ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/5717/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/335/23 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч. 2 ст. 125 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2023 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю обвинуваченого ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9

ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження №11-кп/817/335/23 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 вересня 2023 року щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 125 КК України,- ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України і призначено йому покарання за цією статтею у виді громадських робіт на строк сто п`ятдесят годин.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди кошти в сумі 10000 грн. та процесуальні витрати за надання правової допомоги у розмірі 6000 грн.

В порядку КПК України вирішено питання про долю речових доказів та судових витрат.

Згідно з вироком суду, 09 лютого 2021 року о 21 годині 15 хвилин у обвинуваченого ОСОБА_6 , який перебував у приміщенні будинку АДРЕСА_1 , на ґрунті особистих неприязних відносин, в ході словесного конфлікту із ОСОБА_9 , виник умисел направлений на спричинення останньому тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій умисел, направлений на умисне спричинення тілесних ушкоджень, обвинувачений ОСОБА_6 09 лютого 2021 року о 21 годині 15 хвилин, перебуваючи у приміщенні житлового будинку АДРЕСА_1 , в ході словесного конфлікту із потерпілим ОСОБА_9 , діючи умисно та усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно здійснив постріл з револьверу Сафарі РФ 431 калібру 4 мм у середню третину гомілки лівої ноги ОСОБА_9 .

Внаслідок злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_9 спричинено тілесні ушкодження у вигляді непроникаючого вогнепального поранення м`яких тканин зовнішньої поверхні лівої гомілки у середній третині, яке за ступенем тяжкості належить до легкого ушкодження із короткочасним розладом здоров`я.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання змінити оскільки вважає його надто суворим через його невідповідність тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та відмовити в задоволенні цивільного позову.

Посилається на те, що кримінальне правопорушення є нетяжким оскільки відноситься до категорії кримінальних проступків, обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, в період з 07 квітня 2022 року по серпень 2023 року брав участь у бойових діях спрямованих на забезпечення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, частково визнав свою вину, розкаявся, сприяв слідству у встановлені істини у справі. Вказані обставини, на його думку, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину.

Вважає що потерпілим не доведено, які саме душевні страждання він поніс внаслідок неправомірних дій ОСОБА_6 та в чому вони виризались, тому просить відмовити в задоволенні цивільного позову про стягнення моральної шкоди у звязку з його безпідставністю.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляцію та просили її задовольнити з викладених у ній мотивів, прокурора та представника потерпілого, які заперечили щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Так, серед завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура та прийнято законне рішення як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, за установлених судом та викладених у вироку обставин, є правильними і ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні та наведених у вироку доказах в їх сукупності та взаємозв`язку, яким суд дав належну оцінку, обґрунтовано визнавши їх належними, допустимими та достатніми, і які у апеляційній скарзі не оспорюються, як і кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тому колегією суддів не переглядається.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання місцевий суд виходив з вимог 65 КК України, згідно з якою суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень та положень ч. 2 ст. 50 КК України, у відповідності до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

На переконання колегії суддів, обраний судом першої інстанції вид та міра покарання за інкримінований обвинуваченому злочин у виді громадських робіт на строк 150 годин, є пропорційним тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Зокрема, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії проступків, його характер та наслідки, а також дані про особу винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, одружений, на диспансерних обліках не перебуває, не працевлаштований, відсутність до нього будь-яких претензій за місцем проживання, а також обставини, які пом`якшують його покарання наявність на його утриманні малолітньої дитини. Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 судом встановлено не було. З врахуванням ставлення обвинуваченого до скоєного правопорушення, зокрема, не визнання того що він здійснив постріл з пістолета в потерпілого умисно та думки ОСОБА_9 , який не вибачив його та просив призначити покарання у виді громадських громадських робіт, місцевий суд вірно обрав вказаний вид покарання щодо ОСОБА_6 , який не є ні наймякшим та ні не найсуворішим, передбаченим санкцією ч.2 ст.125 КК України.

Наведені ОСОБА_6 у апеляційній скарзі дані про його особу, окрім факту мобілізації в ЗСУ, були враховані місцевим судом при призначенні йому покарання. Захист обвинуваченим батьківщини у період збройної агресії російської федереації хоч і характеризує його з позитивної сторони, проте, на думку колегії суддів, не є підставою для призначення йому наймякшого виду покарання, передбаченого ч.2 ст.125 КК України з огляду на думку потерпілого, який не його не вибачив та фактичні обставини справи- використання ним зброї щодо рідного брата.

Також колегія суддів погоджується з неврахуванням судом першої інстанції щирого каяття, як обставини, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 , з огляду на таке.

Щире каяття - це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди. Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Такі висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові ККС від 9 жовтня 2018 року у справі № 756/4830/17-к.

Як вбачається з вироку суду, ОСОБА_6 у судовому засіданні надав показання про те, що спричинив потерпілому тілесні ушкодження не умисно, він не мав наміру здійснювати постріл, потерпілому моральну шкоду спричинену кримінальним правопорушення не відшкодував, навпаки, заперечив її заподіяння, з потерпілим не порозумівся, про що свідчить його позиція висловлена як у суді першої так і у суді апеляційної інстанції його представником, з огляду на вищенаведене колегія суддів вважає що щирого каятття у його діях немає.

За таких обставин вважає що призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, та відповідає вимогам ст. ст.50,65 КК України, принципу індивідуалізації та є справедливим .

Перевіряючи вимоги апелянта в частині безпідставного стягнення на користь ОСОБА_9 моральної шкоди в розмірі 10000 грн., колегія суддів також вважає їх необгрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно із ст. ст. 56, 62 Конституції України фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів.

У відповідності до ст. 23 ЦК України, а також виходячи з системного аналізу законодавства України в частині, що стосується відшкодування моральної (немайнової) шкоди, колегія суддів звертає увагу на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав потерпілий, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, проте при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до роз`яснень, даних у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.95 з наступними змінами і доповненнями, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Вирішуючи цивільний позов ОСОБА_9 в частині стягнення моральної шкоди з обвинуваченого, місцевий суд врахував ступінь вини обвинуваченого, характер немайнових втрат, а також те, що неправомірними діями обвинуваченого ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_9 спричинено моральну шкоду, яка виразилась у переживаннях, душевному та фізичному болю, психологічному дискомфорті, що призвело до зміни звичного способу життя потерпілого, та прийшов до переконання про необхідність задоволення позову та стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого завданої моральної шкоди в сумі 10000 грн., колегія суддів погоджується з тим, що саме такий розмір є співмірним втратам немайнового характеру ОСОБА_9 ..

Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність постановленого у кримінальному провадженні судового рішення, вмотивованість висновків суду першої інстанцій, викладених у вироці, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 у апеляційній скарзі не наводить.

А тому апеляційну скаргу захисника обвинуваченого слід залишити без задоволення, а вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 125 КК України- без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419, 426 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 вересня 2023 року щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 125 КК України, - без змін.

Ухвала Тернопільського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга безпосерденьо доВерховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий

Судді