Справа № 504/3976/16-к
Номер провадження 1-кп/504/55/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.2024 року смт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора Доброславської окружної прокуратури Одеської області

ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001383 від 06.08.2016 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Липецьке Котовського району Одеської області, українця за національністю, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, офіційно не працевлаштованого, інваліда 3 групи, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

встановив:

05.08.2016 біля 21.30 год., ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння напроти домоволодіння АДРЕСА_2 , де між ним та ОСОБА_5 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин відбулась сварка, яка перейшла в бійку.

В ході бійки ОСОБА_4 , навмисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_5 один удар ножем, який він мав при собі, в область грудної клітини з права, після чого з місця події зник.

З отриманими тілесними ушкодженнями потерпілий ОСОБА_5 був доставлений до КУ «Комінтернівська ЦРЛ» (наразі КНП «Доброславська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області), в якій ІНФОРМАЦІЯ_2 о 02.25 год. від отриманих тілесних ушкоджень помер.

Згідно з висновком експерта №268 від 06.09.2016 при дослідженні трупу ОСОБА_5 виявлені наступні ушкодження: проникаюче колото-різане поранення грудної клітини справа (колото-різна рана на передній поверхні грудної клітини справа) з пошкодженням правої легені, передніх міжреберних артерій та вени; садна на лівій бічній поверхні грудної клітки, в області лівого плечового суглобу по передній поверхні, на тильній поверхні основної фаланги III пальця правої кисті, на тильній поверхні основної фаланги V пальця правої кисті, в області правого колінного суглобу по передній поверхні, в області лівого колінного суглобу по передній поверхні.

Давність спричинення виявлених на трупі ушкоджень може відповідати терміну близько 4-6 годин до настання смерті ОСОБА_5 .

Колото-різане поранення грудної клітки могло виникнути від дії плоского колюче-ріжучого знаряддя, що має лезо і ширину зануреної частини клинка не більше 2,4 см та по критерію небезпеки для життя відноситься до тяжких тілесних ушкоджень.

Виявлені на трупі садна різної локалізації могли виникнути від дії тупих предметів, конструктивні особливості яких не відобразились та відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Смерть ОСОБА_5 , знаходиться у прямому причинному зв`язку з отриманим проникаючим колото-різаним пораненням грудної клітки справа (з пошкодженням правої легені, передніх міжреберних артерій та вени) і настала в результаті гострої крововтрати.

Можливість здійснення ОСОБА_5 яких-небудь самостійних цілеспрямованих дій (в обмеженому обсязі та на протязі невизначеного короткого проміжку часу) після нанесення йому виявлених ушкоджень не виключається.

При судово-токсилогічному дослідженні в крові від трупа ОСОБА_5 , виявлений етиловий спирт у концентрації 1,68%, що при житті могло відповідати середньому ступеню тяжкості алкогольного сп`яніння.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ознаками ч.2 ст.121 КК України - умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України визнав у повному обсязі, підтвердив у своїх показаннях сутність пред`явленого йому обвинувачення. Про вчинені дії він жалкує, щиро кається.

Потерпіла ОСОБА_6 до судового засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала заяву, в якій просила суд здійснювати розгляд справи у її відсутність.

Отримавши показання обвинуваченого, що повністю відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, з`ясувавши правильність розуміння всіма учасниками судового засідання змісту цих обставин та відсутності їх оспорювань, сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши правові наслідки застосування положень ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів.

Враховуючи вищевикладене, суд розглядаючи кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України - умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Відповідно до положень ст.65 КК України при призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше не притягався до кримінальної відповідальності, має зареєстроване місце проживання, за яким характеризується позитивно та в якому проживає разом з дружиною та трьома повнолітніми дітьми, не підтримує кримінальні зв`язки або зв`язки з особами з антисоціальною поведінкою, не перешкоджав досудовому слідству та не вчиняв опору під час затримання, на наркологічному та психіатричному обліках не значиться, є особою з інвалідністю ІІІ групи та погано рухається без тростини, вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до положень ст.12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину.

В свою чергу, з контексту п.22 постанови Пленуму Верховного Суду №2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» випливає, що суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Судом встановлено та враховано, що між обвинуваченим ОСОБА_4 та потерпілим ОСОБА_5 в день та час описаних подій відбулася сварка, яка переросла в бійку та під час якої обвинувачений наніс один удар ножем, чим спричинив проникаюче колото-різане поранення грудної клітини справа, з пошкодженням правої легені, передніх міжреберних артерій та вени, однак, незважаючи на відсутність перешкод для продовження нанесення ударів для заподіяння саме смерті потерпілому, обвинувачений припинив свої злочинні дії.

Обставиною, що обтяжує покарання, передбаченою ст.67 КК України є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, відповідно до ст.66 КК України є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Питання про призначення покарання при постановленні вироку, суд вирішує в залежності від доведеності винуватості особи у вчиненні злочинних дій за обставин, пред`явлених в обвинуваченні, з урахуванням вимог ст.ст.50,65 КК України.

Відповідно до ст.50 КК України рішення суду про призначення покарання має на меті не тільки кару, з-поміж інших завдань, повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи із загальних засад призначення покарання, з урахуванням обставин справи і даних про особу обвинуваченого, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі, яке буде необхідним та достатнім для його виправлення та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Згідно з вимогами ч.1 ст.69 КК України за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті Особливої частини цього кодексу.

На думку суду, встановлені обставини, що пом`якшують покарання, та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_4 та наведених вище характеризуючи даних щодо нього, відсутність скарг на його поведінку у побуті, виключно негативне суб`єктивне ставлення обвинуваченого до вчиненого кримінального правопорушення та готовність нести призначене судом покарання, беззастережне каяття та осуд своєї злочинної поведінки, свідчать про неухильність його позиції зайняти своє місце в соціумі після відбуття покарання та недопущення у подальшому проявів антисуспільної поведінки.

При вирішенні питання призначення покарання, суд дотримується практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року).

У справі «Ізмайлов проти Росії» ЄСПЛ вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При призначенні конкретній особі покарання, тобто його індивідуалізації, виявляється каральна політика держави, яка поєднує в собі реалізацію різних цілей державного реагування на випадки вчинення злочинів, так як метою покарання згідно із законом України про кримінальну відповідальність є не лише кара, а й виправлення особи, запобігання вчиненню нею та іншими особами нових злочинів, і вона не може бути досягнута виключно за рахунок суворості призначеного покарання.

Правова система держави має забезпечувати баланс між суворістю та м`якістю заходів реагування на порушення кримінально-правових заборон і покарання, яке призначається особі, має бути справедливим.

Повноваження суду, надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття судового розсуду у кримінальному судочинстві.

Зазначені дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

За таких обставин, суд вважає за можливе застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 положення ч.1 ст. 69 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.2 ст.121 КК України.

Слід зазначити, що 24.12.2015 року набрав чинності закон України №838-VIII від 26.11.2015 року «Про внесення змін до Кримінального кодексу України (щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання)».

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України (в редакції закону України №838-VIII) зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

21.06.2017 року набрав чинності закон України №2046-VIII від 18.05.2017 року, згідно якого норму ч.5 ст.72 КК України викладено в новій редакції: «Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті».

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 29.08.2018 року у справі №663/537/17 зробила правовий висновок про те, що суди, призначаючи покарання, мають враховувати, що якщо особа вчинила злочин до 20.06.2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21.06.2017 року, тобто після набрання чинності Законом №2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №838-VIII (пряма дія Закону №838-VIII), а якщо злочини вчинені особою, починаючи з 21.06.2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону №2046-VIII (пряма дія Закону №2046-VIII).

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_4 вчинив злочин 05.08.2016 року, був затриманий 06.08.2016 року і стосовно нього 08.08.2016 року обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, тобто на момент вчинення інкримінованого злочину діяли положення Закону України №838-VIII.

Таким чином, враховуючи положення кримінального закону, висновки Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018 року у справі №663/537/17, суд вважає, що до строку попереднього ув`язнення ОСОБА_4 мають бути застосовані основані положення ч.5 ст.72 КК (в редакції №838-VIII від 26.11.2015 року) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирішуючи питання щодо цивільного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення у розмірі 200000 грн, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Як вбачається з положень ч.1 ст.129 КПК України суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства (ч.5 ст.128 КПК України).

Відповідно до ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи, що позивач ОСОБА_6 зазнала душевних страждань та переживань у зв`язку з протиправною поведінкою ОСОБА_4 , яка спричинила смерть її чоловіка - ОСОБА_5 , беручи до уваги характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань потерпілої, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, керуючись вимогами розумності та справедливості, суд вважає необхідним задовольнити позов у повному обсязі та стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 200000 грн. на відшкодування завданої останній моральної шкоди.

Судові витрати на проведення комплексної судової трасологічної експертизи за спеціальністю 4.6 (дактилоскопічне дослідження) та судової трасологічної експертизи за спеціальністю 4.5 (дослідження холодної зброї), вартістю 3082 грн 80 коп. повністю підтвердженні, тому підлягають відшкодуванню за рахунок обвинуваченого.

Доля речових доказів підлягає вирішенню в порядку ст.100 КПК України

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.65-69,121 КК України ст.ст.120,124,128,349,369-371,373-374,394-395 КПК України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України із застосуванням ст.69 КК України та призначити йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років 20 (двадцяти) днів позбавлення волі.

На підставі ч.5 ст.72 КК України (в ред. Закону України №838-VІІІ від 26.11.2015 р.) зарахувати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення: з 06.08.2016 року по 16.08.2018 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, у зв`язку з чим вважати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що повністю відбув покарання призначене за цим вироком.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 судові витрати на проведення комплексної судової трасологічної експертизи за спеціальністю 4.6 (дактилоскопічне дослідження) та судової трасологічної експертизи за спеціальністю 4.5 (дослідження холодної зброї), вартістю 3082 грн 80 коп.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення у розмірі 200000 грн - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 моральну шкоду, завдану внаслідок кримінального правопорушення у розмірі 200000 (двісті тисяч) гривень.

Речові докази після набрання вироком законної сили, зазначені в постановах слідчого від 06.08.2016, передані на зберігання до камери зберігання речових доказів по квитанції №163, а саме:_майку та шорти померлого ОСОБА_5 , камуфляжну курточку, ніж, спортивні штани, чорного кольору - знищити.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду через Комінтернівський районний суд Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення, крім з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України та з урахуванням особливостей, передбачених ст.394 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1