Дата документу 26.12.2023 Справа № 334/3760/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №334/3760/22 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1082/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2023 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м.Запоріжжя, громадянина України, який має середньо-спеціальну освіту, одружений, працює у Запорізькому кар`єрному управлінні, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 .

Захисник-адвокат ОСОБА_9 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 05 червня 2023 року, яким визнано винуватим ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки.

Строк відбуття покарання ухвалено рахувати з часу фактичного затримання обвинуваченого.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 у рахунок відшкодування завданої шкоди: 25 792 грн 50 коп.- витрати на лікування; 3448 грн 99 коп.- вартість пошкоджених речей; 2909 грн 90 коп.- витрати на придбання медичних та побутових приладів; 2650 грн- витрати на послуги перукарні; 18550 грн лабораторні дослідження, коригуюча хірургічна операція; 100 000 грн моральна шкода; 26 000 грн тимчасова втрата працездатності, а всього 179351 ( сто сімдесят дев`ять тисяч триста п`ятдесят одна) гривню 39 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 компенсацію додаткових витрат на спеціальний медичний догляд потерпілої ОСОБА_8 , як особи з інвалідністю першої групи, у розмірі однієї мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день виплати, щомісячно і на весь час вказаної інвалідності.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 компенсацію додаткових витрат на постійний сторонній догляд потерпілої ОСОБА_8 , як особи з інвалідністю першої групи у розмірі частини мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день виплати, щомісячно і на весь час вказаної інвалідності.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 компенсацію додаткових витрат на побутове обслуговування потерпілої ОСОБА_8 , як особи з інвалідністю І групи, в розмірі 1/4 частини мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день виплати, щомісячно і на весь час вказаної інвалідності позивача.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 21 250 (двадцять одна тисяча двісті п`ятдесят) гривень.

В іншій частині цивільний позов ОСОБА_8 залишено без задоволення.

Вирішена доля речових доказів.

В апеляційній скарзі захисник просить оскаржуваний вирок суду змінити, пом`якшити його в частині реального позбавлення волі з ізоляцією від суспільства строком з 4-х років до 3-х років та застосувати умови ст.75 КК України і встановити випробувальний термін строком 2 роки.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_6 раніше не судимий, вперше притягнутий до кримінальної відповідальності і до цього випадку взагалі ніколи не скоював злочини, вів законослухняне життя і до виходу на пенсію багато років офіційно пропрацював слюсарем на підприємстві ВАТ «Запорізьке кар`єрне управління», де характеризується дуже позитивно.

Вищезазначені обставини підтверджують суттєве зниження суспільної небезпеки ОСОБА_6 і те, що була абсолютно відсутня необхідність в реальному позбавленні волі для його виправлення чи запобігання новим злочинам.

Але, судом все ж не встановлено підстав для застосування ст.ст. 69, 75 КК України і тому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з реальним його відбуттям з примусовою ізоляцією від суспільства на вищевказаний строк.

Таким чином, сторона захисту вважає, що вирок має бути змінено, оскільки відповідно до п.2 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. На думку апелянта, призначене обвинуваченому покарання є надмірним, що не відповідає вимогам ч.2 ст.50 КК України, де встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Згідно з вироком суду, 17 грудня 2021 року, приблизно о 20-00 годині, водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «ЗАЗ Ланос», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині вулиці Хортицьке шосе, рухаючись з боку вулиці Рубана в напрямку вулиці Новгородська у м.Запоріжжі. В попутному з водієм ОСОБА_6 напрямку, попереду нього, в лівій смузі руху, здійснювали рух автомобіль «ВА3 21124» під керуванням водія ОСОБА_10 .

В цей же час, пішохід ОСОБА_8 , знаходячись біля будинку №1 по вул.Хортицьке шосе в м.Запоріжжі, почала перетинати проїзну частину вул.Хортицьке шосе, рухаючись по позначеному дорожньою розміткою та дорожніми знаками нерегульованому пішохідному переходу, зліва на право за ходом руху водія ОСОБА_6 .

Наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на який виходила пішохід ОСОБА_8 , водій ОСОБА_10 став зменшувати швидкість руху та зупинив керований ним транспортний засіб, щоб надати дорогу пішоходу, яка перебувала на пішохідному переході. Водій ОСОБА_6 , рухаючись в лівій смузі руху, маючи об`єктивну спроможність виявити автомобіль, що зменшує швидкість та зупиняється перед нерегульованим пішохідним переходом, діючи в порушення вимог п. 18.4 Правил дорожнього руху України, де вказано: «якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», своєчасних заходів до зменшення швидкості руху керованого ним транспортного засобу аж до зупинки не застосував, у відсутності пішоходів на пішохідному переході не переконався, натомість продовжив свій рух, в результаті чого допустив наїзд передньою частиною кузова керованого ним автомобіля на пішохода ОСОБА_8 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди, згідно з висновком судово-медичної експертизи № 108п від 26 січня 2022 року, пішоходу ОСОБА_8 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: «важка черепно-мозкова травма: перелом кісток склепіння та основи черепу (тім`яної кістки з розповсюдженням лінії перелому на скроневу кістку та велике крило основної кістки праворуч, тіла основної кістки, латерального та верхньої стінки правої очниці з наявністю пухирців повітря, передньої стінки правої гайморової пазухи, геморагічний вміст в правій гайморовій та основної пазух), забій головного мозку тяжкого ступеню, епідуральна гематома в правій тім`яно-скроневій ділянці, підапоневротична гематома в правій тім`яно-потиличній ділянці, ділянки забоїв в правій скроневій частці, забійна рана правої тім`яної ділянки, переломи коронок 11,21 зубів, забійна рана верхньої губи, пара орбітальні гематоми обох очей, садно в ділянці кінчику носу, на тлі явищ травматичного шоку, що кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, за ознакою небезпеки для життя. Перелом хірургічної шийки правої плечової кістки кваліфікується не менш як тілесне ушкодження не менш як середнього ступеня тяжкості.

Множинні гематоми та садна тулуба, кінцівок (без опису кількості та локалізації в наданій медичній картці стаціонарного хворого) самі по собі кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Згідно з висновком судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/108-22/662-ІТ від 05 квітня 2022 року, в даній дорожньо-транспортній ситуації, дії водія автомобіля «ЗАЗ Ланос», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_6 , не відповідали вимогам п.18.4 Правил дорожнього руху України, що знаходиться у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди. Водій ОСОБА_6 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода, шляхом своєчасної зупинки керованого ним транспортного засобу до місця наїзду.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, потерпілу ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону дотримався при розгляді даного провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчинені вищевказаного кримінального правопорушення при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і правильно кваліфікував дії обвинуваченого.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст. 286 КК України, в апеляційній скарзі не оспорюється, у зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК України, колегією суддів вирок суду в цій частині не переглядається.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів. При призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який раніше судимий не був, має постійне місце проживання, працює, на обліку в наркодиспансері та психоневрологічному диспансері не перебуває, задовільно характеризується за місцем роботи, а також врахував думку потерпілої ОСОБА_8 , яка просила призначити обвинуваченому покарання на розсуд суду, але не заперечувала проти призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі через його нелюдське відношення до неї.

З урахуванням всіх обставин провадження та відомостей про особу обвинуваченого, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення останньому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті обвинувачення - у виді позбавлення волі на строк, наближений до мінімального.

Також, з урахуванням фактичних обставин кримінального правопорушення та його наслідків, суд першої інстанції обґрунтовано призначив обвинуваченому ОСОБА_6 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

Підстав для пом`якшення призначеного покарання колегія суддів не убачає.

Обставини, на які посилається захисник, фактично були враховані судом при призначенні покарання.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України, а призначене обвинуваченому покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та буде сприяти досягненню мети, визначеної у ст.50 КК України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах його ізоляції від суспільства, з огляду на фактичні обставини провадження, в т.ч. те, що обвинувачений грубо порушив Правила дорожнього руху, у наслідок чого допустив наїзд керованого ним транспортного засобу на пішохода ОСОБА_8 , яка перетинала проїжджу частину на пішохідному переході, проте критиці свою протиправну поведінку обвинувачений не піддає, а навпаки звинувачує саму потерпілу в ДТП, вказуючи, що остання умисно стрибнула на капот його автомобілю, пошкодивши його, задля отримання шахрайським шляхом від нього грошових коштів, в той час, коли з боку потерпілої жодних порушень Правил дорожнього руху не убачається. Цивільний позов потерпілої обвинувачений також не визнав, не зважаючи на тяжкість отриманих потерпілою через ДТП травм та їх важких наслідків.

Отже, підстави як для застосування положень ст.69 КК України, так і для застосування положень ст.75 КК України та звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням - відсутні.

Таким чином, апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.404-405,407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 05 червня 2023 року, яким визнано винуватим ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4