Справа № 548/1665/20
Провадження №1-кп/548/21/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(повний текст)

27 грудня 2023 року м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області в складі :

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Хорол кримінальне провадження № 0000112 по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Псков РФ, українця, громадянина України, зареєстрованого АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , мешканця: АДРЕСА_2 , одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, працюючого водієм ТОВ " Залізний Пегас", раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України

за участю сторін кримінального провадження:

сторони обвинувачення - прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого- ОСОБА_5

сторони захисту - адвоката ОСОБА_7

потерпілої сторони - ОСОБА_8 , ОСОБА_9

представника потерпілої сторони - адвоката ОСОБА_10

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним:

11.03.2019, близько 18 години 30 хвилин, у Хорольському районі Полтавської області, на автошляху «Київ-Харків» зі сторони м. Києва в напрямку м. Полтава рухався автомобіль марки «Renault Master», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на 257 км + 685 м вказаного автошляху проявив неуважність, та на ділянці, де проводилися дорожні роботи згідно встановленого дорожнього знаку 1.37 «Дорожні роботи», не виконав вимоги дорожнього знаку 5.24.1 Розділ 33 «Зміна напрямку руху на дорозі з розділювальною смугою», у результаті чого виїхав за межі смуги для руху автомобілів, перетнувши широку суцільну лінію дорожньої розмітки, якою було позначено правий край смуги його руху, та продовжив рух на закритій для цього ділянці автошляху, де скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно висновку судово-медичного експерта №25-А від 19.07.2019, ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді: забійна рана голови та обличчя; синці та садна обличчя та обох кистей; плямисті субарахноїдальні крововиливи по всій поверхні обох півкуль головного мозку та мозочку; дрібнокрапкові крововиливи в речовину головного мозку та стовбур його; крововиливи в навколоаортальну клітковину та на поверхні серця по типу «забоїв»; крововиливи в м`які тканини голови; множинні скалкові переломи основи та склепіння черепа; перелом верхньої щелепи по типу ФОР-2; перелом нижньої щелепи; множинні переломи кісток носу та лицьових кісток; множинні переломи ребер справа по декільком анатомічним лініям; повний вивих правого плечового суглобу з пошкодженням зв`язок, - які в своїй сукупності, відносно до живої людини, кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, які небезпечні для життя в момент їх отримання та які, безпосередньо, викликали смерть.

Смерть ОСОБА_11 наступила від крововиливів у мозок та під його оболонки внаслідок множинних переломів кісток черепа та лицьових кісток, які із явились результатом тупої травми голови та обличчя.

Згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 422 від 26.08.2020 у діях водія автомобіля «Renault Master» ОСОБА_5 вбачаються невідповідності з вимогами п. 12.3., п. 5.24.1 розділу 33 та п.1.2 розділу 34 Правил дорожнього руху України, згідно з якими:

12.3 У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

Розділ 33 п.5.24.1 і 5.24.2 «Зміна напрямку руху на дорозі з роздівальною смугою». Показує напрямок об`їзду закритої для руху ділянки проїзної частини на дорозі з розділювальною смугою або напрямок руху для повернення на проїзну частину праворуч. Оранжевий колір мають лінії тимчасової розмітки;

Розділ 34 п.1.2 (широка суцільна лінія) - позначає край проїзної частини на автомагістралях або межі смуги для руху маршрутних транспортних засобів. У місцях де на смугу маршрутних транспортних засобів дозволено заїзд іншим транспортним засобам, ця лінія може бути переривчастою.

Невідповідності з вимогами п. 12.3., п.5.24.1 розділі 33 та п.1.2 розділу 34 Правил дорожнього руху України з технічної точки зору знаходяться в тому зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Водій автомобіля «Renault Master», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_5 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_12 шляхом застосування своєчасних заходів гальмування з зупинкою до місця знаходження пішохода на проїзній частині за межами лінії тимчасової дорожньої розмітки, а відтак і смуги руху автомобіля «Renault Master», визначеною дорожньою розміткою.

Таким чином, своїми діями, які виразилися у порушенні ОСОБА_5 правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого ОСОБА_11 , тобто ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

Позиція обвинуваченого ОСОБА_5 .

Обвинувачений в судовому засіданні свою вину не визнав і пояснив суду, що не скоїв злочин при обставинах, який вказаний в обвинувальному висновку, вважає себе невинуватим, а винуватим потерпілого, дав показання про те, що 11.03.2019 близько 18 год .30 хвилин він рухався по автошляху «Київ-Харків» зі сторони м.Києва в напрямку м. Полтава, керуючи автомобілем Renault Master д.н.з. НОМЕР_3 . та в районі 257км +685м, проявивши неуважність на ділянці, де проводились дорожні роботи, виїхав за межі смуги для руху автомобілів, перетнувши широку суцільну лінію дорожньої розмітки, якою було позначено правий край смуги його руху, та продовжив рух на закритій для цього ділянці автошляху, де скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який загинув на місці. Вважає, що вина в ДТП, на самому потерпілому.

Позиція потерпілих.

Потерпілі наполягали на суворій мірі покарання обвинувченому ОСОБА_5 .

Покази свідків.

Так, свідок ОСОБА_13 , приведена судом до присяги, в судовому засіданні пояснила, що 11.03.2019 року близько 13.00 год. вона разом зі своїм чоловіком ОСОБА_5 на вище вказаному автомобілі виїхали з м. Житомира в напрямку м. Харків по своїх особистих питаннях. В автомобілі вона перебувала в якості пасажира та сиділа на передньому сидінні праворуч від водія, під час керування транспортного засобу його не відволікала від керування, так як вона сама водій, тому вдвох стежили за дорогою, автомобіль вантажу не мав. Рухаючись по зазначеній автодорозі в Хорольському районі Полтавської області, вони доїхали до ділянки дороги, де здійснювались ремонтні роботи. Вона особисто спостерігаючи за дорожньою обстановкою на даній ділянці побачила наступні дорожні знаки, чи перебувала дорожня розмітка, яка роділяла смуги руху на даний час вона не пам`ятає, однак по краю проїзної частини була розмітка 1.2 ПДР України. Після виявлення вказаних нею дорожніх знаків, чоловік зїхав до лівої смуги руху та продовжив рух прямо. Під час руху автомобіля вона особисто помітила на відстані близько 40 метрів попереду на грунтовому узбіччі ліворуч проїзної частини було помічено силует якогось предмету, наблизившись на відстань 30 метрів до даного силуету вона зрозуміла, що це людина ( як в подальшому виявилось чоловічої статі ), він був одягнутий в темний одяг та голова була покрита головним убором, чим саме не пам`ятає. В подальшому, чоловік розпочав перетинати проїзну частину з ліво на право в швидкому темпі руху та подолавши відстань один метр по узбіччу та близько одного метру по проїзній частині, де чоловік керуючи автомобілем не встиг зреагувати та відбувся наїзд на даного пішохода. Чоловік зупинив відразу автомобіль в цій же смузі руху ( ліва) за потерпілим і він повідомив, щоб вона телефонувала до швидкої та поліції, що вона й зробила, а він вийшов до потерпілого надавати допомогу, через декілька хвилин чоловік повернувся до салону автомобіля і повідомив, що людина мертва та від місця первинної зупинки відїхав автомобілем вперед до правого узбіччя від місця наїзду на пішохода, де вони зупинились та знову вони пішли до потерпілого. Перебуваючи поряд тіла людини до них підійшов невідомий чоловік, який почав розпитувати та він шукав свого знайомого. Даний чоловік оглянувши загиблого, повідомив, що саме його знайомий, а також розповів, що декілька хвилин тому, загиблий керуючи транспортним засобом марки «Хюндай», рухаючись по ділянці дороги, де були встановлені знаки по ремонту дороги, збив дорожній внаслідок чого автомобілем він відїхав та повернувся сам відшукати свої реєстраційні номерні знаки, які втратив після зіткнення з дорожніми знаками.

Так, свідок ОСОБА_14 , приведений судом до присяги, в судовому засіданні пояснив, що якої загинув його товариш ОСОБА_15 . 11.03.2019 року, приблизно о 19 годині на його автомобілі «Хюндай Акцент» д.н.з. НОМЕР_4 вони разом поверталися з м.Хорола в м.Решетилівки. За кермом його автомобіля перебував ОСОБА_12 . Було темно без опадів, проїзна частина була сухою. Під час руху перед наїздом на дорожні знаки він за дорогою не слідкував. Під час руху лише почув вигук ОСОБА_15 «Що це таке», після чого він встиг поглянути вперед та побачив, як ОСОБА_16 передньою частиною автомобіля скоїв наїзд на дорожні знаки «напрямок повороту» та «об`їзд перешкоди ліворуч». До цього він на дорогу не дивився та не бачив дорожніх знаків, які були встановлені по напрямку їхнього руху. Вже потім він побачив, що там проводилися дорожні роботи та були встановлені відповідні дорожні знаки, а саме: «ремонтні роботи, обмеження максимальної швидкості 90,70,50 км/год та та зміна напрямку руху на дорозі з розділовою смугою. Як ОСОБА_16 не помітив дорожні знаки та скоїв на них наїзд він пояснити не може, хоч швидкість руху була до 70 км/год. Зустрічних автомобілів перед наїздом на знаки він не помітив. Перед наїздом на дорожні знаки ОСОБА_16 встиг викрутити кермо в ліво, тому після наїзду на знаки він поїхав по-діагоналі ліворуч та зупинив автомобіль на смузі зустрічного руху правою частиною на розділовій смузі в тому місці, куди вказував напрямок повороту. Зупинившись він особисто увімкнув аварійну світлову сигналізацію на своєму автомобілі, так як знав де вона вмикається, разом з якою залишилися увімкнені габаритні ліхтарі. Вони разом вийшли з автомобіля, оглянули передню частину автомобіля та зрозумівши, що в результаті наїзду на дорожні знаки вони втратили передній номерний знак автомобіля, разом пішли шукати його в місці наїзду на дорожні знаки. Автомобіль залишився стояти з увімкненою аварійкою та габаритами. Підійшовши до місця наїзду на дорожні знаки, вони походили по дорозі, яка була закрита для руху, де лежали дерев`яні опори дорожніх знаків, які вони збили та за цей час повз них проїхало кілька автомобілів як в одному так і в іншому напрямку. Всі автомобілі повернули по напрямку зміни руху, на який вказував дорожній знак. Не дійшовши до свого автомобіля, він почув позаду себе якийсь шум, обернувшись, побачив білий автомобіль, який рухався по закритій частині проїзної частини і зупинявся не доїхавши до місця, де стояв його автомобіль. Він продовжив рух до свого автомобіля, розвернувшись через смугу зустрічного руху, під`їхав до місця наїзду на дорожні знаки, де зупинився. В цей час до нього підійшов чоловік, як потім виявилося, водій автомобіля, який скоїв наїзд на ОСОБА_15 . Спочатку він запитав : де дівся той чоловік який десь тут бігав». Вони почали шукати та знайшли недалеко від місця де він зупинив свій автомобіль ОСОБА_17 . Коли підійшли до нього, то побачи кров на асфальті та розбите обличчя ОСОБА_11 , який був без ознак життя. Після цього він під`їхав на декілька метрів вперед та ліворуч, зупинивши автомобіль перед тілом Чаплян, щоб на нього більше ніхто не наїхав. На своєму автомобілі увімкнув аварійну сигналізацію та позаду автомобіля виставив знак аварійної зупинки.

В судовому засіданні експерт ОСОБА_18 , підтвердив наданий ним висновок судово-автотехнічної експертизи № 207 від 30.03.2020 року та вказав, що висновок наданий за вихідними даними, які отримані від правоохоронних органів.

В судовому засіданні експерт ОСОБА_19 , підтвердив наданий ним висновок судово-автотехнічної експертизи № 422 від 26.08.2020року та вказав, що висновок наданий за вихідними даними, які отримані від правоохоронних органів.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованого йому злочину, крім показів потерпілих та свідків його вина підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами:

- витягом з ЄРДР № 0000112 від 12.03.2019 року, внесеного за повідомленням підприємств, установ, організацій та посадових осіб від 11.03.2019, 11.03.2019, близько 18 години 30 хвилин, ОСОБА_5 керуючи власним транспортним засобом автомобілем марки «Renault Master», д.н.з. НОМЕР_2 , рухався по автошляху «Київ-Харків-Довжанський » в Хорольському районі в напрямку до м. Полтава . Проїжджаючи 257км +685м ОСОБА_5 допустив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , котрий знаходився на проїздній частині. Внаслідок ДТП ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці пригоди. Відомості внесені із правовою кваліфікацією за ч.2 ст.286 КК України (т.2, а.с.200);

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 11.03.2019 з додатками, складеним у присутності обвинуваченого, яким, зокрема, зафіксовано наявність попереджувальних дорожніх знаків та відповідної дорожньої розмітки про зміну напрямку руху до місця зіткнення, наявність пошкоджень на передньому правому крилі автомобіля марки Renault Master та відсутність гальмівного шляху (т.2, а.с. 211-244);

- протоколом огляду трупа ОСОБА_11 від 11.03.2019 на місці події(т.2, а.с. 245-246);

- лікарським свідоцтвом про смерть ОСОБА_11 №25 від 12.03.2019, де зазначена причина смерті - крововиливи в мозок і під його оболонки, множинні переломи кісток черепа та лицьових кісток, пішохід травмований при зіткненні з автомобілем (т.2, а.с. 247);

- актом судово-медичного дослідження трупа ОСОБА_11 від 05.04.2019;

- висновком експерта за результатами судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_11 №25-А від 14.07.2019;

- протоколом огляду одягу потерпілого ОСОБА_11 та фототаблицею до нього від 08.04.2019 ( т.3, а.с. 30-40);

- висновком експерта від 21.05.2019 №260 за результатами проведення судової авто технічної експертизи автомобіля марки Renault Master, д.н.з. НОМЕР_3 , згідно якого технічних несправностей рульового керування та ходової частини автомобіля не виявлено (т. 3, а.с. 68-76);

-висновком експерта №160 МК від 02.10.2019 за результатами проведення судово-медико-криміналістичної експертизи речових доказів : взуття та одягу потерпілого ОСОБА_11 , згідно якого виявлені сліди зчосів на верхньому одязі та взуття потерпілого, їх локалізація та механізм утворення (т. 3, а.с. 77-80);

- висновком комплексної судово-медичної та транспортно- трасологічної експертизи за фактом смерті ОСОБА_11 №101/430 від 13.09.2019 (т. 3, а.с.87-93);

- висновком комплексної транспортно-трасологічної, судово-медичної та автотехнічної експертизи №5/2013/2014 від 27.02.2020р., згідно якого було встановлено, що первинний контакт з автомобілем відбувся передньою поверхнею тулуба в нижній частині зліва з передньою лівою блок-фарою та передньою частиною лівого переднього крила автомобіля Renault Master; визначено послідовну контактну слідоутворюючу взаємодію пішохода ОСОБА_11 і автомобіля Renault Master та неузгодженість показів водія ОСОБА_5 в частині розташування пішохода ОСОБА_11 відносно автомобіля в момент первинного контактування з об`єктивними судово-медичними та транспортно-трасологічними даними (т. 3, а.с. 96-133);

- протоколом проведення слідчого експерименту із ОСОБА_5 від 11.06.2019 із додатками ( т. 3, а.с. 44-47);

- протоколом проведення слідчого експерименту із ОСОБА_5 від 15.07.2019 із додатками (т. 3, а.с. 48-52);

- протоколом проведення слідчого експерименту із ОСОБА_14 від 13.03.2020 із додатками (т. 3, а.с. 53-58);

- висновком експерта за результатами проведення судової авто технічної експертизи №207 від 30.03.2020 (т. 3, а.с. 138-142);

- висновком експерта за результатами проведення судової авто технічної експертизи №422 від 26.08.2020, згідно якого водій автомобіля Renault Master д.н.з. НОМЕР_3 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_11 шляхом застосування своєчасних заходів гальмування з зупинкою до місця знаходження пішохода по проїзній частині за межами лінії тимчасової дорожньої розмітки; дії водія ОСОБА_5 не відповідали вимогам п.12.3, п.5.24.1 розділу 33 та п.1.2 розділу 34 Правил дорожнього руху України і з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку із ДТП (т. 3, а.с. 147-156);

- постановами слідчого від 12.03.2019 про визнання речовими доказами автомобіля Renault Master д.н.з. НОМЕР_3 , одягу та взуття ОСОБА_11 .

Оцінка суду.

Суд критично оцінює посилання сторони захисту та обвинуваченого щодо винуватості самого потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді внаслідок порушення останнім ПДР України, а саме невиконанні вимог розділу 4 Обовязки та права пішоходів ПДР України та здійснення раптового виходу на проїздну частину дороги, що спростовується дослідженими в ході судового розгляду доказами.

Також, суд критично оцінює висновок експерта №2569/20-25 від 23.09.2020 року, провекдений стороною захисту Житомерським віфдділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз в частині винуватості потерпілого ОСОБА_11 в ДТП, враховуючи матеріали даної експертизи та показань експертів ОСОБА_19 та ОСОБА_18 допитаних в судовому засіданні, які надали суду висновкии щодо всіх питань, які ставились перед експертом. Так експерт ОСОБА_20 , на місце ДТП не виїжав, використовував матеріали, які були надані стороною захисту. Крім того даний висновок, щодо винуватості потерпілого, взагалі не узгоджується з іншими матеріалами справи, показами свідків допитаних під час судового розгляду. Також вищевказаний висновок не відповідає з`ясованим обставинам, був складений без урахування більш широкого обсягу вихідних даних. Експерт взяв за основу лише покази обвинуваченого на замовлення якого фактично здійснював висновок, покази свідків залишилися поза увагою.

Згідно з ч.10 ст.101 КПК висновок експерта не є обов`язковим для особи або органу, яка здійснює провадження, але незгода з висновком експерта повинна бути вмотивована у відповідних постанові, ухвалі, вироку.

Стаття 102 КПК встановлює вимоги до змісту висновку експерта, відповідно до якого у висновку має також бути зазначено опис отриманих експертом матеріалів та які матеріали були використані експертом.

Так, у висновку експерта зазначено, що йому разом із заявою були надані лише копії матеріалів кримінального провадження на підставі яких експерт прийшов до висновку щодо винуватості потерпілого в в ДТП та варіантів механізму ДТП.

Усі ці обставини ставлять під сумнів об`єктивність висновку №2569/20-25 від 23.09.2020 року при проведенні цієї експертизи не були використані інформаційні джерела за кримінальним провадженням, і як наслідок висновки даної експертизи невмотивовані, а тому за таких обставин суд не може прийняти до уваги як допустимий доказ даний висновок.

Суд ретельно дослідивши докази та оцінивши їх з точки зору належності, достовірності, допустимості, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності і взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, дійшов висновку про доведеність поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_21 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого

Суд бере до уваги показання експертів ОСОБА_19 та ОСОБА_18 надані в судовому засіданні, які в повній мірі надають відповіді на всі питання сторони захисту. Дані відповіді експертів є вичерпними, обґрунтованими, категоричними, чіткими та зрозумілими, які не потребують додаткового тлумачення та не містять в собі будь яких протиріч чи суперечностей, які необхідно усувати призначенням додаткової чи повторної експертизи та повністю підтверджують висновки проведені стороною обвинувачення

Тобто, висновки експертів ОСОБА_19 та ОСОБА_18 базуються на обставинах дорожньо-транспортоної пригоди, тому подальше дослідження базувалося саме на ньому, тобто на джерелі інформаці, що об`єктивно відображає обставини пригоди.

Мотиви призначення покарання.

Аналіз норми ст. 286 КК України свідчить, що цей злочин належить до злочинів з так званим матеріальним складом. А тому ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння, є не будь-які порушення правил безпеки дорожнього руху, а лише ті, які створюють реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків, передбачених у частинах 1, 2 або 3 цієї статті, і, отже, перебувають з ними у причинному зв`язку.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, та встановлених в судовому засіданні обставин, суд визнає доведеним, що дорожньо-транспортна подія сталася внаслідок дій обвинуваченого ОСОБА_5 який не переконався в безпечності своїх дій, а також, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим особам, наслідком чого стала загибель людини, що істотно збільшує суспільну небезпечність вчиненого ОСОБА_5 діяння.

Тому покарання у виді позбавлення волі, з реальним його відбуттям, яке з врахуванням обставин вчиненого злочину, за якого було позбавлено життя людини, не можна вважати надто суворим і несправедливим, а тому суд не приймає до уваги доводи захисника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_7 про визнання невинуватим ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та виправдати .

Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , яке виразилося у порушенні ОСОБА_5 правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого ОСОБА_11 . Зазначене діяння містить склад кримінального правопорушення - злочину, передбачений ст. 286 ч. 2 КК України. Обвинувачений ОСОБА_5 винен у вчиненні цього кримінального правопорушення і підлягає покаранню за його вчинення.

При цьому, призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_5 по даному кримінальному провадженні є досить складним та важливим питанням, яке потребує звернення до теоретичних основ поняття покарання, цілей та особливостей його призначення.

Кримінальне законодавство у ч. 2 ст. 50 Кримінального кодексу України (далі - КК) визначає такі цілі покарання: 1) кара; 2) виправлення засуджених; 3) запобігання вчиненню нових злочинів засудженими; 4) запобігання вчиненню нових злочинів іншими особами. Згідно з ч. 3 ст. 50 КК покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

При призначенні покарання обвинуваченому у даній справі, виходячи із позиції потерпілих, особливу увагу слід звернути на таку мету покарання, як кара.

Кара являє собою засіб, необхідний для здійснення цілей покарання. Для досягнення цілей виправлення засудженого, спеціального і загального попередження злочинів покаранню притаманні каральні засоби, тобто воно заподіює караному певні позбавлення і страждання. Також покарання призначається і з метою задоволення почуття справедливості, властивого людям, почуття обурення, викликаного вчиненням злочину, що реалізується у відповідній мірі відплати за вчинене, при цьому відплата відповідає у багатьох випадках почуттям потерпілого, а іноді певних кіл суспільства.

Разом з тим, призначення покарання найбільшою мірою лише з метою кари, тобто відплати, помсти за минуле, виходить за межі поставлених перед КК завдань, оскільки останні спрямовують кримінальну політику держави лише в майбутнє - забезпечити охорону найбільш суттєвих для суспільства об`єктів від злочинних посягань і попередити вчинення злочинів. Рівень же кримінально-правової охорони певних об`єктів, суворість санкцій, які передбачено за посягання на них, певною мірою залежить від рівня їх цінності у суспільстві. Але це ні в якому разі не означає, що суворість кримінального покарання визначається суворістю помсти або відплати з боку держави особі, яка заподіяла суспільно небезпечні наслідки.

Виправлення засудженого - це такі зміни його особи, які роблять його безпечним для суспільства, характеризують його схильність до правомірної поведінки, поваги до правил і традицій людського співжиття.

Запобігання вчиненню злочинів іншими особами - це так зване загальне запобігання злочинів. Застосовуючи покарання до засудженого, суд таким чином констатує, що відповідні діяння є суспільне небезпечними і всі особи зобов`язані уникати їх вчинення. Сама можливість караності таких діянь виступає засобом стримування осіб, схильних до кримінально-протиправної поведінки.

Також, ч. 1 Постанови N 7 від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання" із змінами Пленум Верховного Суду України звернув увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України.

Вказані роз`яснення узгоджуються і з положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.97 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У справі «Бакланов проти росії» (рішення від 9.06.2005) та у справі «Фрізен проти росії» (рішення від 24.03.2005) ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принцип «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти росії» (п.38 рішення від 16.10.2008) Суд вказав: «Для того щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Тобто, суд має призначати покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів (ч. 2 ст. 50 КК України).

Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів (ч. 2 ст. 65 КК України).

В ч. 2 Постанови N 7 від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання" із змінами Пленум Верховного Суду України звернув увагу судів на те, що висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

В ч. ч. 3 та 4 Постанови N 7 від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання" із змінами Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Виходячи із вищевикладених доводів, суд прийшов до наступних висновків.

Виходячи із вищевикладених доводів, суд прийшов до наступних висновків.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання суд, відповідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно із ст. 12 КК України є тяжким злочином; відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд враховує і особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який є особою молодого віку, вчинив кримінальне правопорушення вперше, його виключно позитивні характеристики, зокрема за місцем проживання. А також враховує його емоційну реакцію на подію і наслідки, оскільки усвідомлення ОСОБА_5 таких є і для нього моральним тягарем на решту життя.

Всі ці обставини дають суду прийти до висновку, що ОСОБА_5 слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, з позбавленням права керувати транспортними засобами.

На переконання суду, призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі буде справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Таким чином, розуміння суті покарання, зокрема, як вже було зазначено вище, покарання не може переслідувати лише мету кари (відплати) за вчинене, не може призначатись лише за принципом «більше потерпілих - суворіше покарання», в поєднанні із вищевказаними доводами щодо кожного з обвинувачених та необхідністю індивідуалізації покарання в кожному конкретному випадку, дає суду можливість відступити від вимоги потерпілих щодо призначення обвинуваченим максимального строку позбавлення волі, як таке, що буде несправедливе в даному випадку і надмірно суворим.

Щодо вирішення цивільних позовів.

Потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 звернулися з цивільними позовами в своїх інтересах до обвинуваченого ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди ( в порядку ст. ст. 61, 128 КПК України).

ОСОБА_5 в судовому засіданні не визнав цивільні позова.

Вирішуючи позовні вимоги суд зазначає про таке.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з приписами ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.

Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Згідно до ч.1 ст.1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" ), у випадку смерті потерпілого громадянин, відповідальні за заподіяння шкоди, зобов`язані відшкодувати витрати на поховання (в тому числі на ритуальні послуги і обряди) тій особі, яка понесла ці витрати.

Тому вимоги про стягнення витрат на поховання можуть пред`являтись як особами, що мають право на відшкодування шкоди у зв`язку зі смертю годувальника, так і сторонніми до потерпілого громадянами і організаціями, що фактично понесли ці витрати. Така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 165/325/17.

У зв`язку з наведеним, суд доходить висновку, що кримінальним правопорушенням цивільним позивачам заподіяно матеріальної шкоди, завданої внаслідок смерті чоловіка та батька , яка відповідно до норм ст. 1200 ЦК України підлягає стягненню з цивільного відповідача на користь потерпілих у повному обсязі.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до статей 3, 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я визнанні найвищою соціальною цінністю, право на життя є невід`ємним правом людини.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 зі змінами та доповненнями, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (душевних, фізичних, психологічних тощо), яких зазнав потерпілий, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При вирішенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, суд враховує ступінь та обсяг моральних переживань у зв`язку з втратою батьками дітей; тяжкість вимушених змін у житті, наявність причинного зв`язку між вчиненим кримінальним правопорушенням і моральною шкодою, яка настала; порушення сімейних зв`язків, які поновити не можливо.

Суд погоджується з тим, що потерпілим - цивільним позивачачам безумовно завдано моральну шкоду, оскільки життя потерпілих кардинально змінилося. Позивачі втратили своїх чоловіка та батька. Втрата рідних позначилася на загальному стані здоров`я, що призвело до безсоння, постійного почуття тривоги. Дії обвинуваченого привели до втрати надії на майбутнє, що викликає у позивачів постійні моральні страждання, хвилювання, та відчай. Через неправомірні дії обвинуваченого зруйновано сім`ю, оскільки, відновити той стан, в якому вони знаходилися до настання ДТП вже не є можливим.

У зв`язку з наведеним, враховуючи наявність причинного зв`язку між вчиненим кримінальним правопорушенням і моральною шкодою, яка настала, характеру та обсягу страждань керуючись положеннями ст. 23 ЦК України, враховуючи глибину страждань, понесених потерпілими, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає розумною та справедливою у даному випадку загальну суму моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню для потерпілих ОСОБА_8 , визначити у розмірі 700 000 грн., та для ОСОБА_9 визначити у розмірі 300 000 грн.,, що відповідатиме вимогам розумності та справедливості й не може вважатися сумою явно завищеною чи надмірною.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) способами захисту цивільних прав та інтересів може бути зокрема відшкодування майнової та моральної шкоди. За змістом ст.ст. 22, 23 цього ж Кодексу особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право наїх відшкодування; збитками зокрема є витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, які особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у душевних стражданнях, які особа зазнала у зв`язку із пошкодженням її майна; моральна шкода відшкодовується грішми, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно зі ст.ст. 1166, 1167 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Моральна шкода, завдана фізичній особі відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з положеннями 4.2 ст. 127 Кримінального процесуального кодексу шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст.128 КПК особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями, зокрема, підозрюваного або обвинуваченого.

Згідно вимог ст. 1190 Цивільного кодексу України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини.

Мотиви ухвалення інших рішень.

Щодо заходів забезпечення кримінального провадження, то арешт, накладений ухвалами слідчого судді від 14.03.2019 року підлягає скасуванню після набрання вироком законної сили.

Щодо вирішення питання про запобіжні заходи.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 обчислюватиз моменту виконання вироку , з часу фактичного затримання.

До вступу вироку в законну силу ОСОБА_5 обрати запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, зобов`язавши з`являтися до правоохоронних органів до суду за першою вимогою.

Згідно ч.2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів. Таким чином, згідно з вимогами ч. 2 ст. 124 КПК України, підлягають стягненню на користь держави процесуальні витрати з обвинуваченого у розмірі 11927,38 грн.

Доля речових доказів по справі, підлягає вирішенню відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст.370, 374 КПК України суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п"ять ) років, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 обчислюватиз моменту виконання вироку , з часу фактичного затримання.

До вступу вироку в законну силу ОСОБА_5 обрати запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, зобов`язавши з`являтися до правоохоронних органів до суду за першою вимогою.

Цивільний позов ОСОБА_8 до обвинуваченого ОСОБА_5 , за участю третьої особи ПРАТ СК " АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Псков РФ, українця, громадянина України, зареєстрованого АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , мешканця: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_5 матеріальну шкоду у розмірі 95072, 66 грн. та моральну шкоду в розмірі 700 000 ( сімсот тисяч ) гривень.

Цивільний позов ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_5 , за участю третьої особи ПРАТ СК " АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, задовольнити .

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Псков РФ, українця, громадянина України, зареєстрованого АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , мешканця: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_6 матеріальної шкоди у розмірі 1729, 88 грн. та 300 000 ( триста тисяч ) гривень моральної шкоди.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді 14.03.2019 року після набрання вироком законної сили скасувати.

Речові докази, а саме:

- автомобіль марки «Renault Master», д.н.з. НОМЕР_2 , який передано на відповідальне зберігання володільцю майна ОСОБА_5 , після набрання вироком суду законної сили вважати повернутим законному володільцю ;

- одяг та взуття пішохода ОСОБА_11 , які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Лубенського ВП ГУНП Полтавській області, після набрання вироком суду законної сили - повернути потерпілій ОСОБА_8 .

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Псков РФ, українця, громадянина України, зареєстрованого АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , мешканця: АДРЕСА_2 на користь держави кошти в сумі 11927,38 грн. в рахунок відшкодування витрат на залучення експертів для проведення експертиз.

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку через Хорольський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст вироку негайно після проголошення вступної та резолютивної частини згідно ч.15 ст.615 КПК України вручити обвинуваченому, прокурору.

Повний текст вироку суду складено та підписано 28.12.2023 року.

ГоловуючийОСОБА_1