Справа 752/6963/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/1089/2024 Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

16 січня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 30 червня 2023 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Миколаївка, Широківського району, Дніпропетровської обл., громадянина України, працює на посаді помічника машиніста електровоза в кар`єрі в ПАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», навчається заочно в університеті МАУП на 2 курсі, проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 30 червня 2023 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, і призначено йому покарання із застосуванням вимог ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки.

На підставі ч.1, 3 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_8 обов`язки протягом іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти зазначений орган про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із застосуванням насильства, небезпечного для здоров`я потерпілого (розбій), вчиненого в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України, за наступних обставин.

Так, відповідно до указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 із 5 год. 30 хв. 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан, який триває. ОСОБА_8 , достовірно знаючи про введення та дію на території України воєнного стану, 24.12.2022 року близько 22 год. 00 хв., перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, буд. 50, зустрів раніше невідомого йому громадянина ОСОБА_10 , який йшов по пішохідній доріжці вздовж вищевказаної вулиці.

В подальшому, ОСОБА_8 умисно, протиправно з метою незаконного збагачення, підійшов впритул до ОСОБА_10 та наніс останньому один удар кулаком в область обличчя, в результаті якого ОСОБА_10 впав на землю, після чого ОСОБА_8 наніс ногою два удари по тулубу та один удар в область голови, тим самим заподіяв ОСОБА_10 легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, від яких останній втратив свідомість, чим вчинив напад з метою заволодіння майном потерпілого.

Після цього, ОСОБА_8 скориставшись тим, що ОСОБА_10 знаходиться в безпорадному стані, дістав з кишені куртки останнього мобільний телефон «Realme 6 DUOS» вартістю 4672 грн. 00 коп., та утримуючи його при собі залишив місце вчинення злочину та розпорядився вищевказаним майном на власний розсуд.

Своїми умисними діями ОСОБА_8 завдав потерпілому ОСОБА_10 матеріальних збитків у розмірі 4672 гривень 00 копійок.

На вказаний вирок прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду щодо ОСОБА_8 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 років, з конфіскацією майна.

Вказує, що при призначенні покарання суд не надав належної оцінки обставинам вчинення кримінального правопорушення, зокрема тому, що обвинувачений під час дії воєнного стану перебував у розважальному закладі, де вживав алкогольні напої, у подальшому використавши незначний привід створив конфлікт та вдарив потерпілого, і навіть після того, як останній впав, продовжив наносити йому тілесні ушкодження, після чого забравши телефон залишив потерпілого на вулиці, на наступний ранок продав телефон потерпілого, яким незаконно заволодів.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, думки обвинуваченого та захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із застосуванням насильства, небезпечного для здоров`я потерпілого (розбій), вчиненого в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України, за обставин, викладених у вироку, обґрунтовані сукупністю досліджених в судовому засіданні й наведених у вироку доказів, яким суд дав належну оцінку, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Перевіряючи вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги прокурора, в частині призначеного ОСОБА_8 покарання із застосуванням положень ст. ст. 69, 75 КК України, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із загальними засадами призначення покарання, що регламентовані ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Крім того, відповідно до пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу обвинуваченого він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання. При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.

За приписами ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Підставою для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є переконання суду, викладене у мотивованому висновку, про можливість її виправлення без відбування покарання. Такий висновок суду повинен ґрунтуватися на відомостях про вчинене особою кримінальне правопорушення, її посткримінальну поведінку та характеристику, спосіб життя, соціальні зв`язки, наявність чи відсутність судимості тощо. Лише проаналізувавши в сукупності всі зазначені обставини у конкретному кримінальному провадженні, суд може дійти висновку про наявність підстав для звільнення особи від відбування покарання в умовах застосування ст. ст. 75, 76 КК України.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання врахував тяжкість вчиненого злочину, який відноситься відповідно до вимог ст. 12 КК України до особливо тяжких злочинів, обставини вчинення злочину, відсутність тяжких наслідків від вчиненого, незначний розмір майна, яким заволодів обвинувачений, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, працює офіційно та за місцем роботи характеризується позитивно, навчається заочно в університеті МАУП, має міцні соціальні зв`язки, а також відсутність будь-яких претензій з боку потерпілого та думку потерпілого, який не наполягав на реальній мірі покарання, обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття у вчиненому, активне сприяння в розкритті злочину та добровільне відшкодування збитків потерпілому, та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Врахувавши вказані обставини у своїй сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку, що вони істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а тому вважав за доцільне призначити ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, тобто нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч.4 ст. 187 КК України. Колегія суддів погоджується з такими висновками суду і вважає їх достатньо мотивованими.

Крім того, враховуючи дані про особу обвинуваченого, зокрема, його молодий вік, наявність міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання та реєстрації, те, що він навчається та працює, раніше до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувався, та наявність обставин, що пом`якшують його покарання, відсутність обставин, що обтяжують його покарання, думку потерпілого, який просив врахувати молодий вік ОСОБА_8 , що в даному віці всі роблять помилки і кожен має право на другий шанс, а також принцип індивідуалізації покарання, суд першої інстанції дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_8 можливе без ізоляції від суспільства і застосував до нього приписи ст. 75 КК України, з чим колегія суддів також погоджується, і вважає, що саме таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що судом не враховано того, що обвинувачений перебував у розважальному закладі під час дії воєнного стану до уваги колегії суддів не беруться, оскільки не мають відношення до інкримінованого ОСОБА_8 злочину.

Також є необґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про те, що судом не надано належної оцінки обставинам вчинення кримінального правопорушення, зокрема тому, що злочин вчинено в період воєнного стану, що обвинувачений завдав потерпілому удари, а потім заволодів телефоном, який в подальшому продав, оскільки вказані обставини зводяться до кваліфікуючих ознак інкримінованого ОСОБА_8 злочину.

Будь-яких інших доводів, які б могли бути підставою для скасування оскаржуваного вироку чи не були враховані судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання із застосуванням положень ст. ст. 69, 75 КК України прокурором не наведено.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом першої інстанції вироку щодо ОСОБА_8 , а також про безпідставність доводів апеляційної скарги прокурора щодо м`якості призначеного покарання, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора має бути залишена без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - залишити без задоволення.

Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 30 червня 2023 року щодо ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя Суддя Суддя