Провадження № 11-кп/824/4550/2023 Доповідач у ІІ інстанції ОСОБА_1
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду

кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретар ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 21 липня 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 ,-

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 21 липня 2023 року продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_5 , строком на 60 днів, тобто до 18 вересня 2023 року. Визначено ОСОБА_5 розмір застави у вигляді 260 (двісті шістдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 697 840 (шістсот дев`яносто сім тисяч вісімсот сорок) гривень 00 копійок, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на розрахунковий рахунок для внесення застави.

У разі внесення застави покладено на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки:

- Не відлучатися з місця проживання чи перебування без дозволу суду;

- Повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- Здати на зберігання до суду свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Визначено строк дії покладених на обвинуваченого ОСОБА_5 ухвалою суду обов`язків - 60 днів з моменту внесення обвинуваченою (заставодавцями) застави у розмірі, визначеному судом.

Таке рішення, суд мотивував тим, що беручи до уваги відомості, які характеризують ОСОБА_5 , а саме те, що він є раніше не судимою особою, однак на даний час обвинувачується у вчиненні закінченого замаху на особливо тяжкий корисливий злочин, що полягає в умисному заволодінні чужим майном (шахрайство), вчинене в особливо великих розмірах, що свідчить про істотну суспільну небезпечність таких дій.

Також судом було враховано відсутність у обвинуваченого стійких соціальних зв`язків, тож останній, за умови перебування неізольованим від суспільства в межах запобіжного заходу, може переховуватись від суду.

Крім того, суд врахував обізнаність обвинуваченого про свідків у кримінальному провадженні, які, враховуючи стадію судового розгляду, мають надати свої показання в суді, тому суд дійшов висновку, що обвинувачений може незаконно впливати на них з метою уникнення кримінальної відповідальності.

При цьому, зважаючи, що ОСОБА_5 офіційно не працевлаштований, тобто не має стабільного джерела прибутку, на переконання суду, обвинувачений ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення, зокрема аналогічне.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції вважав за необхідне строк тримання під вартою ОСОБА_5 продовжити до 18 вересня 2023 року включно, при цьому у відповідності до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, ОСОБА_5 визначено розмір застави, достатньої для забезпечення виконання ним покладених на нього обов`язків, у розмірі 260 (двісті шістдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 697 840 (шістсот дев`яносто сім тисяч вісімсот сорок) гривень 00 копійок, та, відповідно до ст. 194 КПК України, покласти на нього окремі обов`язки, визначені частиною 5 вказаної статті.

Що ж стосується клопотання сторони захисту щодо зміни запобіжного заходу на будь-який інший, не пов`язаний з триманням під вартою, або зменшення розміру застави, то суд, з урахуванням викладених обставин, критично поставився до доводів сторони захисту, оскільки інший запобіжний захід, як і менший розмір застави, не буде достатнім для стримування ризиків непроцесуальної поведінки обвинуваченого.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 21 липня 2023 року в частині продовження обвинуваченому - ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та ухвалити нову ухвалу обравши більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, або визначити заставу в значно меншому розмірі.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що сама по собі тяжкість злочину не є безумовною підставою для обрання найсуворішого запобіжного заходу, а для його продовження необхідні реальні докази існування вказаного ризику.

Крім того, захисник звертає увагу, що до обвинуваченого цілком можливим було б застосувати особисте зобов`язання, не порушуючи норми КПК України.

Обрання тримання під вартою із заставою з розміром передбаченим щодо особи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину - 260 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно до пункту 5 статті 182 КПК України є занадто суворим запобіжним заходом, розходиться з практикою ЄСПЛ та судовою практикою України та є непомірно великою сумою для обвинуваченого.

Також судом не взято до уваги, те що матеріальна шкода відсутня, обвинувачений раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався, одружений, має на своєму утриманні сина 2002 року народження - інваліда з дитинства 3-ї групи та неповнолітню доньку 2008 року народження, а також батьків пенсіонерів, злочин не пов`язаний проти життя та здоров`я.

Крім цього жодний ризик передбачений статтею 177 КПК України прокурором не доведений. Обвинуваченому ОСОБА_5 не має сенсу переховуватись від органів слідства.

Слід також зазначити, що обвинувачений розуміє, що при переховуванні він сам собі нашкодить, що може в подальшому призвести до отримання санкції у вигляді позбавлення волі.

Відтак, на думку захисника ОСОБА_6 ухвала Шевченківського районного суду від 21 липня 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є такою, що не відповідає повноті судового розгляду, висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення.

Перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.4 ст.4221 КПК України, розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Так, правовими приписами ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується та особисті обставини його життя, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. ч. 6 та 7 ст. 176 цього Кодексу.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою, повно та об`єктивно досліджено всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу.

Враховуючи, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні закінченого замаху на особливо тяжкий корисливий злочин, що полягає в умисному заволодінні чужим майном (шахрайство), вчинене в особливо великих розмірах, що свідчить про істотну суспільну небезпечність таких дій, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, немає постійного місця роботи та відповідно джерела доходу, міцних соціальних зв`язків, що в своїй сукупності вказують на те, що обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може вчинити інше кримінальне правопорушення та переховуватись від суду, а також незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Стосовно аргументів захисника про недоведеність прокурором ризиків, передбачених 1 ст. 177 КПК України, а саме того, що обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, зможе переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, колегія суддів зауважує, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

У той же час, в поданій апеляційній скарзі захисником обвинуваченого - адвокатом ОСОБА_6 не наведено доводів та арґументів, які б доводили те, що на даній стадії кримінального провадження ризики здійснення обвинуваченим дій, передбачених у п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та на які посилається прокурор в клопотанні про продовження застосування запобіжного заходу, не зменшились настільки, що вже не могли би виправдовувати подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що тримання особи під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (рішення у справі «Харченко проти України»).

Враховуючи фактичні обставини кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому ОСОБА_5 , колегії суддів вважає, що в цьому кримінальному провадженні наявний реальний суспільний інтерес, який у даному конкретному випадку превалює над принципом поваги до свободи особистості, що в свою чергу свідчить про виправданість продовження строку тримання під вартою.

Посилання захисника на непомірність розміру застави, визначеної ОСОБА_5 судом першої інстанції, є безпідставним, оскільки при визначенні розміру застави зазначені у цій частині обставини були враховані судом, зокрема, обставини кримінального правопорушення, особу обвинуваченого.

Також, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції, врахував обставини та тяжкість кримінального правопорушення, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_5 , та дійшов до обґрунтованого висновку щодо необхідності визначити обвинуваченому заставу в розмірі 697 840 (шістсот дев`яносто сім тисяч вісімсот) грн. 00 коп., що дорівнює 260 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання покладених на нього обов`язків.

Посилання захисника на те, що судом не взято до уваги те, що матеріальна шкода відсутня, обвинувачений раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався, одружений, має на своєму утриманні сина 2002 року народження - інваліда з дитинства 3-ї групи та неповнолітню доньку 2008 року народження, а також батьків пенсіонерів, а злочин не пов`язаний проти життя та здоров`я, а також те, що обвинувачений є фізичною-особою підприємцем та не має постійного фіксованого заробітку тому застава у зазначених судом межах є завідомо непомірною для нього не можуть бути взятими до уваги, оскільки наведені обставини щодо характеристики особи та сімейного стану були враховані судом при продовженні дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а що стосується майнового стану, то закон, зокрема, ст. 184 КПК України, не зобов`язує прокурора надавати суду докази щодо майнового стану обвинуваченого при подачі клопотання про застосування запобіжних заходів та продовження запобіжних заходів.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 є необґрунтованими та такими, що не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги, а тому оскаржувану ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 21 липня 2023 року слід залишити без змін.

Керуючись ст. 376, 176-178, 183, 194, 404, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 21 липня 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ____________________ __________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3