Справа № 344/1095/24
Провадження № 1-кс/344/585/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2024 року місто Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , законного представника ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , педагога ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в рамках кримінального провадження № 0000587 від 04 жовтня 2023 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Старший слідчий відділу розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи, СУ ГУНП в Івано-Франківській області майор поліції ОСОБА_4 за погодженням з прокурором у кримінальному провадженні - прокурором відділу захисту інтересів дітей та протидії насильству Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_9 звернувся до суду з вказаним клопотанням, обґрунтовуючи вимоги клопотання тим, що відділом розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи, СУ ГУНП в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000587 від 04 жовтня 2023 року за підозрою неповнолітнього ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 152 Кримінального кодексу України, за фактом замаху на зґвалтування малолітньої ОСОБА_10 .

Досудовим розслідуванням встановлено, що 04 жовтня 2023 року близько 14 години 30 хвилин неповнолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходячи по дорозі між населеними пунктами Устя та Будилів Снятинської ТГ Коломийського району Івано-Франківської області, на полі намагався вчинити відносно малолітньої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним проникненням в її тіло з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої, тобто зґвалтувати, однак з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця.

04 жовтня 2023 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , учень 11 класу Устянського ліцею ім. Євгена Грицака Коломийського району Івано-Франківської області, громадянин України, раніше не судимий, затриманий у порядку статті 208 Кримінального процесуального кодексу України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 152 Кримінального кодексу України.

05 жовтня 2023 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 152 Кримінального кодексу України.

06 жовтня 2023 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області неповнолітньому підозрюваному ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 днів до 02 грудня 2023 року включно.

28 листопада 2023 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області продовжено строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженню до чотирьох місяців, тобто до 05 лютого 2024 року.

Цього ж дня Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області в межах строку досудового розслідування продовжено строк тримання під вартою неповнолітньому підозрюваному ОСОБА_5 до 26 січня 2024 року включно.

Кримінальне правопорушення у вчиненні якого підозрюється неповнолітній ОСОБА_5 , згідно зі ст. 12 Кримінального кодексу України, є особливо тяжким, що тягне за собою покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років.

Обґрунтованість підозри, пред`явленої ОСОБА_5 , повністю підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом затримання ОСОБА_5 , під час якого вилучено його речі зі слідами біологічного походження, протоколом допиту потерпілої ОСОБА_10 , протоколом проведення впізнання по фотознімках із потерпілою ОСОБА_10 , висновками молекулярно-генетичних експертиз, іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

26 січня 2024 року закінчується строк тримання під вартою ОСОБА_5 , однак завершити досудове розслідування в указаний строк неможливо, оскільки у даному кримінальному провадженні необхідно закінчити амбулаторну комплексну психолого-психіатричну експертизу, яку доручено судовим експертам Львівської філії судово-психіатричних експертиз ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків міністерства охорони здоров`я України», що за адресою: м. Львів, вул. Кульпарківська, 95.

Висновок експертів, який необхідно долучити до матеріалів кримінального провадження, має важливе значення, оскільки, відповідно до пункту 1 частини першої статті 485 Кримінального процесуального кодексу України, під час досудового розслідування та судового розгляду кримінальних правопорушень, вчинених неповнолітніми, крім обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, також з`ясовуються повні і всебічні відомості про особу неповнолітнього: його вік (число, місяць, рік народження), стан здоров`я та рівень розвитку, інші соціально-психологічні риси особи, які необхідно враховувати при індивідуалізації відповідальності чи обранні заходу виховного характеру. За наявності даних про розумову відсталість неповнолітнього, не пов`язану з психічною хворобою, повинно бути також з`ясовано, чи міг він повністю усвідомлювати значення своїх дій і в якій мірі міг керувати ними. Крім того, необхідно виконати вимоги статті 290 Кримінального процесуального кодексу України та прийняти кінцеве рішення у кримінальному провадженні згідно норм Кримінального процесуального кодексу України.

Обставини, що перешкоджали здійсненню вищезазначених процесуальних дій раніше, - це завантаженість експертних установ, які не змогли своєчасно завершити судові експертизи, значна кількість проведених першочергових невідкладних слідчих та процесуальних дій, заходів забезпечення кримінального провадження, спрямованих на отримання доказів злочинної діяльності, їх аналізу та оцінки.

Підстав для зміни чи скасування неповнолітньому підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою немає, а також не зменшилися та не відпали заявлені ризики, передбачені у пунктах 1, 3, 4, 5 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, а саме:

- пункт 1 - переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки підозрюваний є неповнолітньою особою, у зв`язку із чим безперешкодно може покинути територію України, а також підозрюваний усвідомлює, що санкція статті передбачає покарання виключно у вигляді позбавлення волі та до нього може бути застосовано такий вид покарання у разі доведення його вини;

- пункт 3 - незаконно впливати на малолітню потерпілу;

- пункт 4 - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки підозрюваний з метою уникнення від кримінальної відповідальності може не з`являтись на виклики до слідчого, прокурора чи суду і переховуватись від органу досудового розслідування та суду;

- пункт 5 - вчинити інше кримінальне правопорушення.

За таких обставин слідчий за погодженням з прокурором просить продовжити строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_5 в межах строку досудового розслідування без визначення розміру застави .

У судовому засіданні прокурор підтримала вимоги клопотання, пояснила, що під час досудового розслідування отримано докази того, що підозрюваний може вчинити дії, які містять ризики, передбачені пунктами 1, 3, 4, 5 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, просила продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному в межах строку досудового розслідування без визначення розміру застави .

Слідчий у судовому засіданні клопотання підтримала, просила клопотання задовольнити.

У судовому засіданні підозрюваний проти задоволення клопотання не заперечив.

Законний представник підозрюваного та педагог у судовому засіданні не заперечували проти задоволення клопотання.

Захисник у судовому засіданні проти задоволення клопотання не заперечував.

Вислухавши прокурора, слідчого, підозрюваного, законного представника підозрюваного, захисника, педагога, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя виходить з наступного.

Згідно пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до частини першої статті 183 Кримінального процесуального кодексу України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Положення статті 197 Кримінального процесуального кодексу України передбачають, що строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання, а також те, що строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Стаття 199 Кримінального процесуального кодексу України встановлює порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до статті 199 Кримінального процесуального кодексу України, розглядаючи клопотання про продовження строків тримання під вартою, слідчий суддя повинен з`ясувати конкретні причини тривалого тримання особи під вартою чи не допущено безпідставне тривале розслідування, інші обставини, що свідчать про невиправдано тривале тримання під вартою, чи не з`явилися причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та застосувати альтернативний запобіжний захід.

У судовому засіданні прокурором доведено наявність ризиків, які не зменшилися та які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 може вчинити дії, передбачені пунктами 1, 3, 4, 5 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України.

Так, про існування вказаних ризиків свідчать наступні обставини.

Ризик переховуватися від органів досудового розслідування та суду, встановлений пунктом 1 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

При оцінці наявності цього ризику слідчий суддя враховує те, що підозрюваний підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років позбавлення волі, підозрюваний є неповнолітнім і може виїхати за межі міста Івано-Франківська та території України чи іншим чином переховуватися з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене діяння.

Враховуючи ці обставини у сукупності із особою підозрюваного ОСОБА_5 та характером і тяжкістю злочину, у вчиненні якого він підозрюється, слідчий суддя дійшла висновку, що на теперішній час існує ризик того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Ризик незаконного впливу на малолітню потерпілу у цьому ж кримінальному провадженні, передбачений пунктом 3 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України.

Оцінюючи можливість впливу на потерпілу, слідчий суддя виходить із передбаченої Кримінальним процесуальним кодексом України процедури отримання свідчень від осіб, які є потерпілими у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини перша-друга статті 23, стаття 224 Кримінального процесуального кодексу України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 Кримінального процесуального кодексу України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина четверта статті 95 Кримінального процесуального кодексу України).

За таких обставин ризик впливу на потерпілу існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від цих осіб та дослідження їх судом.

Вказане надає підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість незаконного впливу зі сторони зацікавлених осіб на малолітню потерпілу з метою зміни чи відмови від раніше наданих свідчень.

З огляду на вищевикладене, слідчий суддя вважає, що ризик незаконного впливу на потерпілу існує, що обумовлює необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу з метою запобігання цьому ризику.

Пункт 4 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України - ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки ОСОБА_5 , з метою уникнення від кримінальної відповідальності, може не з`являтись на виклики до слідчого, прокурора чи суду та переховуватись від органу досудового розслідування та суду.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, встановлений у пункті 5 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, оскільки

ОСОБА_5 може і надалі займатися злочинною діяльністю.

Перевіряючи наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 , слідчий суддя виходить з того, що сукупність матеріалів кримінального провадження на даній стадії розслідування є достатньою для продовження застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Така позиція випливає й із практики Європейського суду з прав людини, в якій говориться про те, що «розумна підозра у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначає наявність обставин або відомостей, які б переконали неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин.

За даними матеріалів кримінального провадження ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється на цей момент досудового розслідування у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 152 Кримінального кодексу України.

Обґрунтованість підозри підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом затримання ОСОБА_5 , під час якого вилучено його речі зі слідами біологічного походження, протоколом допиту потерпілої ОСОБА_10 , протоколом проведення впізнання по фотознімках із потерпілою ОСОБА_10 , висновками молекулярно-генетичних експертиз, іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, дослідження та оцінка зібраних у справі доказів з точки зору їх належності та допустимості потребують перевірки і оцінки у кримінальному провадженні під час судового розгляду по суті.

Такий висновок цілком узгоджується і з правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та інші), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення. При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, та за якою нормою кримінального кодексу ця особа підлягає відповідальності.

Більш того, у пункті 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13 листопада 2007 року Європейський Суд з прав людини зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, слідчий суддя враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Стороною кримінального провадження з боку обвинувачення доведено наявність об`єктивних обставин, які, в свою чергу, перешкоджають завершенню досудового розслідування у даному кримінальному провадженні до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування та продовження щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У судовому засіданні встановлено, що ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 січня 2024 року продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000587 до шести місяців, тобто до 05 квітня 2024 року.

Враховуючи, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування та те, що 26 січня 2024 року закінчується строк дії застосованого щодо підозрюваного запобіжного заходу, з огляду на те, що прокурором доведено наявність ризиків, які існують та не зменшилися, слідчий суддя, вирішуючи дане клопотання, також враховує вагомість наявних доказів про підозру у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого йому злочину, характеризуючі особу підозрюваного дані, його вік, стан здоров`я та майновий стан, у взаємозв`язку з іншими вищевказаними обставинами вважає, що вони не дають достатніх підстав для застосування до підозрюваного іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою і є недостатніми для гарантування належної поведінки підозрюваного та не свідчать про відсутність вказаних ризиків з огляду на конкретні обставини справи.

При цьому застосування інших запобіжних заходів також є неможливим в силу наступних обставин.

Застосування запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, на думку слідчого судді, в даному випадку буде неефективним з огляду на те, що істотною відмінністю цього запобіжного заходу від особистого зобов`язання є те, що реалізація особистої поруки передбачає менше обмеження прав і свобод підозрюваного, ніж інші запобіжні заходи, зокрема, особисте зобов`язання, яке також, як вважає слідчий суддя, в даному конкретному випадку не спроможне забезпечити досягнення цілей у кримінальному провадженні та нівелювати наявні ризики.

Крім того, до органу досудового розслідування та суду не надходило заяв від жодних осіб про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 Кримінального процесуального кодексу України і зобов`язуються, за необхідності, доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

Застосування запобіжного заходу суто у вигляді застави, а не як альтернативного запобіжного заходу, є неможливим з огляду на те, що слідчому судді не представлено відомостей щодо наявності у підозрюваного о місця роботи або джерел його доходів, а також відсутні особи, які б могли внести кошти на спеціальний рахунок з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, тому такий запобіжний захід як застава буде завідомо непомірним для нього.

Застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту також не гарантуватиме виконання покладених на підозрюваного обов`язків, оскільки підозрюваний, усвідомлюючи про неминучість покарання за вчинення кримінального правопорушення у виді позбавлення волі, незважаючи на покладені на нього обов`язки, може покинути місце свого фактичного проживання з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує і превентивний характер такого запобіжного заходу, тяжкість злочину, соціальні зв`язки підозрюваного та характеризуючі його особу дані, стан здоров`я, те що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, зважає на те, що під час досудового слідства встановлено, а в судовому засіданні підтверджено наявність ризиків, передбачених статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, та відтак приходить до висновку, що докази та обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави слідчому судді вважати, що для запобігання ризиків, які зазначені у клопотанні та наведені у судовому засіданні, застосування більш м`якого запобіжного заходу є недостатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання згаданих ризиків і є співмірним та доцільним задля забезпечення дієвості даного кримінального провадження.

Разом із тим при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом (частина третя статті 183 Кримінального процесуального кодексу України).

При цьому, згідно пункту 1 частини четвертої статті 183 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину, вчиненого із застосуванням насильства та погрозою його застосування, тому слідчий суддя приходить до висновку, що розмір застави слід не визначати.

Підсумовуючи все вищенаведене, слідчий суддя вважає, що поза розумним сумнівом більш м`які запобіжні заходи не зможуть у повній мірі запобігти наведеним ризикам, що продовжують існувати та не зменшилися, а відтак не будуть здатними і забезпечити дієвість даного кримінального провадження, тому вважає, що клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід задовольнити і продовжити строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 21 березня 2024 року включно, але виключно в межах строку досудового розслідування, без визначення розміру застави.

На підставі вищевикладеного, відповідно до статей 29, 55, 62, 63, 129 Конституції України, керуючись статтями 176-178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 199, 202, 205, 309, 376, 395 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя-

У Х В А Л И Л А:

Клопотання задовольнити.

Продовжити підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 21 березня 2024 року включно в межах строку досудового розслідування, без визначення розміру застави.

Тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснювати у Державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)».

Строк дії ухвали до 21 березня 2024 року включно.

Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення, про прийняте рішення повідомити заінтересованих осіб.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 26 січня 2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1