Номер провадження: 11-сс/813/123/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.01.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах захисту ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 21.12.2023 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Одесі, громадянина України, не одруженого, з середньою освітою, офіційно не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України у кримінальному провадженні №0000402 від 17.06.2023 року,

установив

Зміст оскаржуваного судового рішення

Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого та підозрюваному ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, із визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави в розмірі 400 (чотириста) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 1073600 (один мільйон сімдесят три тисячі шістсот) грн., з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, у разі внесення застави, строком до 08.02.2024 року, тобто в межах строку досудового розслідування.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні злочину та доведеність існування ризиків, передбачених ст.177 КПК, які не перестали існувати та не відпали з моменту обрання найсуворішого запобіжного заходу. Врахувавши вагомість наявних доказів про підозру у вчиненні злочину, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим, особу підозрюваного, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 .

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, просить скасувати ухвалу слідчого судді та відмовити в задоволенні клопотання слідчого. Захисник вказує на необґрунтованість підозри та відсутність будь-яких доказів на причетність ОСОБА_7 до інкримінованого йому злочину, а також відсутність ризиків, які є підставою для продовження найсуворішого запобіжного заходу.

Крім того, стороною захисту зазначається, що у клопотанні відсутні обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Позиції учасників апеляційного розгляду

Заслухавши суддю-доповідача, підозрюваного та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Згідно частини 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України вказує, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно із приписом п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків передбачених ч. 5 ст. 177 цього Кодексу.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що в провадженні СВ ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження №0000402 від 17.06.2023 року, за фактом незаконного переправлення осіб через державний кордон України ОСОБА_7 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

ОСОБА_7 підозрюється у тому, що у невстановлений досудовим розслідуванням час та місце, однак не пізніше середини червня 2023 року, ОСОБА_9 , керуючись злочинним умислом, спрямованим на власне незаконне збагачення, розуміючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь та бажаючи настання таких наслідків, розробив злочинний план, згідно якого здійснював ряд дій, спрямованих на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, доведення таких дій до кінцевого результату та керівництво такими діями. При цьому, ОСОБА_9 , розуміючи, що реалізація даного злочинного плану, потребує залучення інших осіб, які будуть об`єднані загальною метою - отримання незаконного прибутку, вступив у злочинну змову із ОСОБА_7 та невстановленою в ході досудового розслідування особою.

У подальшому, в ході проведення досудового розслідування встановлено, що у невстановлений досудовими розслідуванням часі та місці, однак не пізніше середини липня 2023 року, ОСОБА_9 , діючи відповідно обраної собі ролі та на виконання плану злочинної діяльності разом із ОСОБА_7 та невстановленою в ході досудового розслідування особою, керуючись єдиним злочинним умислом, спрямованим на власне незаконне збагачення та незаконне збагачення осіб, які перебували з ним у групі, розуміючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь та бажаючи настання таких наслідків, із застосуванням кросплатформової системи миттєвого обміну дзвінками «WhatsApp», а також за допомогою мобільного зв`язку зв`язалися із особою призовного віку, а саме ОСОБА_10 , та в ході телефонної розмови повідомили останньому про те, що мають зв`язки та можуть організувати і здійснити його незаконне переправлення через державний кордон України до Республіки Молдова. Разом із цим члени групи в телефонному режимі з ОСОБА_10 визначили грошову винагороду за організацію його незаконного перетину через державний кордон України, на що останній надав свою добровільну згоду. З метою роз`яснення вказаного плану та визначення всіх деталей такого переправлення, члени групи визначили місце особистої зустрічі із ОСОБА_10 , а саме на вулиці Ільфа і Петрова в м. Одесі.

Далі, 13.07.2023 приблизно об 11:30 годині ОСОБА_10 , прибув до раніше вказаного йому місця зустрічі, а саме за адресою: м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова, 10/1, де зустрівся із ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , який, в свою чергу, прибув на вищевказане місце за вказівкою ОСОБА_9 та у якого у користуванні перебував орендований ним автомобіль - «Renault Logan» д.н.з. НОМЕР_1 , білого кольору. В подальшому ОСОБА_10 за вказівкою ОСОБА_9 сів на переднє пасажирське сидіння до орендованого ОСОБА_7 автомобілю та ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію спільного зі ОСОБА_9 та невстановленою особою злочинного умислу, направленого на своє особисте збагачення, шляхом вчинення дій щодо незаконного переправлення ОСОБА_10 через державний кордон України, направилися до прикордонної зони України з ПМР, де на під`їзді до с. Пирожна Подільського району Одеської області були зупинені на військово-мобільному блок посту о 15:45 годині для перевірки документів, після чого далі направилися до населеного пункту Студенне Вінницької області.

В подальшому, ОСОБА_9 та невстановлена в ході досудового розслідування особа, яка перебувала на території ПМР, де і повинна була зустріти ОСОБА_10 , з метою доведення їх спільного умислу до кінця, в ході телефонної розмови із ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , демонстрували ОСОБА_11 свою обізнаність щодо конкретного способу незаконного перетину кордону, можливість усунення перешкод щодо незаконного перетину кордону через свої міцні зв`язки, надавали поради та вказівки щодо дій ОСОБА_10 в момент самого перетинання кордону, піший шлях перетину поза межами державного пункт пропуску на території Вінницької області, що межує з ПМР з конкретним зазначенням послідовних дій та морального стану, а також інші поради незаконного перетину державного кордону, за що ОСОБА_10 повинен буде заплатити грошову винагороду останнім, на що ОСОБА_10 надав свою згоду.

Надалі, за вказівками невстановленої в ході досудового розслідування особи, яка діяла у групі разом із ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , ОСОБА_10 для здійснення успішного пішого переходу через державний кордон України, де на території ПМР його очікувала невстановлена в ході досудового розслідування особа, для зручності ведення дистанційних переговорів та орієнтування у місцевості, скористався мобільним телефоном ОСОБА_7 , по якому здійснювався безперервний зв`язок із невстановленою особою, яка перебувала на території ПМР, та ОСОБА_9 , та натомість ОСОБА_10 передав ОСОБА_7 свій мобільний телефон.

Надалі, за вказівками невстановленої в ході досудового розслідування особи, яка діяла у групі разом із ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , ОСОБА_10 для здійснення успішного пішого переходу через державний кордон України, де на території ПМР його очікувала невстановлена в ході досудового розслідування особа, для зручності ведення дистанційних переговорів та орієнтування у місцевості, скористався мобільним телефоном ОСОБА_7 , по якому здійснювався безперервний зв`язок із невстановленою особою, яка перебувала на території ПМР, та ОСОБА_9 , та натомість ОСОБА_10 передав ОСОБА_7 свій мобільний телефон.

Того ж дня, а саме 13.07.2023 приблизно о 19:00 ОСОБА_10 під час постійного телефонного з`єднання по мобільниму телефону ОСОБА_7 із невстановленою в ході досудового розслідування особою та ОСОБА_9 , здійснив незаконний перетин державного кордону України поза межами державного пропуску, який був організований ОСОБА_9 , який діяв разом із ОСОБА_7 та невстановленою в ході досудового розслідування особою.

Крім цього, в ході проведення досудового розслідування встановлено, що у невстановлений досудовими розслідуванням час та місці, однак не пізніше середини вересня 2023 року, ОСОБА_9 , діючи відповідно обраної собі ролі та на виконання плану злочинної діяльності разом із ОСОБА_7 та невстановленою в ході досудового розслідування особою, керуючись єдиним злочинним умислом, спрямованим на власне незаконне збагачення та незаконне збагачення осіб, які перебували з ним у групі, розуміючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь та бажаючи настання таких наслідків, із застосуванням кросплатформової системи миттєвого обміну дзвінками «WhatsApp», а також за допомогою мобільного зв`язку зв`язалися із особою призовного віку, а саме ОСОБА_12 , та в ході телефонної розмови ОСОБА_9 повідомив останньому про те, що має зв`язки та може організувати і здійснити його незаконне переправлення через державний кордон України до Республіки Молдова. Разом із цим ОСОБА_9 повідомив ОСОБА_12 , що організація перетину через державний кордон України коштуватиме останньому 3500 доларів США, на що останній надав свою добровільну згоду. З метою роз`яснення вказаного плану та визначення всіх деталей такого переправлення, ОСОБА_9 визначив місце особистої зустрічі із ОСОБА_12 в районі залізничного вокзалу у м. Одесі.

Далі, 21.09.2023 приблизно о 09:40 годині ОСОБА_12 , прибув до раніше вказаного йому місця зустрічі, а саме до залізничного вокзалу у м. Одесі, де зустрівся із ОСОБА_9 , який прибув на місце зустрічі разом із своїм знайомим ОСОБА_13 , у якого у користуванні перебував автомобіль «Renault Меgan» д.н.з. НОМЕР_2 , та в ході особистої зустрічі, яка відбулася у салоні вказаного транспортного засобу, ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою у групі із ОСОБА_7 та невстановленою в ході досудового розслідування особою, продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу направленого на своє особисте збагачення, шляхом вчинення дій щодо незаконного переправлення ОСОБА_12 через державний кордон України, повідомив останньому, що організує незаконне переправлення останнього через державний кордон України на територію Республіки Молдови. В подальшому ОСОБА_9 , з метою доведення свого умислу до кінця, в ході розмови, демонстрував свою обізнаність щодо конкретного способу незаконного перетину кордону, можливість усунення перешкод щодо незаконного перетину кордону через свої міцні зв`язки, надавав поради та вказівки щодо дій ОСОБА_12 в момент самого перетинання кордону, піший шлях перетину поза межами державного пункт пропуску на території Вінницької області, що межує з ПМР з конкретним зазначенням послідовних дій та морального стану, а також інші поради незаконного перетину державного кордону, за що ОСОБА_12 повинен буде заплатити грошові кошти в сумі 3500 доларів США, на що ОСОБА_12 надав свою згоду та передав ОСОБА_9 зазначену останнім грошову суму. При цьому, ОСОБА_9 , повідомив ОСОБА_12 , що йому необхідно буде пересісти до іншого автомобіля, де разом із ним також будуть їхати ще троє ухилянтів, водій якого відвезе їх до кордону Молдови, та під час вказаної поїздки необхідно буде слухати вказівки вказаного водія та при виникненні у третіх осіб будь-яких питань у разі зупинки транспортного засобу, не зізнаватися щодо дійсних намірів поїздки та те, що передавались кому-небудь грошові кошти.

Крім цього, аналогічним способом ОСОБА_9 разом із ОСОБА_7 та невстановленою в ході досудового розслідування особою домовилися щодо перетину державного кордону України з особами призовного віку, а саме із ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 за грошову винагороду, на що останні надали свою добровільну згоду.

Надалі, ОСОБА_12 , за вказівкою ОСОБА_9 , який діяв за попередньою змовою разом із ОСОБА_7 та невстановленою в ході досудового розслідування особою, сів до автомобілю марки «Opel Astra», д.н.з. НОМЕР_3 , який був у користуванні ОСОБА_7 , в салоні якого на той час вже знаходились ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . Після чого ОСОБА_7 , діючи у групі із ОСОБА_9 та невстановленою в ході досудового розслідування особою, відповідно до плану злочинної діяльності та визначених ролей, реалізуючи спільний злочинний умисел направлений на організацію незаконного переправлення осіб призовного віку через державний кордон України, сприяння його вчиненню порадами, вказівками та усуненням перешкод, керуючись корисливим мотивом, разом із особами призовного віку, а саме ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які перебували у салоні вищевказаного транспортного засобу, почав рух до кордону України та Республіки Молдова, де вказаний автомобіль було зупинено на стаціонарному пункті Управління патрульної поліції біля населеного пункту Дачне, Одеської області, а ОСОБА_7 , в свою чергу, затримано при перевезенні ухилянтів до державного кордону України для здійснення незаконного їх переправлення через державний кордон, а ОСОБА_9 , при цьому, затримано співробітниками поліції за адресою: м. Одеса, пров. Вознесенський, 1 за підозрою в організації незаконного переправлення ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 через державний кордон України із отриманими напередодні від останніх грошовими коштами.

14.09.2023 року постановою керівника Малиновської окружної прокуратури м. Одеси продовжено строк досудового розслідування в даному кримінальному провадження до 3 місяців, тобто до 22.12.2023 року.

21.09.2023 року ОСОБА_7 затримано у порядку ст. 208 КПК України.

22.09.2023 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, за кваліфікуючими ознаками: незаконне переправлення осіб через державний кордон України, сприяння вчиненню таких дій порадами, вказівками, наданням засобів та усунення перешкод, вчинене за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

22.09.2023 року ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси підозрюваному ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, з визначенням розміру застави.

16.11.2023 року слідчим суддею підозрюваному ОСОБА_7 продовжено міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 22.12.2023 з можливістю внесення застави у розмірі 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 1 342 000 (один мільйон триста сорок дві тисячі) гривень.

В подальшому, ухвалою Одеського апеляційного суду від 21.12.2023 року зазначена ухвала слідчого судді переглянута та визнана законною та обґрунтованою.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 21.12.2023 року продовжений строк досудового розслідування у кримінальному провадженні до 5 місяців, тобто до 22 лютого 2024 року.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 п. 1 п.п. с Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Так, відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 р., заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Слідчий суддя дійшов правильного висновку про те, що підозра ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, на даному етапі досудового розслідування є обґрунтованою та неодноразово перевірялась під час розгляду клопотань слідчих про застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні, в тому числі в апеляційному порядку.

Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії провадження, лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність вказаних вище ризиків для обрання або продовження відповідного запобіжного заходу та не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки триває досудове розслідування, а відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК України, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом 1-ої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті, а підстав для визнання доказів недопустимими, які передбачені в ч. 2 ст. 87 КПК України, стороною захисту в апеляційній скарзі не наведено.

Не вирішуючи питання про доведеність вини та остаточну кваліфікацію дій ОСОБА_7 , дослідження документів на обґрунтування клопотання у сукупності формують у суду внутрішнє переконання щодо того, що мали місце обставини, про які зазначається у клопотанні та що до їх вчинення може бути причетний ОСОБА_7 , тому апеляційний суд дійшов висновку про доведеність стороною обвинувачення обґрунтованості підозри тією мірою, щоб виправдати застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

На підставі зазначеного, апеляційний суд не погоджується із доводами сторони захисту щодо необґрунтованості підозри та вважає, що надані органом досудового розслідування докази, на даній стадії досудового розслідування підтверджують обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, про що зазначено в ухвалі, тому апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді в цій частині.

Разом з тим, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи захисника про те, що в клопотанні слідчого відсутні обґрунтування обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, оскільки встановлено, що ухвалою слідчого судді у даному кримінальному провадженні продовжено строк досудового розслідування до 5 місяців, тобто до 24.02.2024 року, тому запобіжний захід продовжений в межах процесуального строку.

Окрім того, згідно матеріалів провадження, з об`єктивних причин завершити досудове розслідування у строк до закінчення дії ухвали про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу неможливо, оскільки необхідно виконати наступне: отримати висновки експертиз відео-, звукозапису за експертною спеціальністю 7.2 «Дослідження диктора за фізичними параметрами усного мовлення, акустичних сигналів та середовищ»; завершити перевірку причетності підозрюваних до скоєння злочинів аналогічного характеру з іншими особами та інших кримінальних правопорушень; розсекретити матеріали проведення НСРД; з урахуванням зібраних доказів вирішити питання щодо повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_9 та ОСОБА_7 в остаточній редакції та повторно допитати їх; окрім того, у кримінальному провадженні необхідно виконати вимоги ст. ст. 290, 291 КПК України, скласти та направити до суду обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування.

Апеляційним судом враховується те, що підозрюваний ОСОБА_7 є громадянином України, із середньою освітою, зі слів неофіційно працює таксистом, неодружений, має постійне місце проживання, однак ці дані не спростовують висновків слідчого судді щодо необхідності продовження до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з огляду на наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання винуватим, а також надані слідчим матеріали, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про неможливість запобігання ризику, передбаченому п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

При вказаних обставинах, слідчий суддя прийшов до висновку, що слідчим та прокурором доведені обставини, викладені в п.п.1, 2 і 3 ч.1 ст.194 КК України, і вказаний запобіжний захід є відповідним, згідно ст.178 КК України, тяжкості покарання, що загрожує підозрюваному, а також тяжкості кримінального правопорушення в якому підозрюється ОСОБА_7 .

Обставин, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, не має.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що вона має реальну можливість їх здійснити. Отже ризики, які дають достатні підстави апеляційному суду вважати, що підозрювана може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови достатньої їх ймовірності.

Як вбачається з обґрунтованих висновків слідчого судді, викладених в мотивувальній частині ухвали, в даному кримінальному провадженні існують та не зменшились ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

- відповідно п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України підозрюваний ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання, шляхом залишення території України, оскільки підозрюваному інкримінується вчинення злочину щодо незаконного переправлення осіб через державний кордон України, санкція за вчинення якого ч. 3 ст. 332 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років;

- згідно п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України підозрюваний ОСОБА_7 може незаконно впливати на інших підозрюваних у даному кримінальному провадженні, оскільки допитані в якості підозрюваних співучасники надали покази, які викривають незаконні дії ОСОБА_7 . Крім того, станом на теперішній час у кримінальному провадженні не встановлено та не допитано всіх свідків, покази яких мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, а також вони не допитані в судовому засіданні. Таким чином, ОСОБА_7 перебуваючи не під вартою, може здійснювати вплив на вказаних осіб з метою зміни їх показів чи відмову від них;

- підозрюваний ОСОБА_7 може перешкоджати кримінальному провадженню, шляхом невиконання або неналежного виконання обов`язків покладених на нього як на підозрюваного у кримінальному провадженні в разі обрання йому більш м`якого виду запобіжного заходу, а також невиконання обов`язків шляхом неявки, у разі необхідності до слідчого, слідчого судді та суду, що підтверджує наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України;

- підозрюваний ОСОБА_7 може продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, пов`язані з незаконним переправленням осіб через державний кордон України, враховуючи обізнаність про шляхи та методи, що підтверджує наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Апеляційний суд приймає до уваги доводи захисника ОСОБА_8 , про те, що підозрюваний має постійне місце проживання, працює таксистом, проте наголошує на тому, що зазначені обставини не виключають та не зменшують існування зазначених вище доведених органом досудового розслідування ризиків.

Твердження захисника про те, що слідчий суддя, порушивши вимоги діючого КПК України, не надав оцінки всім обставинам справи та не розглянув можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, апеляційний суд не відхиляє, адже, продовживши строк тримання під вартою підозрюваного, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Щодо доводів апеляційної скарги про непомірність визначеного слідчим суддею розміру застави, апеляційний суд вважає їх необґрунтованими.

Позиція Європейського суду стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у вигляді застави та призначення її розміру, цілковито прослідковується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28.09.2010 року, в якому судом зазначено, що при встановленні суми застави, яка перевищує платоспроможність обвинуваченого, слід враховувати тяжкість злочину, у вчиненні якого він підозрюється, а також його професійне становище. Розмір застави, встановлений виключно з урахуванням майнового стану підозрюваного, не є достатнім для забезпечення його належної процесуальної поведінки.

Під час розгляду кримінального провадження за апеляційними скаргами сторони захисту на ухвали слідчих суддів Малиновського районного суду м. Одеси від 22.09.2023 року та від 16.11.2023 року про застосування та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави, апеляційним судом перевірялись твердження сторони обвинувачення та захисту щодо майнового стану підозрюваного, а також можливості застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Так, апеляційний суд погоджується із висновком слідчого судді щодо виключності зазначеного випадку, оскільки на це вказує характер інкримінованого підозрюваному злочину, тяжкість можливого призначеного покарання, характеристика сімейного та майнового стану останнього, а також його особисту роль у вчиненні інкримінованого злочину, тому розмір застави у межах, зазначених в п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, не буде здатний забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та вірно встановив виключність випадку та вирішив визначити підозрюваному як альтернативний запобіжний захід заставу у розмірі 400 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 1073600 грн., з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

При цьому, колегія суддів враховує, що при продовженні запобіжного заходу, розмір застави був зменшений та саме такий розмір застави є достатнім і прийнятним також з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Колегія суддів вважає необгрунтованими твердження захисника про необхідність зменшення розміру застави із посиланням на те, що підозрюваний працює таксистом, а тому його матеріальний стан не дає можливості сплатити визначену слідчим суддею заставу, оскільки ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України та отримання за ці дії незаконних прибутків, що може вказувати на наявність в нього прихованих активів, на підставі чого апеляційний суд приходить до висновку, що менший розмір застави, з великою вірогідністю може виявитися недостатнім для гарантування запобігання встановленим ризикам.

Твердження сторони захисту про міцність соціальних зв`язків підозрюваного ОСОБА_7 , колегія суддів визнає неспроможними, оскільки жодних доказів на підтвердження вказаних доводів, захисником не надано.

Доводи захисника ОСОБА_8 про можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 , колегія суддів визнає непереконливими, оскільки вказаний запобіжний захід також вочевидь може виявитися неспроможним запобігти встановленим ризикам.

Таким чином, апеляційний суд приходить до переконання, що органом досудового розслідування була доведена неможливість застосування на даному етапі досудового розслідування відносно підозрюваного ОСОБА_7 більш м`якого, ніж тримання під вартою, запобіжного заходу, для запобігання названим вище ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та продовження їх існування, у зв`язку з чим неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід.

При цьому, апеляційний суд вважає, що у клопотанні слідчий навів обґрунтовані обставини, на підставі яких завершити досудове розслідування до закінчення дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 неможливо, оскільки для завершення досудового розслідування у кримінальному провадженні необхідно виконати певний обсяг обов`язкових слідчих та процесуальних дій, а також скласти обвинувальний акт, на що потрібен час.

Натомість, апеляційний суд наголошує на тому, що обсяг дій, необхідних для завершення досудового розслідування визначається слідчим та прокурором, та не може бути предметом апеляційного розгляду під час розгляду клопотання про продовження дії запобіжного заходу.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про те, що слідчий суддя обґрунтовано дійшов висновку про те, що на теперішній час, тільки тримання під вартою, на відміну від інших більш м`яких запобіжних заходів, зможе забезпечити запобігання вказаним ризикам, та на час постановлення ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вказані ризики не зменшились, тому апеляційна скарга сторони захисту задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 24, 182, 183, 196, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах захисту ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 21.12.2023 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України у кримінальному провадженні №0000402 від 17.06.2023 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4