ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/4055/23 Справа № 210/3134/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 року м.Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою захисника на ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 листопада 2023 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_8 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 листопада 2023 року продовжено ОСОБА_8 строк тримання під вартою до 13.01.2024 року включно за обвинуваченням останнього у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України.

Попередньо обраний альтернативний захід обвинуваченому ОСОБА_8 у вигляді застави у межах 40-ка розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 107 360 гривень - з покладенням попередньо вказаних обов`язків у випадку внесення застави залишено без змін.

Мотивуючи вказане рішення, суд зазначив, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, передбаченихч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, а також, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, не зникли та не змінились під час розгляду клопотання. Вік та стан здоров`я обвинуваченого дозволяють застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Суд вважає, що більш м`які запобіжні заходи є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст.177 Кримінального процесуального кодексу України.

В апеляційній скарзі захисник просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали суду, ухвалу суду в частині продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 скасувати. Змінити запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт або перебування останнього під заставою, за рахунок внесеної за нього в сумі 49620 грн. Вважає, що строк на апеляційне оскарження нею пропущено з поважних причин, оскільки повний текст ухвали вона отримала лише 24.11.2023 року. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що продовження запобіжного заходу є протиправним та необґрунтованим, а ухвала суду першої інстанції в оскаржуваній частині прийнята без дотримання норм кримінального процесуального законодавства та усталеної практики ЄСПЛ. Вважає помилковим висновок суду про неможливість зміни запобіжного заходу на більш м`який. Зазначає, що стороною обвинувачення під час розгляду в суді питання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 не було надано переконливих та належних доказів щодо продовження існування ризиків та відсутності обставин їх зниження. Вважає безпідставним посилання суду на те, що ОСОБА_8 будучи звільненим під заставу порушив вимоги ст. 194 КПК України, зокрема щодо заборони перебування на вулиці з 22 години у нічний час у зв`язку з настанням комендантської години, оскільки в ухвалі суду від 20.09.2022 року, на підставі якої ОСОБА_8 був звільнений під заставу, така заборона відсутня, всі покладені на обвинуваченого обов`язки ним добросовісно виконувалися. Наголошує, що ОСОБА_8 не мав та не має наміру переховуватися від слідства і суду, ризики впливу на свідків, потерпілих, перешкоджання кримінальному провадженню не чинить. Звертає увагу, що визначаючи альтернативний захід у вигляді застави, суд правильно оцінивши майновий стан обвинуваченого, визначив не помірний для останнього розмір застави та не врахував, що її розмір може бути залишений на рівні вже внесеної за нього застави в сумі 49620 грн., яку ОСОБА_8 не може втратити, оскільки вона внесена іншою людиною, якій тепер ОСОБА_8 винен зазначені кошти. Вважає, що запобіжний захід у вигляді застави, за рахунок внесеної за ОСОБА_8 раніше в сумі 49620,00 грн. або цілодобовий домашній арешт буде достатнім та ефективним заходом забезпечення кримінального провадження, оскільки метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тому до обвинуваченого повинен бути застосований такий запобіжний захід, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та відповідав засадам Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Заслухавши суддю доповідача, доводи учасників судового процесу, дослідивши матеріали контрольного провадження, колегія суддів доходить наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 394 КПК України ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором.

Згідно вимог ст. 12 КПК України кожен, кого затримано через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення або інакше позбавлено свободи, повинен бути в найкоротший строк доставлений до слідчого судді для вирішення питання про законність та обґрунтованість його затримання, іншого позбавлення свободи та подальшого тримання. Таким чином, законність та обґрунтованість обмеження права на свободу та особисту недоторканність має бути перевірена судом у найкоротший строк.

Згідно з практикою Європейського Суду, зокрема рішенням у складі Великої палати у справі «Labitav.Italy» від 06.04.2000 р., тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.

Як встановлено з наданих судом першої інстанції матеріалів, запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 продовжений під час судового провадження в суді першої інстанції на 60 днів до 13.01.2024 включно.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у своєму рішенні від 26.07.2001 р. у справі «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Крім цього, вирішуючи питання необхідності продовження запобіжного заходу, слід виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не лише права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як потерпілого, так і суспільства в цілому.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості та законності застосованого до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів враховує, що він раніше судимий за корисливі злочини, судимості не зняті і не погашені, перебуває на іспитовому строці, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину в період дії військового стану, з санкцією від п`яти до восьми років позбавлення волі, обвинувачений може переховуватися від суду з метою уникнення покарання, можливість вчинення іншого кримінального правопорушення, виходячи із кількості інкримінованих епізодів, кількості судимостей у обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований та не має постійного джерела доходів.

З урахуванням цього, колегія суддів зазначає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не буде гарантувати виконання ОСОБА_8 своїх процесуальних обов`язків.

Можливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою передбачають вимоги 183 КПК України. Вік та стан здоров`я обвинуваченого дозволяє застосувати до нього запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Відповідно до вимог п. «е» ч. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод (Рим, 1950 року) міра запобіжного заходу у вигляді взяття під варту обирається підозрюваному, обвинуваченому судом при наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ним правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню ним правопорушення чи його втечі після його вчинення, що вказана особа може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників кримінального провадження, перешкоджати провадженню іншим чином, а також вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Тяжкість, характер та обставини інкримінованих злочинів свідчить про вагомість заявлених ризиків, які дійсно на теперішній час не зменшились, і яким не здатні запобігти більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою.

Судова колегія не вбачає в діях суду першої інстанції порушень кримінального процесуального законодавства, які б вплинули на законність прийнятого рішення про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 .

Колегія суддів не вбачає на даний час надмірної тривалості тримання обвинуваченого під вартою, оскільки приймає до уваги тяжкість пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення з сукупністю ризиків, встановлених судом першої інстанції, та даними про особу останнього.

На даний час таке обмеження права ОСОБА_8 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого будь-якого альтернативного запобіжного заходу, колегія суддів зазначає, що наразі «достатніми» та «належними» підставами тримання обвинуваченого під вартою є не лише очікування суду, а дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує подальше утримання обвинуваченого під вартою.

Обговорюючи питання щодо правомірності визначеного обвинуваченому ОСОБА_8 розміру застави, слід зазначити, що відповідно до ч.ч. 4,5 ст. 182 КПК України розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним.

Суд першої інстанції при визначенні розміру застави дотримався вимог діючого законодавства в повному обсязі, тому підстав вважати вказаний розмір застави завідомо непомірним для підозрюваного, суд апеляційної інстанції не вбачає, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втратити заставу, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про продовження застосування стосовно ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки обмеження його права на свободу в даному випадку є виправданим та необхідним, через неможливість в жодний інший спосіб запобігти його втечі та забезпечити належне виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Таким чином, перевіривши ухвалу суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що підстави для її скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404 407, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити захиснику ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 листопада 2023 року про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді