В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 642/5463/23

Провадження №1-кп/642/509/23

17 жовтня 2023 року

м. Харків

Ленінський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Харкові обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000338 від 28.06.2023 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мерефи Харківського району Харківської області, громадянина України, з повною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий: 12.01.2004 Харківським районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання зі іспитовим строком 2 (два) роки; 18.12.2006 Харківським районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст.162, ст. 70,71 КК України до 3 (трьох) років 6 (шість) місяців позбавлення волі; 23.11.2011 Харківським районним судом Харківської області за ч. 1 ст. 309 КК України до 2 (двох) років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання зі іспитовим строком 2 (два) роки; 25.04.2014 Харківським районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання зі іспитовим строком 2 (два) роки; 31.03.2015 Харківським районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 (трьох) років 1 (один) місяць позбавлення волі; 19.11.2015 Харківським районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 75 КК України до 3 (трьох) років 2 (два) місяці позбавлення волі; 13.01.2022 Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 185, ч.4 ст. 75 КК України до 3 (трьох) років 1 (один) місяць позбавлення волі; 08.10.2019 Богодухівським районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі, 27.10.2022 звільнений за відбуттям строку покарання,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

ВСТАНОВИВ:

І. Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним

Так, 27.06.2023 близько 08-15 години ОСОБА_4 знаходився за адресою: АДРЕСА_2 , де у нього виник словесний конфлікт з раніше знайомим йому ОСОБА_5 .

В ході конфлікту, на грунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, діючи з прямим умислом, направленим на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно - небездечний характер своїх дій, переслідуючи мету заподіяння шкоди здоров?ю, усвідомлюючи можливість настання наслідків у вигляді тілесних ушкоджень та бажаючи діяти саме таким чином, ОСОБА_4 , знаходячись у положенні стоячи, обличчям до обличчя, на відстані витягнутої руки, наніс один удар кулаком лівої руки в область носу Смиренського в.М. Після чого ОСОБА_4 , перебуваючи в положенні стоячи, обхопивши обома руками тіло ОСОБА_5 , повалив його на підлогу. В той час, коли ОСОБА_4 перебував в положенні лежачи на спині, обличчям до гори, а ОСОБА_5 сидячи на ньому, ОСОБА_4 взяв у ліву руку металевий молоток та не менше трьох разів ударив ним ОСОБА_5 у ділянку лоба та тім?яній.

В результаті протиправних дій ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_5 згідно висновку експерта № 09-936/2023 від 01.08.2023 спричинені наступні тілесні ушкодження: синці в обох параорбітальних та правій скроневій ділянці голови, рубці на голові, які є наслідком загоєння забитих ран. Забиті рани, що загоїлись із утворенням рубців на голові належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров?я тривалістю понад 6-ти днів, але не більше 3-х тижнів (21 дня), згідно п.п. 2.3.1.а, 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МО3 України від 17.01.95 р.

ІІ. Позиція обвинуваченого щодо пред`явленого обвинувачення та висновки суду

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, визнав у повному обсязі, фактичні обставини кримінального правопорушення (дата, час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину) та його правову кваліфікацію не оспорює, у вчиненому щиро розкаюється та просить суд його суворо не карати.

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи той факт, що обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у повному обсязі та не оспорює фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення, як вони встановлені в обвинувальному акті, суд, вислухавши думку прокурора та обвинуваченого, дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому судом з`ясовано в учасників судового провадження, чи правильно вони розуміють зміст цих фактичних обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, та на виконання вимог ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено їм, що у такому випадку учасники будуть позбавлені права оскаржити визнані обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого.

З огляду на те, що кримінальне провадження розглянуто судом в порядку ч.3 ст.349 КПК України, інші докази, здобуті в ході досудового розслідування, під час судового розгляду не досліджувались.

ІІІ. Частина статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений

Таким чином, суд приходить до висновку, що своїми умисними та протиправними діями обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення - проступок, передбачений ч. 2 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

ІV. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також мотиви суду при призначенні покарання

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він неодноразово судимий, 27.10.2022 звільнений з ДУ «Олексіївська виправна колонія № 25» за відбуттям строку покарання, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, тяжких захворювань чи інвалідності не має, офіційно не працевлаштований, неодружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей або батьків похилого віку.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до п. 1 ч.1 ст. 66 КК України, є щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст.67 КК України,судом не встановлено.

Вимогами ч. 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Згідно з ч.6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України та практику Європейського суду з прав людини, яка застосовується як джерело права.

Так, у постанові ВСУ від 01 лютого 2018 року (справа № 634/609/15-к, провадження № 51-658 км17) зазначено, що підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи».

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд виходить із положень ст.ст. 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є кримінальним проступком, наявність пом`якшуючої та відсутність обтяжуючих покарання обставин, дані про особу винного, у зв`язку з чим суд вважає можливим призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді арешту в межах санкції, передбаченої ч.2 ст.125 КК України, яке є необхідним та достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст.69 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю для цього передумов, а застосування таких положень Закону буде явно несправедливим через м`якість покарання.

Строк відбування призначеного ОСОБА_6 покарання обчислювати з моменту його фактичного затримання на виконання вироку.

V. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Запобіжний західОСОБА_4 не обирався і таких клопотань не надходило.

Цивільний позов не заявлено.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100,124, 370, 371, 373, 374, 376, 392 - 395 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді арешту строком 1 (один) місяць.

Строк відбування покарання рахувати з моменту фактичного затримання на виконання вироку.

Речові докази по справі: металевий молоток з ручкою, обгорнутою резиною чорного кольору та рушник бавовняний із нашаруванням речовини бурого кольору, які перебувать у камері зберігання речових доказів ВП № 2 ХРУП № 3 ГУ НП в Харківській області після набрання вироком законної сили знищити.

Вирок може бути оскаржений в порядку статті 394 КПК України до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м.Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його оголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя Наталя ПЕТРОВА