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на зазначену суму.

Дії обвинуваченого судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненому повторно.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону.

Не зважаючи на невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено за обставин наведених у вироку, його винуватість підтверджена зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав правильну юридичну оцінку і обґрунтовано дійшов до висновку про його винність у заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненому повторно.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим.

Так, потерпіла ОСОБА_11 , суду показала, що у серпні 2020 року помітила відсутність у будинку належного їй мобільного телефону марки «ZTE» моделі «Blade A7», блакитного кольору. На її запитання син відповів, що телефон віддав обвинуваченому на його прохання. Вона відразу набрала номер цього телефону, слухавку взяв обвинувачений та пообіцяв, що через 5 хвилин телефон поверне. В подальшому на її дзвінки він вже не відповідав, вона звернулась до поліції із заявою.

Неповнолітній свідок ОСОБА_9 , допитаний у присутності законного представника батька ОСОБА_12 та педагога ОСОБА_13 , суду показав, що влітку 2020 року, його дядько - обвинувачений ОСОБА_5 попросив у нього мобільний телефон марки «ZTE», який належав його матері. Обвинувачений сказав, що він їде у місто по справам та йому він потрібен для користування, що він потім його поверне. Тому він дав йому телефон.

Показання потерпілої та свідка узгоджуються з іншими доказами, які досліджені судом. Подані стороною обвинувачення суду докази узгоджуються між собою, є переконливими, та підстав сумніватися у їх достовірності немає. Вони спростовують твердженням обвинуваченого щодо його непричетності до заволодіння майном потерпілої ОСОБА_11 шляхом зловживання довірою свідка ОСОБА_9 .

Так, на підтвердження винуватості ОСОБА_5 суд вірно послався на протокол прийняття заяви від ОСОБА_11 від 06.08.2020 року про вчинений злочин, копію товарного чеку від 13.04.2020 року про вартість мобільного телефону марки «ZTE» у розмірі 2 998 грн.; протокол огляду мобільного телефону марки «ZTE» від 04.09.2020 року з фототаблицею; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 04.09.2020 року та довідкою, відповідно до яких свідок ОСОБА_14 впізнала обвинуваченого ОСОБА_5 , як особу, яка 06.08.2020 року близько 12.00 години на ринку Колос запропонувала придбати у нього мобільний телефон марки «ZTE» моделі «Blade A7», на що остання погодилась та придбала його за 500 грн.; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 04.09.2020 року з довідкою, відповідно до яких свідок ОСОБА_8 впізнала свідка ОСОБА_14 , як особу, у якій вона 6.08.2020 року на ринку Колос придбала мобільний телефон марки «ZTE» моделі «Blade A7».

Колегія суддів вважає, що всі наведені у вироку докази - показання свідків, письмові докази є такими, що узгоджуються між собою, доповнюють одне одного, є повними, безсумнівними, належними та допустимими, оскільки, у відповідності до ст.ст.84-86 КПК України прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та отримані в порядку, передбаченому КПК України.

Відповідні показання осіб, чиї покази покладено в основу обвинувального вироку, є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, а також з іншими дослідженими судом доказами, а тому об`єктивних підстав недовіряти їм немає.

Оцінюючи докази в їх сукупності, колегія суддів вважає доведеною вину ОСОБА_5 у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненому повторно, а тому його дії правильно кваліфіковано за ч.2 ст.190 КК України. Доводи обвинуваченого ОСОБА_15 , на думку колегії суддів, мають суто суб`єктивний та безпідставний характер, пов`язаний з обраним способом захисту.

При цьому, судом першої інстанції не встановлено підстав та причин обмовляти обвинуваченого ОСОБА_5 з боку потерпілої ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_9 .

Достовірність та об`єктивність загальної сукупності наведених у вироку суду першої інстанції доказів не викликають сумнівів, оскільки вони отримані без порушень кримінального процесуального закону, узгоджуються один з одним, їх належність та допустимість визнана судом.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції у відповідності до ст. 65, 66, 67 КК України врахував дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, постійного місця роботи не має, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше судимий неодноразово у тому числі за вчинення тяжких корисливих злочинів аналогічної спрямованості, покарання за які відбував реально, судимість за які не знята та не погашена у встановленому Законом порядку. Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд визнав відшкодування шкоди потерпілій та відсутність з її боку матеріальних претензій до обвинуваченого, яка просила обвинуваченого не карати. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено. Врахувавши всі зазначені вище обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення ОСОБА_15 не можливе без ізоляції від суспільства і вірно зазначив, що мета покарання, визначена ч.2, 3 ст. 50 КК України, може бути досягнута при призначенні обвинуваченому ОСОБА_15 міри покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст. 190 КК України, належним чином вмотивувавши таке рішення у вироку.

Таке покарання, на думку апеляційного суду, відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Зважаючи на викладене, рішення суду є законним і обґрунтованим, оскільки постановлене згідно норм матеріального права з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження обвинуваченого, про які йдеться в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, в зв`язку з чим приходить до остаточного висновку про залишення поданої апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись статтями 376, 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_15 залишити без задоволення.

Вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 3 травня 2023 року, стосовно ОСОБА_5 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді