печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2023 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника підозрюваного ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий ОСОБА_6 , за погодженням з прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 , звернувся до слідчого судді зі вказаним клопотанням.

Клопотання обґрунтовано тим, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора при оперативному супроводженні Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України розслідується кримінальне провадження № 0000441 за підозрою ОСОБА_8 за ч. ч. 3, 4 ст. 358, ч. 1 ст. 28 ч. 4 ст. 190 КК України, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 28 ч. 4 ст. 190 КК України, ОСОБА_5 за ч. ч. 3 ст. 358, ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 28 ч. 4 ст. 190 КК України та за фактами ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 ч. 2 ст. 364, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України.

З матеріалів клопотання вбачається, що ОСОБА_5 повідомлено у даному кримінальному провадженні про підозру.

Обґрунтованість повідомленої підозри ОСОБА_5 підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, зокрема: рапорту ДВБ НП України про виявлення ознак кримінального правопорушення та долучених до нього документів; матеріалами отриманими співробітниками ДВБ НП України на виконання доручень слідчого в порядку ст. 40 КПК України; листами ДП «Ворохтянське ЛГ» № 05/205 від 17.07.2020 та № 2198 від 26.05.2021 щодо відсутності матеріально-технічного забезпечення для визначення меж земельних ділянок; листом ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 23.06.2021 № 10-9-0.41-3644/0/2-21, про те, що матеріали лісовпорядкування лісгоспу ДП «Ворохтянське ЛГ» з електронними координатами не виготовлялись; листами УДПЛВО «Львівська державна лісовпорядна експедиція» від 09.06.2021 № 196/01-04 та від 30.06.2021 № 252/01-04 щодо надання карти-схеми розташування ДП «Ворохтянський ЛГ» та інших відомостей; протоколом допиту головного інженера УДПЛВО «Львівська державна лісовпорядна експедиція» ОСОБА_11 щодо проведення лісовпорядкування земель ДП «Ворохтянський ЛГ» в умовній системі координат без прив`язки до конкретних координатів точок в 2008-2009 роках; протоколом допиту свідка головного лісничого ДП «Ворохтянський ЛГ» ОСОБА_12 про те, що у зв`язку з відсутністю електронних систем координат земель Ворохтянського лісгоспу не можливо визначити розташування на таких землях земельних ділянок з конкретними кадастровими номерами; протоколом тимчасового доступу до речей та документів від 23.04.2021, щодо вилучення документів в ГУ Держгеокадастрі в Івано-Франківській області та вилученими там документами; протоколом тимчасового доступу до речей та документів від 08.08.2022, щодо вилучення документів в ДП «Ворохтянське ЛГ» та вилученими там документами; витягом з Державного реєстру сертифікованих інженерів землевпорядників від 19.07.2023 № 18498 щодо сертифікату ОСОБА_8 ; матеріалами технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)гр. ОСОБА_13 , АДРЕСА_1 , виготовленої сертифікованим інженером-землевпорядником ФОП « ОСОБА_8 »; протоколом допиту свідка сільського голови Поляницької сільської ради ОСОБА_14 від 31.03.2023 щодо не проставляння свого підпису в акті прийому-передачі межових знаків на зберігання від 25.05.2020, що міститься в матеріалах технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)гр. ОСОБА_13 , с. Поляниця, участок Вишні Поляницької сільської ради Івано-Франківської області; протоколом допиту свідка ОСОБА_15 , який повідомив, що йому хто міг поставити його підпис в акті прийому-передачі межових знаків на зберігання від 25.05.2020, що міститься в матеріалах технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)гр. ОСОБА_13 , с. Поляниця, участок Вишні Поляницької сільської ради Івано-Франківської області; протоколом допиту свідка головного спеціаліста відділу земельних відносин Поляницької сільської ради ОСОБА_16 , який повідомив, що він не ставив свого підпису в акті прийому-передачі межових знаків на зберігання від 25.05.2020, що міститься в матеріалах технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)гр. ОСОБА_13 , с. Поляниця, участок Вишні Поляницької сільської ради Івано-Франківської області; протоколом допиту свідка ОСОБА_17 , який повідомив, що свого підпису в акті прийому-передачі межових знаків на зберігання від 25.05.2020, що міститься в матеріалах технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)гр. ОСОБА_13 , с. Поляниця, участок Вишні Поляницької сільської ради Івано-Франківської області; наказом Головного управління Держгеокадастру у Волинській області № 565-к від 10.12.2021 «Про переведення ОСОБА_9 », яким ОСОБА_9 з 13.12.2021 за її згодою переведено на посаду державного кадастрового реєстратора відділу № 3 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Волинській області; матеріалами особової справи ОСОБА_9 ; витягом з Державного земельного кадастру від 07.02.2022, сформованим ОСОБА_18 № НВ-022, відповідно якого земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :22:002:3700; матеріалами поземельної книги на земельну ділянку із кадастровим номером :22:002:3700, яку відкрито державним кадастровим реєстратором відділу № 3 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Волинській області ОСОБА_9 ; розпорядженням міського голови Калушської міської ради ОСОБА_19 від 28.04.2016, яким ОСОБА_10 призначено на посаду; витягом з Державного земельного кадастру від 10.06.2022, сформованим ОСОБА_10 за № НВ-022, де йдеться що власником земельної ділянки з присвоєним кадастровим номером :22:002:3700 є ОСОБА_13 ; графічним зображенням державного акту ІІ-ІФ №020036, виданий 10.10.2002, на підставі рішення Поляницької сільської ради народних депутатів від 11.07.2002 року за №25, зареєстрованого в Книзi записiв державних актів на право приватної власності на землю за №000069; витягом № 305854642 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, відповідно якого власником земельної ділянки з кадастровим номером :22:002:3700 що 08.06.2022 на підставі державного акту на право приватної власності на землю, серія та номер:

ІІ-ІФ№020036, виданого 10.10.2002 Поляницькою сільською радою народних депутатів було зареєстровано за ОСОБА_13 тепер являються інші особи ОСОБА_20 та ОСОБА_21 ; висновком експерта від 04.05.2023 №КСЕ-19-23/4550 ДНДЕКЦ МВС України, відповідно якого межі земельної ділянки з кадастровим номером: :22:002:3700 накладаються на межі Поляницького лісництва Державного підприємства «Ворохтянське ЛГ», що відображено в матеріалах дослідження, технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_13 , с. Поляниця, участок Вишні, Івано-Франківської області, не відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землевпорядкування. Ринкова вартість земельної ділянки із кадастровим номером :22:002:3700 станом на 07.02.2022 складала не менше ніж 7 070 000 грн.; іншими доказами, які відповідно до ст. 222 КПК України не підлягають розголошенню під час досудового розслідування.

У судовому засідання прокурор клопотання підтримав з викладених у ньому підстав та просив його задовольнити.

У судовому засіданні захисник підозрюваного заперечував проти задоволення клопотання, підозрюваний підтримав думку свого захисника.

Вивчивши клопотання та матеріали, якими воно обґрунтовується, заслухавши думку учасників судового розгляду, слідчий суддя приходить наступних висновків.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування.

Європейський Суд з прав людини у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя, встановив, що дані які вказують на обґрунтовану підозру, які навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів, підтверджується долученими до матеріалів клопотання доказами.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Вичерпний перелік підстав застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначено у ч. 2 ст. 183 КПК України та розширеному тлумаченню не підлягає.

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України").

Слідчий суддя, суд, вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі відповідно до ст. 178 КПК України.

Загальною декларацією прав людини (статті 3, 9) та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України (стаття 5), визначено, що кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість і ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі «ЛУЦЕНКО ПРОТИ УКРАЇНИ» у остаточному рішенні від 19 листопада 2012 року у пункті 62 зазначено: «Суд наголошує, що стаття 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим свободи або мати гарантії від продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції. Цей перелік винятків, встановлений у вищезазначеному положенні, є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме - гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи (рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), № 38717/04, пункт 26, з подальшими посиланнями). Будь-яке свавільне тримання під вартою не може відповідати пункту 1 статті 5 Конвенції. У цьому контексті термін «свавільність» розуміється ширше, ніж лише невідповідність національному законодавству. Як наслідок, законне позбавлення свободи за національним законодавством усе одно може бути свавільним і, таким чином, може порушувати Конвенцію, зокрема, коли з боку державних органів мала місце недобросовісність або введення в оману (рішення від 09 липня 2009 року у справі «Моорен проти Німеччини» (Mooren v. Germany) [ВП], заява № 11364/03, пункти 72, 77 та 78, з подальшими посиланнями), або коли таке позбавлення свободи не було необхідним за конкретних обставин (рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештак проти Словаччини» (Nestak v. Slovakia), заява № 65559/01, пункт 74)».

Конституція України регламентує право кожної людини на свободу та особисту недоторканість.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Клоот проти Бельгії (Cloot v. Belgium, § 40) серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.

Разом з тим, клопотання не містить переконливого обґрунтування припущень слідчого про наявність у підозрюваного наміру перешкоджати ходу досудового розслідування у такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченими ст. 177 КПК України. Разом з цим, доводи, які зазначені у клопотанні слідчого про застосування запобіжного заходу щодо можливості переховування підозрюваного від органів досудового слідства та суду, не знайшли свого підтвердження, а відтак є непропорційними легітимній меті, яка ставиться до застосування запобіжних заходів.

Долучені до клопотання докази, містять дані виключно щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованих діянь, однак не містять обґрунтованих доказів стосовно наявності ризиків вказаних у клопотанні, передбачених ст. 177 КПК України, які б передбачали застосування до підозрюваного виняткового запобіжного заходу.

Оцінюючи зібрані у справі докази, надавши оцінку встановленим фактам щодо особи підозрюваного, наявність ризиків у кримінальному провадженні, суд приходить висновку, що запобіжний захід на застосуванні якого наполягає сторона обвинувачення не відповідає фактичним обставинам справи.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини, яке згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, які є джерелом законодавства, у справі «Бойченко проти Молдови» № 41088/05, рішення від 11 липня 2006 року - «одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу». А у справі «Мамедова проти Росії» № 7064/05, рішення від 01 червня 2006 року Європейський суд дійшов такого висновку: «посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальний елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребує позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

За вказаних обставин, проаналізувавши всі надані сторонами докази та дані про особу підозрюваного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, позитивно характеризується, міцні соціальні зв`язки, слідчий суддя не знаходить підстав для задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Разом з цим, зважаючи на необхідність дотримання цілей кримінального провадження, принципів публічності, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, слідчий суддя, з метою забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, у зв`язку з тим що під час розгляду клопотання доведено обґрунтованість підозри та наявність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, приходить до висновку про наявність підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Такий запобіжний захід є співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі підозрюваного та тяжкості пред`явленої йому підозри, може забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та унеможливить продовження вчинення злочинів.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 29 Конституції України, ст. 107, 176, 177, 178, 179, 183, 184, 193, 194, 196, 202, 205, 309, 532, 534 Кримінального процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_6 - відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому залишати місце свого проживання у певний період з 23 год. до 05 год., за адресою: АДРЕСА_2 .

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

- повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну свого місця проживання, місця роботи;

- не відлучатися з населенного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду.

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Визначити строк дії ухвали слідчого судді та покладених судом обов`язків до 22 січня 2024 року включно.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органів Національної поліції України з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Ухвалу направити для виконання органу Національної поліції України за місцем проживання підозрюваного.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції, набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано.

Слідчий суддя ОСОБА_1