ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/103/23 Справа № 199/6704/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2022 року стосовно

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпропетровськ, громадянина України, освіта середня, одруженого, маючого на утриманні неповнолітніх дітей: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ;

обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2022 року ОСОБА_8 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивлено йому іспитовий строк 3 (три) роки, з покладенням обов"язків, передбачених п.п.1,2, ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України.

Частково задоволено цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 до обвинуваченого ОСОБА_8 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_8 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) на користь потерпілого ОСОБА_10 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), в рахунок відшкодування матеріальної шкоди у розмірі: 48 449 (сорок вісім тисяч чотириста сорок дев`ять) грн. 07 коп.; в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі: 200 000 (двісті тисяч) грн. 00 коп.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та долю речових доказів.

ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що він 29 липня 2021 року близько 19 год. 20 хв. водій ОСОБА_8 , керуючи, технічно справним автомобілем «AUDI 80» реєстраційний номер НОМЕР_3 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 належить ОСОБА_13 , рухався по Амурському мосту, в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпра, по зволоженим трамвайним коліям, попутного напрямку, з боку пл. Старомостова в напрямку пр. Мануйлівський, в цей же час, в зустрічному напрямку, рухався автомобіль «MERCEDES-BENZ SPRINTER» реєстраційний номер НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_14 , по проїзній частині Амурського мосту, в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпра, з боку пр. Мануйлівського в напрямку пл. Старомостова, перевозячи на пасажирському сидінні, в якості пасажира ОСОБА_10 , та водій ОСОБА_8 , близько 19 год. 20 хвилин, в районі в районі електроопори № 139 на Амурському мосту, проявляючи злочинну самовпевненість, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху, при відсутності зовнішніх факторів, що змушували його порушувати ті або інші вимоги Правил дорожнього руху України, не обрав безпечну швидкість руху та не врахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух свого транспортного засобу та безпечно керувати ним, не впорався з керуванням та допустив виїзд на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення передньою частиною свого автомобіля «AUDI 80» реєстраційний номер НОМЕР_3 з передньою частиною автомобіля «MERCEDES-BENZ SPRINTER» реєстраційний номер НОМЕР_5 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля «MERCEDES-BENZ SPRINTER» реєстраційний номер НОМЕР_5 ОСОБА_10 заподіяно тяжкі тілесні ушкодження. Своїми діями водій ОСОБА_8 грубо порушив вимоги п. п. 1.З., 1.5., 2.3.6), 2.9.а),12.1. Правил дорожнього руху України, та порушення п. 12.1 знаходиться в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої пасажиру автомобіля «MERCEDES-BENZ SPRINTER» реєстраційний номер НОМЕР_5 ОСОБА_10 , спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, поверхневих забійних ран або глибоких саден: в надбрівній області ліворуч з переходом в лобну область, в скроневій області ліворуч, в лобній області ліворуч ближче до межі росту волосся, на спинці носу, на лівій щоці, в надбрівній області праворуч та на правій щоці; закритої хребтової травми: забою шийного відділу спинного мозку з явищами верхньої параплегії та нижнього пара парезу, порушення функції тазових органів по типу затримки; закритої травми грудної клітини з переломами 11-го та 12-го ребер ліворуч; синця на передньо-зовнішній поверхні лівого плеча в середній третині, які згідно висновку судово-медичної експертизи за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння, згідно п.2.1.3-ж. Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. №6.

Не погоджуючись з призначеним покаранням, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська стосовно ОСОБА_8 від 11 квітня 2022 року та ухвалити новий вирок яким визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України та призначити обвинуваченному покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на п`ять років.

Апеляційну скаргу прокурор обгрунтовує тим, що сторона обвинувачення кваліфікувала дії ОСОБА_8 за ч.2 ст.286-1 КК України, як кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченим в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджувалось належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження.

Прокурор вказав, що суд першої інстанції , в порушення ст.370 КПК України, без будь-якого обґрунтування та вмотивування судового рішення, визнав неналежним та не допустимим доказ наявності у обвинуваченого ОСОБА_8 стану алкогольного сп`яніння, а саме довідку КП «Обласний медичний психіатричний центр з лікування залежностей зі стаціонаром» ДОР № 1539 від 19.08.2021 про те, що за результатами дослідження аналізу крові обвинуваченого ОСОБА_8 , зразки якої відібрано одразу після вчинення кримінального правопорушення, виявлено вміст алкоголю в крові 0,25 проміле.

Тому прокурор вважає, що оскаржуване судове рішення, яким обвинуваченого ОСОБА_8 визнано винуватим у кримінальному правопорушенні, за яке кримінальне законодавство передбачає можливість звільнення особи від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.286 КК України є необгрунтованим та не вмотивованим.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів не погоджується з доводами прокурора про те, що дії обвинуваченого ОСОБА_8 необхідно кваліфікувати за ч.2 ст.286-1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження, з огляду на таке.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що матеріали кримінального провадження не містять будь-якого письмового доказу перебування у стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_8 під час керування ним автомобілем та скоєння ДТП 29.07.2021 року.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що довідка від КП «Обласний медичний психіатричний центр з лікування залежностей зі стаціонаром» ДОР, від 19.08.2021 року не може вважатись належним та допустимим доказом перебування ОСОБА_8 у стані алкогольного сп`яніння.

Колегія суддів зазначає, що у відповіді з КЗ "ДНІПРОПЕТРОВСЬКЕ ОБЛАСНЕ БЮРО СУДОВО-МЕДИЧНОЇ ЕКСПЕРТИЗИ "ДОР" вказано, що згідно з методичних рекомендацій МОЗ України " Судово-медична діагностика смертельних отруєнь етиловим алкоголем" від 2004 року: концентрація етилового спирту в крові у розмірі 0,25 проміле, вказує на відсутність алкогольного сп"яніння.

Тому, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що матеріали кримінального провадження не містять жодного доказу перебування ОСОБА_8 у стані алкогольного сп`яніння під час керування ним транспортним засобом, зокрема, відсутній відповідний висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, висновок експерта, або інший письмовий доказ, що підтверджував би факт перебування ОСОБА_15 в стані алкогольного сп"яніння під час керування транспортним засобом в момент вчинення ним ДТП 29.07.2021 року.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно перекваліфікував дії ОСОБА_15 з ч.2 ст.286-1 КК України на ч.2 ст.286 КК України.

Колегія суддів погоджується з доводами прокурора щодо необхідності призначення ОСОБА_15 реальної міри покарання, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів і повинно відповідати принципам законності, справедливості, обґрунтованості і гуманізму.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не дотримався вказаних вимог закону в повній мірі та призначив ОСОБА_8 надто м"яке покарання, а саме - призначив покарання без ізоляції від суспільства.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_15 вчинив тяжкий злочин, за який передбачено покарання на строк від 3 до 8 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Відповідно до висновку Верховного Суду, який викладено у постанові від 02 березня 2021 року у справі №721/115/19, для досягнення пропорційності між злочином та покаранням, основним чинником, який має братися до уваги під час визначення виду та міри покарання за злочин, є ступінь його тяжкості та небезпечності. При призначенні покарання судам слід прагнути до справедливості та пропорційності, а будь-які винятки з цієї мети мають бути належним чином обґрунтовані.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не було враховано в повній мірі те, що злочин, у якому обвинувачується ОСОБА_8 , відноситься до категорії тяжких злочинів, основною причиною його вчинення стало грубе порушення вимог ПДР України, внаслідок чого потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Колегія суддів відповідно вимог ст.ст. 65, 66, 67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, щире каяття за наслідками подій ДТП також отримав тілесні ушкодження, знаходився на тривалому лікуванні, характеризується позитивно.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , достатньою мірою не врахував наслідки дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої потерпілому ОСОБА_10 були спричинені тяжкі тілесні ушкодження.

Колегія суддів зазначає, що санкція ч. 2 ст. 286 КК надає суду можливість як призначати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати такого покарання до особи. Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність має альтернативний характер застосування, і це питання, як визначив законодавець, суд вирішує на власний розсуд, залежно від конкретних обставин кримінального провадження, характеру допущених особою порушень вимог Правил дорожнього руху, їх наслідків тощо.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про необхідність призначення обвинуваченому, крім основного, ще й додаткового покарання, розмір якого визначив у межах санкції статті, за якою обвинувачено ОСОБА_8 .

Враховуючи викладені обставини справи, суспільну небезпечність вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, отримання потерпілим тяжких тілесних ушкоджень, наслідки, що настали від злочину для потерпілого, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_8 основне покарання у виді реального позбавлення волі, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, строком на п"ять років.

Колегія суддів вважає, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Колегія суддів також вважає, що додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на три років є справедливим, пропорційним і співрозмірним ступеню тяжкості скоєного злочину та його наслідкам.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_8 є таким, що підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з постановленням нового вироку в цій частині.

Керуючись ст.ст.407, 409, 420, 421 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2022 року стосовно ОСОБА_8 , визнаного винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України - задовольнити частково.

Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2022 року стосовно ОСОБА_8 , визнаного винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України- скасувати в частині призначення покарання та ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді п"яти років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з дня фактичного його затримання.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4