Провадження № 1-кс/344/8035/23
У Х В А Л А

09 листопада 2023 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , власника майна ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого про накладення арешту на майно,-

В С Т А Н О В И В:

в клопотанні вказано, що відділом розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000396 від 06.07.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України. В ході досудового розслідування встановлено, що Державний реєстратор Івано-Франківської області, діючи умисно та повторно, використовуючи документи, які не містили будь-яких фактичних даних, з якими закон пов`язує реєстрацію права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна, порушуючи порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, несанкціоновано вчинила дії з інформацією, яка оброблюється в автоматизованих системах, а саме прийняла рішення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) об`єкту нерухомого майна на території Івано-Франківської області. Так, відповідно до інформації Департаменту містобудування та архітектури Івано-Франківської міської ради, містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва на АДРЕСА_1 не видавались. Згідно даних Реєстру будівельної діяльності порталу Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва інформація стосовно наявності дозвільних документів та введення об`єкта в експлуатацію за вищевказаною адресою відсутня. Однак, 02.11.2018 року було зареєстровано повідомлення про початок виконання будівельних робіт № ІФ 12 «Будівництво індивідуального житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 ». В подальшому Управлінням з питань державного архітектурно-будівельного контролю Івано-Франківської міської ради за результатами проведеної позапланової перевірки, відповідно до наказу № 24 від 29.01.2020 року, скасовано повідомлення про початок виконання будівельних робіт № ІФ 12. Крім того, у реєстрі рішень виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради відсутня інформація про присвоєння адреси на АДРЕСА_1 . Установлено, що до вчинення протиправних дій причетна державний реєстратор Лисецької селищної ради Івано-Франківської області ОСОБА_4 , яка за результатом розгляду заяви про державну реєстрацію права власності від 23.11.2020 № 42684954, прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 25.11.2020 № 55325640, на підставі якого відкрито розділ у Державному реєстрі № 101 на об`єкт нерухомого майна квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , площею 79,1 кв.м, за ОСОБА_3 та внесено запис про право власності в реєстрі № 39357380. У ході проведення досудового розслідування слідчим у кримінальному провадженні скеровано лист до Міністерства юстиції України про призначення камеральної перевірки, щодо законності проведення реєстраційних дій державного реєстратора Лисецької селищної ради ОСОБА_4 . За результатами проведеної камеральної перевірки встановлено, що державним реєстратором ОСОБА_4 порушено вимоги статей 3, 10, 22, 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та пунктів 12, 14, 40, 78 Постанови Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки проведено державну реєстрацію прав без документа, що засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта та документа, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси на підставі документів, які не давали змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. За вищевказані протиправні дії згідно наказу 3497/5 від 02.10.2023 Міністерства юстиції України державному реєстратору Лисецької селищної ради Івано-Франківської області ОСОБА_4 тимчасово блоковано доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 3 (три) місяці. При цьому, державним реєстратором ОСОБА_4 вже допускались істотні порушення у сфері державної реєстрації прав, у зв`язку з чим протягом останніх дванадцяти місяців вона притягувалась до передбаченої законодавством відповідальності згідно з наказами Міністерства юстиції України від 05.12.2022 №5430/5 (тимчасово блоковано доступ до Державного реєстру прав строком на 1 (один) місяць), від 32.02.2023 № 743/5 (тимчасово блоковано доступ до Державного реєстру прав строком на 1 (один) місяць), від 19.04.2023 № 1405/5 (тимчасово блоковано доступ до Державного реєстру прав строком на 1 (один) місяць), від 10.05.2023 № 1785/5 (тимчасово блоковано доступ до Державного реєстру прав строком на 2 (два) місяці), від 27.06.2023 № 2364/5 (тимчасово блоковано доступ до Державного реєстру прав строком на 2 (два) місяці), від 06.09.2023 № 3193 (тимчасово блоковано доступ до Державного реєстру прав строком на 3 (три) місяці). 20 жовтня 2023 року слідчим винесено постанову про визнання речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000396, нежитлового приміщення № І, а також квартир із номерами: АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 . Згідно інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо об`єкта нерухомого майна квартири АДРЕСА_14 , на праві власності належать ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Слідчий просив розглянути клопотання без його участі та задовольнити клопотання.

Власник майна в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення клопотання, оскільки квартира набута законно, вона не була обізнана про дії, які вчиняла інша сторона.

20 жовтня 2023 року слідчим винесено постанову про визнання речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000396, нежитлового приміщення № І, а також квартир із номерами: АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 .

Згідно інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо об`єкта нерухомого майна квартири АДРЕСА_14 , на праві власності належать ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається, з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.ч.10-11 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

У відповідності до ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, стаття 190 ЦК України визначає, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Відповідно до статті 179 цього Кодексу річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Згідно зі ст.7, 16 КПК України, загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У порушення вимог пункту 1 частини другої статті 171 КПК України, у клопотанні відсутнє обґрунтування необхідності арешту майна, з огляду на те, що метою його застосування є збереження речових доказів, зокрема щодо відповідності такого майна критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

З клопотання та доданих до нього матеріалів не вбачається достатніх підстав, які обґрунтовували б достатньою мірою необхідність накладення арешту.

Таким чином, слідчим не обгрунтовано належними правовими підставами накладення арешту на вказану квартиру, не обґрунтовано, що квартира зберегла на собі сліди кримінального правопорушення, або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Відповідно до ст. 7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Отже, обов`язок доведення перед судом наявності правових підстав клопотання процесуальним законом покладено безпосередньо на суб`єкта відповідного клопотання.

Таким чином клопотання не обґрунтовано належними правовими підставами.

Відповідно до зазначеного суд,

П О С Т А Н О В И В :

в задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1