Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/1961/23
Провадження №: 1-кп/332/223/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2023 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , прокурора - ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , представника потерпілого - адвоката Сєчина, обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 426-1, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ :

У провадженні суду знаходиться вказане кримінальне провадження.

У судовому засіданні захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 заявив клопотання про визнання недопустимими доказів, а саме: протоколу проведення слідчого експерименту від 28.12.2022 року за участю свідка ОСОБА_7 та протоколу проведення слідчого експерименту від 28.12.2022 року за участю свідка ОСОБА_8 із додатками до них з тих мотивів, що при проведенні вказаних слідчих дій були допущені суттєві порушення вимог кримінального процесуального законодавства. Обвинувачений підтримав клопотання захисника.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання захисника та пояснив, що суттєві порушення кримінального процесуального закону відсутні, окрім того вказані питання повинні вирішуватись при наданні оцінки доказам в нарадчій кімнаті при ухваленні вироку.

Аналогічну позицію висловили потерпілий ОСОБА_4 та його представник - адвокат ОСОБА_9 .

Дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників процесу, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 89 КПК України, у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.

При цьому системний аналіз ст. 89 КПК України дозволяє дійти висновку, що законодавець ознаки недопустимості доказів поділяє на очевидні та неочевидні. Залежно від цього визначається момент прийняття рішення щодо недопустимості доказів, який окреслений межами судового розгляду. Очевидно недопустимими є ті докази, про недопустимість яких прямо вказується в КПК України. Це означає, що очевидно недопустимим є доказ, будь-яке порушення процедури отримання якого згідно положень КПК України є безумовною підставою визнання його недопустимим.

Існують також умовно недопустимі докази, допустимість чи недопустимість яких визначається судом у кожному конкретному випадку в залежності від встановлених обставин кримінального провадження. Саме тому, процесуальну конструкцію «очевидна недопустимість доказу», слід розглядати крізь призму положень інституту доказового права у його нерозривному зв`язку з кримінально процесуальними правовідносинами.

Відомості, матеріали та інші фактичні дані, отримані органом досудового розслідування в непередбаченому процесуальним законом порядку чи з його порушенням, є очевидно недопустимими, а це відповідно до ч. 2ст. 89 КПК тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Зазначене правило застосовується і щодо доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (ст. 87 КПК України) за умови підтвердження сторонами кримінального провадження їх очевидної недопустимості. В іншому випадку суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення (п. 8).

Правила оцінки доказів, особливо вимога дотримуватися передбаченого законом порядку при отриманні доказів, мають за мету запобігання неправомірному втручанню держави та заохочення доброчесної поведінки правоохоронних органів (постанова ККС ВС від 29.09.2020 у справі № 601/1143/16).

На час розгляду даного клопотання судовий розгляд кримінального провадження триває. Судом не допитувалися учасники процесу та не досліджувались інші докази сторони обвинувачення. Конкретних ознак очевидної недопустимості зазначених доказів суду не наведено, а тому суд вважає передчасним вирішувати питання про їх недопустимість.

Водночас, на думку суду, необхідне зазначити, що доводи, викладенні захисником у своєму клопотанні, безумовно підлягають оцінці при наданні судом аналізу доказів, у тому числі: протоколу проведення слідчого експерименту від 28.12.2022 року за участю свідка ОСОБА_7 та протоколу проведення слідчого експерименту від 28.12.2022 року за участю свідка ОСОБА_8 з додатками до них під час ухвалення остаточного рішення суду за наслідками розгляду кримінального провадження, так як можуть впливати на визнання належності та допустимості зазначеного в ньому доказу.

Керуючись ст. ст. 89, 368 КПК України, -

Керуючись ст. ст. 89, 368 КПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 про визнання доказів вочевидь недопустимими, а саме: протоколу проведення слідчого експерименту від 28.12.2022 року за участю свідка ОСОБА_7 та протоколу проведення слідчого експерименту від 28.12.2022 року за участю свідка ОСОБА_8 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 05 жовтня 2023 року.

Суддя ОСОБА_1