ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/3805/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1413/23 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: п.1 ч.2 ст.115 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Червонозаводського районного суду м.Харкова від 04 серпня 2023 року стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з вищою освітою, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, раніше не несудимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.1 ч.2 ст.115 КК України та призначено покарання у виді 13 років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 визначено обчислювати з 04.08.2023 року.

До набрання вироком законної сили, запобіжний захід стосовно ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою залишено без змін.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано в строк відбуття покарання ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 29.05.2023 року по 03.08.2023 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Цим вироком встановлено, що ОСОБА_7 близько 07 год. 35 хв. 29.05.2023 року перебував разом з батьком ОСОБА_10 та матір`ю ОСОБА_11 за місцем проживання у кв. АДРЕСА_2 . Під час словесної суперечки із батьками, виниклої на підставі побутових питань, у ОСОБА_7 виник умисел на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , з якими він перебував у сімейних відносинах. Перебуваючи на кухні, діючи умисно, з мотиву неприязнених відносин, з метою заподіяння смерті батькам, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки у вигляді їх смерті та бажаючи їх настання, ОСОБА_7 взяв у праву руку кухонний ніж та, стоячи навпроти свого батька ОСОБА_10 обличчям один до одного, наніс йому три колото-різані рани на правій боковій поверхні грудної клітини та живота, які проникають в праву плевральну і черевну порожнини з ушкодженням ребер, правої легені, печінки, брижі ободової кишки, з крововиливом у праву плевральну і черевну порожнини, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння. ОСОБА_10 , після нанесення йому ножових поранень, вийшов до коридору квартири, де ОСОБА_7 , тримаючи ніж в правій руці, стоячи навпроти свого батька ОСОБА_10 , наніс останньому ще п`ять ударів ножем в ділянку грудної клітини та живота, спричинивши п`ять колото-різаних ран на передній поверхні грудної клітки і живота, з яких три проникають у черевну порожнини з ушкодженням печінки, великого сальнику, шлунку брижі тонкої кишки, з крововиливом у черевну порожнину, також наніс два удари ножем в ділянку грудної клітки та живота ОСОБА_10 , спричинивши дві колото-різані рани на лівій боковій поверхні грудної клітки і живота, з яких одна проникає в черевну порожнину з ушкодженням брижі сигмоподібної кишки, крововиливом у черевну порожнину. Вказані тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння. Крім того, ОСОБА_7 наніс своєму батькові ОСОБА_10 один удар ножем в обличчя, спричинивши колото-різану рану на обличчі (в проекції тіла нижньої щелепи справа), яка проникає у ротову порожнину з ушкодженням кінчика язика, два удари в передпліччя, спричинивши дві колото-різані рани на правому передпліччі, один удар ножем в стегно, спричинивши колото-різану рану на зовнішній поверхні правого стегна, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Продовжуючи реалізацію умислу на протиправне заподіяння смерті двох осіб, ОСОБА_7 , діючи умисно, переклав ніж у ліву руку та, перебуваючи навпроти своєї матері ОСОБА_11 у коридорі вказаної квартири, наніс їй два удари в ділянку шиї, спричинивши їй два колото-різані поранення шиї, одне з яких має рановий канал, який починається шкірною раною, розташованою по умовній середній лінії, з подальшим пошкодженням підшкірно-жирової клітковини шиї, поверхневих її м`язів, крайовим медіастінальної плеври і часткового тканин верхнього міжплеврального поля, з проникненням в ліву плевральну порожнину і з наскрізним пошкодженням верхівки лівої легені, інший має рановий канал, який починається шкіряною раною, розташованого по передній поверхні шиї справа, з подальшим пошкодженням підшкірно- жирової клітковини шиї, поверхневих її м`язів, медіастінальної плеври і часткового тканин верхнього міжплеврального поля, з проникненням в ліву плевральну порожнину і з наскрізним пошкодженням верхівки лівої легені, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. Внаслідок отримання вказаних тілесних ушкоджень, ОСОБА_11 від аспірації кров`ю померла на місці.

ОСОБА_10 помер у лікарні о 08 год. 30 хв. 29.05.2023 року внаслідок отриманих проникаючих поранень грудей і живота з ушкодженням внутрішніх органів, що ускладнилося розвитком гострої крововтрати.

ОСОБА_7 , вважаючи, що ним виконані усі дії, необхідні для умисного протиправного заподіяння смерті ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , з місця скоєння злочину зник, а кухонний ніж викинув у сміттєвий бак, розташований біля будинку № 27 по вул. Чугуївській у м. Харкові.

Не погодившись з рішенням районного суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04.08.2023 року стосовно ОСОБА_7 скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання особі обвинуваченого та тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення внаслідок м`якості.

Просить ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, та призначити покарання у виді довічного позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу прокурор посилається на те, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання, хоча і не вийшов за межі санкції статті, але призначив покарання, яке не відповідає особі обвинуваченого та тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, а саме суд неповною мірою врахував, що ОСОБА_7 ніде не працює, раніше на нього до поліції надходили скарги щодо спричинення тілесних ушкоджень своїй матері, скоїв умисний особливо тяжкий злочин проти життя та здоров`я осіб, з якими перебував у сімейних відносинах - своїх батьків, позбавивши їх життя, що є відповідно до ст. 67 КК України обтяжуючою покарання обставиною, та свідчить про значну суспільну небезпечність як самих злочину, так і його особи.

Вислухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, думку обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задоволенню не підлягають, зважаючи на наступне.

Дії обвинуваченого кваліфіковано правильно, в своїй апеляційній скарзі прокурор просить ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 більш суворе покарання, у зв`язку з чим, на підставі ч.1 ст.404 КПК України, колегія суддів не перевіряє висновки суду відносно фактичних обставин справи.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, характер та суспільну небезпеку вчиненого злочину та обставини його вчинення, характер дій обвинуваченого, обстановку та спосіб вчинення злочину, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, відомості про особу обвинуваченого.

Відповідно до ст.3 Конституції України, людина, життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно вимог ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

У відповідності до ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Статтею 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

При призначенні покарання ОСОБА_7 покарання суд діяв з дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України, а саме.

Суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким злочином, та відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має вищу освіту, офіційно не працевлаштований, неодружений, перебуває на обліку лікаря-психіатра з 2013 року з діагнозам: Шизофренія, параноїдна форма, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується негативно.

Судом першої інстанції також враховано, що відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 304 від 07.06.2023 року, ОСОБА_7 на теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі органічного розладу особистості. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідають правопорушення, ОСОБА_7 перебував в стані вищевказаного психічного розладу. Не був здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. На теперішній час ОСОБА_7 відповідно до свого психічного стану застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Під час судового розгляду в суді першої інстанції обвинувачений висновки вказаного експертного дослідження не оспорював.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, судом першої інстанції, відповідно до ст. 66 КК України, визнано його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 67 КК України, судом враховано наявність обставини, що обтяжують покарання, - вчинення кримінального правопорушення щодо осіб, з якими винний перебував у сімейних відносинах.

При цьому, на думку колегії суддів, судом першої інстанції належним чином враховано, що ОСОБА_7 злочин вчинив злочин вперше, повністю визнав свою вину, під час судового розгляду висловлював щирий жаль у вчиненому, думку прокурора, яка вважала за доцільне призначення покарання у виді позбавлення волі, а також обставини, що пом`якшують покарання, - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також наявність вищезазначеної обставини, що обтяжує покарання.

Колегія суддів не погоджується з апеляційними доводами прокурора щодо необхідності призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання з тієї підстави, що на обвинуваченого раніше надходили скарги до поліції щодо спричинення тілесних ушкоджень своїй матері, оскільки у даній конкретній справі досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Апеляційна скарга прокурора не містить інших нових обставин, які не були враховані судом при призначенні покарання ОСОБА_7 , що об`єктивно вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного судового рішення та свідчить про необґрунтованість його вимоги щодо ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції. Твердження прокурора щодо неналежного їх врахування повністю спростовуються висновками суду, якими належним чином обґрунтовані вид та розмір покарання за злочин, передбачений п.1 ч. 2 ст. 115 КК України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що призначення винній особі певного виду та розміру покарання є виключно дискреційним повноваженням суду.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного судом першої інстанції покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, не відповідають фактичним обставинам справи та не спростовують висновки судів щодо призначеного ОСОБА_7 покарання в середніх межах альтернативної санкції ч.2 ст.115 КК України, а саме покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років.

Згідно ст. 414 КПКУкраїни, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

За таких обставин, апеляційні доводи прокурора про необґрунтовану м`якість призначеного ОСОБА_7 покарання за п.1 ч. 2 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строком на 13 років та пов`язане з цим апеляційне прохання щодо скасування вироку та призначення більш суворого покарання, на думку колегії суддів, - є безпідставними.

Призначене покарання ОСОБА_7 , на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

З огляду на викладене, з урахуванням усіх фактичних обставин справи, в тому числі, що під час вчинення інкримінованого злочину ОСОБА_7 перебував в стані хронічного психічного захворювання у формі органічного розладу, не був здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними, а також враховуючи наявність двох обставин, що пом`якшують покарання, обставину, що обтяжує покарання, і відомості про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, вчинив кримінальне правопорушення вперше, має вищу освіту, не працює, неодружений, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років, тобто в середніх межах санкцій ч.2 ст. 115 КК України, та з дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання скоєння ним нових злочинів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного вироку, не вбачається.

За таких обставин, оскаржуване судове рішення є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки відповідає вимогам ст.370 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного вироку, не вбачається.

За таких обставин, оскаржуване судове рішення є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки відповідає вимогам ст.370 КПК України.

Керуючись ст.ст.405, 407 ч.1 п.1, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Червонозаводського районного суду м.Харкова від 04 серпня 2023 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді