Номер провадження: 11-сс/813/1591/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 15.09.2023 про арешт майна у к/п №0000984, внесеному до ЄРДР 15.02.2016 за ознаками злочинів, передбачених ч.ч. 2, 3, 4 ст. 190, ч.ч. 3, 4 ст. 358, ч.ч. 1, 2 ст. 376-1 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною ухвалою слідчого судді в межах к/п №0000984, внесеному до ЄРДР 15.02.2016 за ознаками злочинів, передбачених ч. ч. 2, 3, 4 ст. 190, ч. ч. 3, 4 ст. 358, ч. ч. 1, 2 ст. 376-1 КК України було задоволено клопотання ст. слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 та було накладено арешт із забороною відчуження, розпорядження та користування на майно, яке було виявлено та вилучено 08.09.2023 в ході проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на мобільний телефон марки «Iphone 13» чорного кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , з сім-картою НОМЕР_3 ; мобільний телефон марки «Iphone 14 Pro Max», з сім-картою НОМЕР_4 , ІМЕІ 1: НОМЕР_5 .

Обґрунтовуючи прийняте рішення про арешт майна, слідчий суддя вказувала на те, що у вказаному провадженні існує необхідність в забезпеченні його збереження, а також з метою забезпечення повного, всебічного розслідування кримінального провадження на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права та інтереси власника майна.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

Не погодившись із ухвалою слідчого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що, оскаржувана ухвала слідчого судді є необґрунтованою з таких підстав:

- 08.09.2023 було проведено обшук слідчим ОСОБА_8 .. Перед початком обшуку було пред`явлено для ознайомлення ухвалу слідчого судді, резолютивна частина якої містить перелік слідчих та структурних підрозділів, яким надано дозвіл на проведення обшуку та серед іншого зазначено «іншим слідчим, які входять до групи слідчих у кримінальному провадженні». Слідчого ОСОБА_8 у переліку слідчих, який зазначених в ухвалі слідчого судді не було. На вимогу ОСОБА_6 підтвердити повноваження ОСОБА_8 не надав ні постанову про призначення групи слідчих, ні витяг з ЄРДР. Окрім того, не підтвердили свої повноваження на участь у слідчій дії працівники УСР в Одеській обл. та УСБУ в Одеській обл., доручення слідчого, наданого в порядку ст. 40 КПК України для ознайомлення не надавалося. Аналогічна ситуація склалася із працівниками спецпідрозділу, які взагалі не зазначені в ухвалі, однак також здійснювали проникнення на територію земельної ділянки та в житло;

- під час обшуку слідчому було запропоновано надати доступ до телефонів, однак слідчий одразу повідомив про заздалегідь прийняте рішення щодо вилучення телефонів за будь-яких обставин. Відтак, слідчим було проігноровано мету проведення обшуку, яка зазначена в ухвалі слідчого судді, якою є виявлення та вилучення зокрема мобільних телефонів, які могли використовуватися при вчинення кримінальних правопорушень, а не вилучення будь-яких виявлених телефонів;

- у витязі з ЄРДР, сформованому 09.09.2023 у переліку слідчих відсутній слідчий ОСОБА_8 ; що свідчить про відсутність у нього повноважень щонайменше на момент проведення обшуку. Водночас, згідно з вимогами «Положення про ЄРДР, порядок його формування і ведення» відомості призначення слідчого, дізнавача, процесуального керівника, прийняття до провадження (при фактичному отриманні матеріалів досудового розслідування) вносяться невідкладно;

- оскаржувана ухвала належним чином не мотивована, окрім того, попри значну зайнятість слідчого судді у розгляді інших справ усі клопотання про проведення обшуків у вказаному провадженні були розподілені на одного слідчого суддю. Слідчим суддею були порушені строки розгляду клопотання слідчого, визначені ст. 172 КПК України. Окрім того, на прохання власника майна йому не був повідомлений час надходження до суду клопотання про арешт майна.

- фактично єдиною підставою для накладення арешту на майно є постанова про визнання телефонів речовими доказами, незважаючи на відсутність обґрунтування прокурором ризиків;

- всупереч ст. 100 КПК України до клопотання про арешт майна не долучено протокол огляду речових доказів, що свідчить про формальне прийняття рішення про визнання телефонів речовими доказами;

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 15.09.2022 та постановити нову ухвалу, якою відмовити слідчому у задоволенні клопотання.

Прокурор ОСОБА_9 направив на адресу апеляційного суду клопотання, в якому просив розглядати апеляційну скаргу ОСОБА_6 за його відсутності у зв`язку із зайнятістю у іншому судовому засіданні.

Апеляційним судом вживалися заходи щодо проведення судового засідання в режимі відеоконференції за клопотанням ОСОБА_6 , однак вийти на зв`язок не видалося можливим, водночас, оскільки ОСОБА_6 не заперечував проти розгляду апеляційної скарги за його відсутності, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності учасників судового розгляду.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновків про таке. Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Положення зазначеної вище норми КПК України узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Водночас, приписами ч. 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні,3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння ...; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6)наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

На переконання апеляційного суду, слідчий суддя, розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, зазначених вимог закону дотримався з огляду на наступне.

Як вбачається матеріалів, наданих апеляційному суду, СУ ГУНП в Одеській обл. за процесуального керівництва Одеської обласної прокуратури здійснюється досудове розслідування у к/п № 0000984 від 15.02.2016 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3, 4 ст. 190, ч.ч. 3, 4 ст. 358, ч.ч. 1, 2 ст. 376-1 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановлений досудовим розслідуванням час, за невстановлених обставин, перебуваючи в невстановленому місці в межах міста Одеси, невстановлені особи, зорганізувались з метою вчинення особливо тяжких злочинів, направлених на заволодіння шахрайським шляхом об`єктами нерухомого майна, або правами на такі об`єкти нерухомого майна, які у подальшому відчужували добросовісним набувачам.

Співучасниками групи отримувалася інформації від невстановлених джерел, про наявність об`єкту нерухомого майна (квартири) власники, якого померли, а також відповідні анкетні дані власників та параметри нерухомого майна.

У подальшому, членами групи підшукувались підставні особи, які не входили до складу групи, однак отримуючи певну винагороду погоджувались ввести в оману осіб уповноважених на здійснення реєстраційних дій відповідно до положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших осіб, виступивши в ролі осіб, що мають відповідні майнові права до нерухомого майна (предмету злочину). Після отримання анкетних даних підставної особи, анкетні дані власника нерухомого майна та безпосередньо параметри об`єкту нерухомого майна, невстановлена особа, яка входить до складу організованої злочинної групи, за наявним шаблоном (зразком) здійснювала виготовлення судового рішення Суворовського райсуду м. Одеси, датованого минулими роками, зокрема 2006-2010, за підписом звільнених на поточний момент суддів. Згідно тексту вказаного рішення Суворовського райсуду м. Одеси, власник нерухомого майна, нібито уклав договір купівлі-продажу нерухомого майна у простій письмовій формі з підставою особою, отримавши оплату власник не виконав свої обов`язки щодо передачі майна покупцеві (підставній особі). У зв`язку з чим, в мотивувальній частині судового рішення суддя визнає право власності на нерухоме майно за підставною особою.

Згодом, співробітниками Суворовського райсуду м. Одеси, які входять до складу злочинної групи, в порушення вимог розділу ІІІ (Оприлюднення судом інформаційних ресурсів Реєстру) Рішення Вищої ради правосуддя «Про затвердження Порядку ведення Єдиного державного реєстру судових рішень» № 1200/0/15-18 від 19.04.2018 (електронний примірник судового рішення або окремої думки судді оприлюднюється шляхом надсилання до Реєстру у день його виготовлення засобами АСДС. Реєстраційні відомості, зазначені в пункті 3 розділу II цього Порядку, надсилаються до Реєстру у складі електронного документа, який вони описують), пункту 14 Розділу ІІ (прикінцеві положення) Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 (Державній судовій адміністрації України, у шестимісячний строк з дня набрання чинності цим Законом забезпечити внесення до Єдиного державного реєстру судових рішень тих судових рішень, які не були внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень, починаючи з 01.01.2010), підроблене судове рішення оприлюднювалось у Єдиному державному реєстрі судових рішень, під виглядом справжнього рішення.

Після цього підставна особа, маючи у наявності підроблене судове рішення про визнання права власності на нерухоме майно, яке оприлюднено у Єдиному державному реєстрі судових рішень, звертається до суб`єкта державної реєстрації, який відповідно до положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» уповноважений на здійснення реєстраційних дій. У свою чергу державний реєстратор будучі введеним в оману діючи відповідно до наданих йому повноважень, здійснював реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна за підставною особою.

У подальшому, продовжуючи реалізацію злочинного умислу направленого на збагачення членів злочинної групи, вказане майно нерухоме майно тимчасово передавалося особі (ріелтору), яка входила до злочинної групи, для реалізації (продажу) нерухомого майна добросовісному набувачеві. У свою чергу ріелтор, дотримуючи методів загальної конспірації та видуманої легенди, здійснював показ та подальший продаж такого нерухомого майна.

Відповідно до клопотання, за такою схемою, члени організованої злочинної групи заволоділи рядом об`єктів нерухомого майна, до числа яких входить більше десяти об`єктів нерухомого майна, до числа яких належить квартира за адресою: АДРЕСА_2 .

З метою встановлення осіб, які причетні до вчинення вищевказаних кримінальних правопорушень та встановлення фактів заволодіння нерухомим майно, 11.05.2023 було проведено ряд санкціонованих обшуків, зокрема за місцем мешкання ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час якого було вилучено мобільний телефон останнього та мобільний телефон його дружини ОСОБА_11 .

Під час огляду вказаних мобільних телефонів було встановлено наявність листування у різних Інтернет месенджерами, з різного роду особами, в тому числі на тему заволодіння нерухомим майном, виготовлення судових документів, а також надання ОСОБА_10 інформації про особу з ІІПС «АРМОР», Державного реєстру актів цивільного стану громадян. До числа таких осіб входив ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Зважаючи на той факт, що ОСОБА_10 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190 КК України, у органу досудового розслідування є підстави вважати, що ОСОБА_6 так само має відношення до вчинення вказаних кримінальних правопорушень.

За таких обставин 08.09.2023 за місцем мешкання ОСОБА_6 , було проведено обшук, в ході якого було виявлено та вилучено зазначені вище мобільні телефони.

Як вбачається із клопотання слідчого, метою накладення арешту є збереження речових доказів та запобігання можливості приховування, пошкодження, знищення чи відчуження майна.

Згодом, постановою слідчого ОСОБА_12 від 08.09.2023 вилучені в ході проведення обшуку мобільні телефони були визнані речовими доказами (а.п. 75).

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

На підставі аналізу змісту повідомлень, які містяться в матеріалах, наданих апеляційному суду, колегія суддів приходить до висновку про те, що інформація, які міститься у мобільних телефонах може містити у собі інформацію щодо вчинення злочинів в рамках вказаного провадження, зокрема, щодо незаконного заволодіння об`єктами нерухомого майна, що має істотне значення для доказування в рамках зазначеного провадження.

Що стосується посилання апелянта відносно того, що попри значну зайнятість слідчого судді у розгляді інших справ, усі клопотання про проведення обшуків у вказаному провадженні були розподілені на одного слідчого суддю, апеляційний суд зауважує, що відповідно до п. 3.15 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Київському райсуді м. Одеси клопотання та скарги по одному кримінальному провадженню передаються раніше визначеному слідчому судді, якщо інший порядок не визначений зборами суддів.

Апеляційний суд приймає до уваги посилання ОСОБА_6 про те, що слідчим суддею було розглянуто клопотання із порушенням строків, передбачених ст. 172 КПК України, однак враховуючи існуючі складні умови здійснення правосуддя під час дії воєнного стану на території України, та з огляду на недостатню штатну укомплектованість судів, апеляційний суд не вважає таке порушення істотним, більш того, клопотання про арешт майна було розглянуто на 3 день після його надходження до суду.

Та обставина, що ОСОБА_6 було запропоновано надати доступ до телефонів не свідчить про відсутність необхідності їх вилучення, з огляду на те, що вони можуть містити відомості щодо обставин вчинення злочинів у рамках вказаного провадження та з огляду на необхідність проведення слідчих дій.

Перевіряючи доводи апелянта відносно того, що у витязі з ЄРДР, сформованому 09.09.2023 у переліку слідчих відсутній слідчий ОСОБА_8 , що свідчить про відсутність у нього повноважень щонайменше на момент проведення обшуку, колегія суддів зауважу, що відповідно до постанови про зміну групи слідчих від 14.09.2023 слідчий ОСОБА_8 входить до групи слідчий у к/п №0000984.

Водночас, не долучення до клопотання протоколу огляду речових доказів на переконання колегії суддів не свідчить про його необґрунтованість з огляду на зазначенні вище обставини.

Колегія суддів також наголошує, що слідчий суддя на цій стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК України, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про те, що на дному етапі досудового розслідування застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт мана є обґрунтованим, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін.

Апеляційний суд також враховує, що обраний слідчим суддею захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, обумовлений метою проведення досудового розслідування, а його межі у часі окреслені строками, які регламентуються нормами ст. 219 КПК України.

Приписами п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Отже, апеляційний суд вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги власника майна та скасування законної та обґрунтованої ухвали слідчого судді відсутні.

Керуючись ст.ст. 24, 170-173, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 15.09.2023 про арешт майна, яке було виявлено та вилучено 08.09.2023 в ході проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на мобільний телефон марки «Iphone 13» чорного кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , з сім-картою НОМЕР_3 ; мобільний телефон марки «Iphone 14 Pro Max», з сім-картою НОМЕР_4 , ІМЕІ 1: НОМЕР_5 у к/п № НОМЕР_6 , внесеному до ЄРДР 15.02.2016 за ознаками злочинів, передбачених ч.ч. 2, 3, 4 ст. 190, ч.ч. 3, 4 ст. 358, ч.ч. 1, 2 ст. 376-1 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4