Справа № 147/1319/23
Провадження № 1-кп/147/108/23
ВИРОК

іменем України

06 грудня 2023 року смт Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

із секретарем ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,

захисника обвинувачених, адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Тростянець кримінальне провадження за №0000105 від 17.07.2023, про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Нова Ободівка Тростянецького району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньо освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого: 21.12.2022 Тростянецьким районним судом Вінницької області за ч. 4 ст. 185 КК України до п`яти років позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75,104 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік 6 місяців;

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки села Ободівка Тростянецького району Вінницької області, жительки АДРЕСА_2 , громадянки України, з середньо освітою, незаміжньої, непрацюючого, на утриманні якої перебуває двоє неповнолітніх дітей, раніше не судимої,

у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 04.07.2023 близько 22.30 год. повторно, маючи не погашену та не зняту судимість, за попередньою змовою з ОСОБА_5 , заздалегідь домовившись про спільне вчинення крадіжки чужого майна, діючи умисно, протиправно, таємно, з корисливих мотивів, маючи на меті власне збагачення за рахунок чужого майна, впевнившись, що за їхніми діями ніхто не спостерігає, в період дії правового режиму воєнного стану, по вулиці Соборна в с. Ободівка Гайсинського району Вінницької області, з повітряної лінії зв`язку с. Ободівка, яка належить акціонерному товариству «Укртелеком», шляхом вільного доступу, спільно вчинили крадіжку телефонного багатожильного кабелю марки «ТПП 100х2х0,4» загальною довжиною 412 м, ринкова вартість якого згідно висновку судової товарознавчої експертизи Вінницького відділення КНДІСЕ від 26.07.2023 № 4585/23-21, становить 16,18 грн. за один метр, на загальну суму 6 666,16 грн., яким розпорядились на власний розсуд, а саме повитягували з кабеля мідні провода та продали в якості металобрухту, заподіявши акціонерному товариству «Укртелеком» майнової шкоди на вказану суму.

Досудовим розслідуванням дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 4

ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

Окрім того, ОСОБА_4 14.07.2023 близько 22.30 год. повторно, маючи не погашену та не зняту судимість за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, діючи умисно, протиправно, таємно, з корисливих мотивів, маючи на меті власне збагачення за рахунок чужого майна, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, в період дії правового режиму воєнного стану, на вулиці Соборна в с. Ободівка Гайсинського району Вінницької області, з повітряної лінії зв`язку с. Ободівка, яка належить акціонерному товариству «Укртелеком», шляхом вільного доступу, вчинив крадіжку телефонного багатожильного кабелю марки «ТПП 100х2х0,4» загальною довжиною 105 м, ринкова вартість якого згідно висновку судової товарознавчої експертизи Вінницького відділення КНДІСЕ від 26.07.2023 № 4585/23-21, становить 16,18 грн. за один метр, на загальну суму 1 698,90 грн., яким розпорядився на власний розсуд, а саме повитягував з кабеля мідні провода та продав в якості металобрухту, заподіявши акціонерному товариству «Укртелеком» майнової шкоди на вказану суму.

Досудовим розслідуванням дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 4

ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

ОСОБА_5 04.07.2023 близько 22.30 год., за попередньою змовою з ОСОБА_4 , заздалегідь домовившись про спільне вчинення крадіжки чужого майна, діючи умисно, протиправно, таємно, з корисливих мотивів, маючи на меті власне збагачення за рахунок чужого майна, впевнившись, що за їхніми діями ніхто не спостерігає, в період дії правового режиму воєнного стану, по вулиці Соборна в с. Ободівка Гайсинського району Вінницької області, з повітряної лінії зв`язку с. Ободівка, яка належить акціонерному товариству «Укртелеком», спільно вчинили крадіжку телефонного багатожильного кабелю марки «ТПП 100х2х0,4» загальною довжиною 412 м, ринкова вартість якого згідно висновку судової товарознавчої експертизи Вінницького відділення КНДІСЕ від 26.07.2023 № 4585/23-21, становить 16,18 грн. за один метр, на загальну суму 6 666,16 грн., яким розпорядились на власний розсуд, а саме повитягували з кабеля мідні провода та продали в якості металобрухту, заподіявши акціонерному товариству «Укртелеком» майнової шкоди на вказану суму.

Досудовим розслідуванням дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч. 4

ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину в скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України визнав повністю та надав покази, якими підтвердив обставини скоєння кримінальних правопорушень. Крім того, просив не досліджувати докази та не допитувати свідків у зв`язку з визнанням вини. Зазначив, що щиро розкаюється, зрозумів протиправність своїх дій, вважає їх неправильними. Цивільний позов визнав в повному обсязі.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_5 свою вину в скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України визнала повністю. Повідомила, що відомості зазначені в обвинувальному акті відповідають дійсності. Зазначила, що у вчиненому щиро розкаюється, про вчинене шкодує, просила суд суворо її не карати. Цивільний позов визнала в повному обсязі.

Покази обвинувачених в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів у суду в правильності розуміння ними змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції. Наведене свідчить про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти розгляду справи за правилами ч. 3 ст. 349 КПК України.

Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд дійшов висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

Такий висновок суду ґрунтується також і на практиці Європейського суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішенні в справі «Коваль проти України» від 19.10.2006 року, відповідно до п.113 якого вбачається, що «основна мета статті 6 (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) у рамках кримінального провадження - забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого кримінального обвинувачення. Стаття 6 Конвенції в цілому гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (див. рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства»).

А також у рішеннях в справах «Леонід Лазаренко проти України» від 28.10.2010 року та «Боротюк проти України» від 16.12.2010 року, зазначено, що «ані буква, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися - у відкритий чи мовчазний спосіб - від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови (див. рішення у справі «Сейдович проти Італії»)» (пункти 52 та 80, відповідно).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які обвинуваченими не оспорюються, зміст даної статті обвинуваченим роз`яснено.

Прийняття судом рішення про проведення скороченого судового розгляду свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при ухвалені вироку.

Крім того, дане рішення повністю узгоджується з вимогами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Судом створено необхідні умови для виконання сторонами обвинувачення і захисту їхніх процесуальних обов`язків і здійснення прав, в тому числі і права на захист.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), Series А, заява № 25, від 18.01.1978, пункт 161, та «Коробов проти України», заява № 39598/03, від 21.07.2011, пункт 65, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Будь-яких вагомих, достовірних доказів, які надають розумні підстави сумніватися у доведеності вини ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судовому засіданні не встановлено.

Оскільки обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 визнають свою вину повністю, погоджуються з кваліфікацією вчинених ними діянь, а прокурор не висловлює жодних заперечень щодо встановлених обставин, які надані на підтвердження винуватості обвинувачених, суд вважає, що вина доведена повністю і кваліфікує дії: ОСОБА_4 за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану; ОСОБА_5 за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

При цьому суд бере до уваги, що положеннями ч. 2 ст. 28 КК України встановлено, що злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (два або більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення. При цьому, домовленість про спільне вчинення злочину заздалегідь означає наявність згоди щодо його вчинення до моменту виконання його об`єктивної сторони. Домовленість на спільне вчинення кримінального правопорушення не обов`язково має відбуватися в усній чи письмовій формі, а визначається і за допомогою конклюдентних дій поведінки, що свідчить про намір діяти для досягнення спільної злочинної мети(правова позиція, викладена Верховним судом у постанові від 10 грудня 2020 року у справі № 464/710/18).

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченим покарання, суд керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України та приймає до уваги роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Також, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання.

Частиною 1 статті 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Відповідно до частини 2 статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальні правопорушення, які згідно із ст. 12 КК України є тяжким злочином, раніше судимий, неодружений, непрацюючий, на обліку лікаря-нарколога не перебуває, перебуває на обліку у лікаря-психіатра з 2013 року, за місцем проживання характеризується негативно.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття.

Обставини, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 , не встановлено.

Згідно з досудовою доповіддю щодо ОСОБА_4 , складеною провідним інспектором Гайсинського районного сектору №3 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області 03.11.2023, ймовірність вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення та рівень небезпеки для суспільства, у тому числі окремих осіб, оцінюється високою. На думку органу пробації, виправлення ОСОБА_4 не можливе без ізоляції від суспільства.

Обвинувачена ОСОБА_5 вчинила кримінальне правопорушення, які згідно із ст. 12 КК України є тяжким злочином, раніше не судима, незаміжня, непрацююча, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, має на утриманні двох неповнолітніх дітей 2019 та 2021 року народження.

Згідно з досудовою доповіддю щодо ОСОБА_5 , складеною фахівцем ІІ категорії Гайсинського районного сектору №3 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області 03.11.2023, ймовірність вчинення обвинуваченою повторного кримінального правопорушення та рівень небезпеки для суспільства, у тому числі окремих осіб, оцінюється середньою. На думку органу пробації, виправлення ОСОБА_5 можливе без ізоляції від суспільства із застосуванням обов`язків, визначених ст.76 КК України.

Також, вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченим суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує, що Конституційний Суд України в Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004, досліджуючи принцип індивідуалізації юридичної відповідальності, зазначив таке: […] призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим.

Згідно з принципом індивідуалізації юридичної відповідальності при призначенні покарання суд має враховувати обставини справи (як ті, що обтяжують, так і ті, що пом`якшують покарання) щодо всіх осіб незалежно від ступеня тяжкості вчиненого злочину […] (абзаци сьомий, восьмий підпункту 4.2 пункту 4 мотивувальної частини).

В рішенні від 15 червня 2022 № 4-р(II)/2022 року Конституційний Суд України зазначає, що принцип індивідуалізації юридичної відповідальності […]має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди, […].

Отже, принцип домірності зобов`язує суд у кожному конкретному випадку домірно застосовувати види покарання та (або) інші заходи кримінально-правового характеру з огляду на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та низку інших фактів і обставин (п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2022 року № 1-р/2022).

Відповідно покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації, адже застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.

Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства (див. постанову Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 10 червня 2020 року в справі № 161/7253/18).

Відтак, враховуючи всі обставини справи в їх сукупності, ставлення обвинуваченого ОСОБА_4 до вчиненого ним злочину, його особи, суд дійшов висновку, що останньому слід призначити покарання в межах санкцій статті обвинувачення, зокрема за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі.

Зважаючи, що ОСОБА_4 раніше засуджений - 21.12.2022 Тростянецьким районним судом Вінницької області за ч. 4 ст. 185 КК України до п`яти років позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців, суд вважає за необхідне призначити йому покарання, шляхом часткового приєднання невідбутої часини покарання з урахуванням положень ст. 71 КК України, оскільки останній на шлях виправлення не став та вчинив злочин у період іспитового строку.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст.75 КК України, або ж застосування ст.69 КК України, чи норм ст.69-1 КК України до обвинуваченого ОСОБА_4 суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми можуть бути застосовані.

Суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Ураховуючи всі обставини справи в їх сукупності, ставлення обвинуваченої ОСОБА_5 до вчиненого нею злочину, її особи, суд дійшов висновку, що останній слід призначити покарання в межах санкцій статті обвинувачення, зокрема за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши ОСОБА_5 від відбування покарання, призначеного вироком суду з випробуванням, якщо вона протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і буде виконувати покладені на неї обов`язки.

У той час, як призначення будь-якого іншого виду покарання без звільнення від його відбування суд сприймає як діяння, яке б указувало на те, що саме у цій ситуації та обставинах, при яких було вчинено злочин, воно сприймалося б як грубо непропорційне (діяння та покарання), як наслідок, у світлі практики ЄСПЛ, сприймалося б як жорстоке поводження, тобто суперечило статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Враховуючи обставини справи, характеристику обвинуваченої, відсутність судимості, критичного осмислення вчиненого, суд вважає, що термін іспитового строку в два роки буде достатнім для ресоціалізації обвинуваченої ОСОБА_5 .

Вирішуючи цивільні позови потерпілого АТ «Укртелеком» Вінницька філія про стягнення з ОСОБА_4 матеріальної шкоди у сумі 5031,98 грн., з ОСОБА_5 матеріальної шкоди в сумі 3333,08 грн., суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільній позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства (ч. 5 ст. 128 КПК України).

Згідно ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

У позові зазначено, що саме ОСОБА_7 04.07.2023 спільно з ОСОБА_5 вчинили крадіжку майна, належного товариству, а саме телефонного кабелю, на загальну суму 6666,16 грн. Таким чином, саме останні заподіяли 04.07.2023 товариству шкоду в розмірі 3333,08 грн. кожний, що становить загальну суму 6666,16 грн. Також, 14.07.2023 ОСОБА_7 вчинив крадіжку майна на суму 1698,90 грн. У зв`язку з чим, загальний розмір заподіяної ОСОБА_4 шкоди становить 5031,98 грн.

Дослідивши заявлений цивільний позов, враховуючи позицію ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , щодо визнання цивільного позову в повному обсязі, суд приймає до уваги положення ст. ст. 127, 128 КПК України, ст. 1177 ЦК України, відповідно до яких особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого та шкода завдана юридичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Враховуючи вищезазначене, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні позовні вимоги про стягнення із ОСОБА_7 та ОСОБА_5 завданої кримінальними правопорушеннями майнової шкоди знайшли своє підтвердження, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме із ОСОБА_7 на користь цивільного позивача АТ «Укртелеком» Вінницька філія підлягає стягненню 5031,98 грн. у відшкодування завданої кримінальними правопорушеннями майнової шкоди, а з ОСОБА_5 3333,08 грн.

Згідно п.13 ч.1, ч.3 ст.368 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку, суд вирішує питання про стягнення судових витрат, а якщо обвинувачених декілька, також вирішує питання про стягнення таких витрат з кожного з обвинувачених.

Відповідно до п.11 Постанови Пленуму ВСУ №11 від 07.07.1995 року у справі, в якій засуджено декілька осіб, судові витрати мають визначатися в певних частках з урахуванням ступеня вини та майнового стану кожного з засуджених.

Беручи до уваги наведене, згідно ч.2 ст. 124 КПК України, суд приходить до висновку, що в даному випадку процесуальні витрати на проведення експертиз в кримінальному провадженні, що становлять 3442,39 грн, слід стягнути в рівних частинах з кожного з обвинувачених.

Згідно з ч.4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Питання речових доказів суд вирішує відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, який застосований до ОСОБА_4 21.08.2023 та продовжений ухвалою суду від 17.10.2023, до набрання вироком законної слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 349, 368-371, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, призначивши йому покарання у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, до покарання за цим вироком за сукупністю вироків частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Тростянецького районного суду Вінницької області від 21.12.2022, та остаточним покаранням визначити 5 (п`ять) років 10 (десять) місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня затримання на виконання вироку.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у виді особистого зобов`язання, залишити без змін.

ОСОБА_5 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, призначивши їй покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 2 (два) роки.

Початок іспитового строку ОСОБА_5 обчислювати з 06 грудня 2023 року, тобто з моменту проголошення вироку.

На підставі п.1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільні позови АТ «Укртелеком» Вінницька філія про відшкодування матеріальної шкоди завданої кримінальним правопорушенням, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь АТ «Укртелеком» Вінницька філія 5031,98 грн. (п`ять тисяч тридцять одну грн. дев`яносто вісім коп.) матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь АТ «Укртелеком» Вінницька філія 3333,08 грн. (три тисячі триста тридцять три грн. вісім коп.) матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати за проведення експертизи у сумі 1721,19 грн. (одна тисяча сімсот двадцять одна грн. дев`ятнадцять коп. ).

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судові витрати за проведення експертизи у сумі 1721,19 грн. (одна тисяча сімсот двадцять одна грн. дев`ятнадцять коп. ).

Скасувати арешт майна накладений ухвалами слідчого судді Тростянецького районного суду Вінницької області від 20.07.2023.

Речові докази, а саме:

- 258 шт. відрізків поліетиленової ізоляції від телефонного кабеля марки «ТППэп 100х2х0,4» загальною довжиною 412 м, які вилучені під час обшуку домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ; 110 шт. відрізків поліетиленової ізоляції від телефонного кабеля марки «ТППэп 100х2х0,4» загальною довжиною 105 м, які вилучені під час обшуку домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , які знаходяться на зберіганні у камері для зберігання речових доказів ВП № 2 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області, - знищити;

- сокиру із дерев`яним руків`ям, яку вилучено у ОСОБА_8 , 1953 року народження, жителя АДРЕСА_3 , та яка знаходяться на зберіганні у камері для зберігання речових доказів ВП № 2 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області, - знищити.

Відповідно до ч.2 ст. 394 КПК України вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України.

Вирок може бути оскаржений з інших підстав до Вінницького апеляційного суду через Тростянецький районний суд Вінницької області шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим, представнику потерпілої особи та прокурору.

Суддя ОСОБА_1