Справа №337/469/24
Номер провадження 1-кс/337/94/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.01.2024 року Слідчий суддя Хортицького районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , власника майна ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6 розглянувши клопотання слідчого слідчого відділення відділу поліції №5 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000085, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 січня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого, ч. 3 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном (шахрайство), вчинено у великих розмірах,

В С Т А Н О В И В :

25 січня 2024 року слідчий слідчого відділення Відділу поліції №5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області старший лейтенант поліції ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, погодженим з прокурором ОСОБА_7 про арешт майна, в якому просить винести ухвалу про накладання арешту з забороною права на відчуження та розпорядження, однак із можливістю в повному обсязі користуватись автомобілем марки «Mazda 6» 2003 р.в., д.н.з НОМЕР_1 з VIN-кодом НОМЕР_2 , право власності на який зареєстровано на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 з метою запобігання можливості її приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що був вилучений в ході огляду.

В обґрунтування клопотання зазначено, що досудовим розслідуванням встановлено наступне:

23.01.2024 до Відділу поліції № 5 ЗРУП ГУПН в Запорізькій області звернувся ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 із заявою про те, що його знайомий, шляхом зловживання довірою, оформив на своє ім`я генеральну довіреність на автомобіль марки «Mazda 6» в кузові чорного кольору д.н.з НОМЕР_3 VIN-код НОМЕР_2 та в подальшому продав її третій особі з переоформленням на її ім`я. (ЖЄО за № 1336 від 23.01.2024).

Відомості за вказаним фактом 23.01.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000085 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, а саме заволодіння чужим майном (шахрайство), вчинене у великих розмірах.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_8 , що у нього є товариші - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Він з вказаними хлопцями досить часто зустрічався та проводив час у ігровому залі «Бункер», що розташований по вул. Новгородській у м. Запоріжжя. На кінці березня місяця 2023 року за пропозицією ОСОБА_9 вони на двох вирішили орендувати квартиру по АДРЕСА_3 навпроти гуртожитку. Грошові кошти на оренду квартири ОСОБА_8 відклав з тих, що йому давали батьки, а звідки ОСОБА_12 брав гроші він не цікавився. З 10.04.2023 між ОСОБА_8 та його товаришами почали виникати постійні конфлікти, які іноді доходили до бійок. Однак досить швидко вичерпувались, ні до чого не призводячи. Після вказаних конфліктів, до ОСОБА_8 приїхали ОСОБА_12 та ОСОБА_13 і повідомили, що вони поміркували та вирішили: замість грошових коштів, йому необхідно надати частину грошових коштів на покупку автомобіля, який вони оформлять на нього. Тому, оскільки в ОСОБА_14 не було вибору і він турбувався за своє здоров`я, він взяв у батьків 3800 Євро (вони про це не знали), які знаходились вдома та передав їх ОСОБА_15 . Далі в той ж самий день, а саме 29 травня, Ян поїхав у м. Київ де купив автомобіль марки «Mazda 6» 2003 р.в., серійний номер НОМЕР_2 за довіреністю, та повернувся на ньому у м. Запоріжжя, де повіз ОСОБА_8 , до сервісного центру оформлювати автомобіль на нього. Після оформлення автомобіля він взяв з ОСОБА_8 ще 5 тисяч гривень за платні номерні знаки НОМЕР_3 та після покупки автомобіля ним користувався постійно ОСОБА_12 . В подальшому, матір ОСОБА_8 почала звинувачувати ОСОБА_9 та ОСОБА_16 у тому, що останні викрали із приміщення їх квартири грошові кошти у сумі 3800 Євро та 6000 доларів США. Коли вони приїхали за місцем його мешкання для вирішення питання з цього приводу, однак з матір`ю в них вирішити питання не вийшло та мати їх вигнала з квартири. Після невдалого вирішення конфлікту ОСОБА_12 повідомив, що якщо ОСОБА_8 хоче назавжди їх забути, та щоб не було проблем, йому необхідно зробити генеральну довіреність на авто на його ім`я. ОСОБА_8 з метою скоріше все це завершити, нічого не повідомивши батькам, пішов з ОСОБА_17 до нотаріуса та видав генеральну довіреність на ОСОБА_18 , яка має строк дії 1 рік, однак продавати автомобіль він йому не дозволяв. В подальшому, 16.01.2024 ОСОБА_8 вияв, що реєстрації транспортного засобу в додатку «Дія» немає, про що він повідомив матері.

В ході проведення першочергових оперативно-розшукових заходів встановлено, що автомобіль марки «Mazda 6» в кузові чорного кольору VIN-код НОМЕР_2 була придбана ОСОБА_19 та переоформлена на ім`я його дружини ОСОБА_19 . На вказаний автомобіль були встановлені д.н.з НОМЕР_1 .

Допитаний в якості свідка ОСОБА_19 , пояснив, що у 2023 році в літку він вирішив придбати автомобіль та на сайті «Авто.ріа» знайшов повідомлення про продаж автомобіля марки «Mazda 6» 2003 р.н., в кузові чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_3 за 4890 доларів США. Його зацікавив вказаний автомобіль, тому він зателефонував за номером телефону, який вказаний в оголошені НОМЕР_4 . Трубку підняв чоловік років 30 та вони почали спілкуватись детальніше за автомобіль, а саме який стан, які пошкодження, тощо. Запитавши за яку ціну він зможе продати автомобіль, він повідомив що за 4750 доларів США та менше уступати не буде. Йому така ціна не сподобалась та він відмовився. 17.01.2024 він знову зателефонував за вказаним номером та домовився про покупку автомобіля за 4000 доларів США, після чого приблизно о 16:00 годині зустрілись на мийці самообслуговування «Дельфін», яка розташована на кільці «Ювілейний», де оглянув автомобіль та домовився, що 18.01.2024 він зустрінеться з продавцем в ТСЦ МВС, який розташований по вул. Козака Бабури для переоформлення авто. 18.01.2024 року приблизно о 07:57 годині вони зустрілись на в сервісному центрі та о 08:00 годині почали оформлювати автомобіль на його дружину. Після переоформлення він передав чоловіку 3500 доларів США та домовився, що буде винен ще 500 доларів США. Коли вони переоформлювали авто, він дізнався, що в нього є Генеральна довіреність в іншої особи на цей автомобіль, в якій було вказано, що його звуть ОСОБА_12 , його це трохи здивувало так як на Авто.ріа вказане ім`я ОСОБА_20 , однак значення він цьому не придав.

24.01.2024 неподалік кафе «Дар`я», що знаходиться по пр. Ювілейному у м. Запоріжжя, співробітниками УПП був виявлений автомобіль марки «Mazda 6» 2003 р.в., д.н.з НОМЕР_1 з VIN-кодом НОМЕР_2 , який перебував під керуванням ОСОБА_19

24.01.2024 вказаний автомобіль в ході огляду місця події був вилучений та поміщений на стоянку Відділу поліції № 5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області за адресою: м. Запоріжжя, вул. Лахтінська, буд. 10. Окрім автомобіля в ході огляду місця події були вилучено ключ до нього та Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу СТО за № НОМЕР_5 .

В ході досудового розслідування, 25.01.2024 до ТСЦ № 2343 ГСЦ МВС в Запорізькій області поданий запит щодо надання інформації про перереєстрацію вказаного вище транспортного засобу, який наразі перебуває на виконанні.

Таким чином, виходячи з матеріалів кримінального провадження, автомобіль марки «Mazda 6» 2003 р.в., д.н.з НОМЕР_1 з VIN-кодом НОМЕР_2 є предметом кримінального правопорушення та визнаний речовим доказом по кримінальному провадженню. Виходячи з цього, до прийняття по кримінальному провадженню законного рішення та з метою забезпечення кримінального провадження, на вказаний автомобіль має бути накладений арешт. Однак, вбачаючи те, що ОСОБА_19 є добросовісним набувачем права на вказаний автомобіль, до вчинення кримінального правопорушення жодного відношення не має, то і користуватись вказаним автомобілем він має право в повному обсязі.

Посилаючись на ст. 98, ч.2 ст.167 КПК України, зазначаючи, що автомобіль, є речовим доказом, який має суттєве значення для досудового розслідування, оскільки автомобіль є об`єктом вчинення кримінального правопорушення, а у разі його повернення, може призвести до його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що, у свою чергу є завданням арешту, наявні підстави для накладення арешту на таке майно.

Отже, на думку слідства, є достатні підстави вважати, що вилучене майно має важливе значення для досудового розслідування і буде в подальшому використані як докази, з метою всебічного, повного і об`єктивного розслідування обставин цього кримінального провадження, обставин вчинення вказаного правопорушення, механізму, способу його вчинення та інше, при цьому існує реальна загроза приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження вказаних речей і документів

За таких обставин слідчий просить суд накласти арешт на тимчасово вилучене майно.

У судовому засіданні слідчий ОСОБА_3 та прокурор ОСОБА_4 заявлене клопотання підтримали, просили його задовольнити.

Власник майна ОСОБА_5 за клопотанням заперечила.

Захисник ОСОБА_6 вважає, що підстави для накладення арешту відсутні та суттєво обмежать права добросовісного власника, а порушення кримінального провадження є незаконним та потребує втручання з боку ДБР, з матеріалів провадження вбачається, що між заявником та іншими особами ( наразі підозра жодній особі не висунута) виникли виключно-правові відносини, заявник видав свідку генеральну довіреність на розпорядження його автомобілем півроку потому, жодних дій щодо повернення майна ОСОБА_8 за цей час не вживав, а після незначного проміжку часу з моменту придбання автомобіля у власність ОСОБА_5 її автомобіль був безпідставно оголошений у розшук, зупинений та тимчасово вилучений. В будь-якому випадку накладення арешту на майно добросовісного набувача не забезпечить досягнення мети кримінального провадження.

Слідчий суддя, вислухавши доводи учасників провадження, дослідивши матеріали і доводи клопотання, прийшов до висновку про відсутність підстав для його задоволення, виходячи із наступного.

Так, відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 ст. 170 КПК України визначено, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, відповідно до якої речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до положень ст. 131 КПК України, метою застосування заходів забезпечення кримінального провадження, яким є арешт майна, досягнення дієвості цього провадження.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Норми, наведені у ст. 132 КПК України, визначають, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

За змістом положень ст.3 КПК України, при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно положень статті 1-ї Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В свою чергу, за положеннями ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Так, частиною 1 статті 204 КК України передбачена відповідальність за незаконне придбання з метою збуту або зберігання з цією метою, а також збут чи транспортування з метою збуту незаконно виготовлених алкогольних напоїв, тютюнових виробів або інших підакцизних товарів.

При розгляді заяв про втручання держави у здійснення права власності ЄСПЛ спершу розглядає, чи таке втручання здійснювалося для досягнення соціально значущої мети, а також у межах існуючого законодавства. Щодо першого критерію, Суд залишає державі можливість самостійного оцінювання.

Як свідчить аналіз практики ЄСПЛ, найчастіше втручання у право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст. 1 Першого Протоколу забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів. Втручання має бути законним, тобто здійснено на підставі закону. При цьому під «законом» Конвенція розуміє нормативний акт, що має бути «доступним» (accessible) та «передбачуваним» (forseable). Також закон має відповідати всім вимогам нормативного акта. «Доступність закону» означає наявність доступу та знань щодо цього закону в суспільстві та у осіб. «Передбачуваність» означає можливість передбачити певні дії або наслідки, що можуть виникнути в зв`язку із застосуванням закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним ( рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля ( рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар ( серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

При здійсненні оцінки правомірності та виправданості допустимих обмежень прав і свобод ЄСПЛ послідовно вирішує чотири групи питань: 1) чи було оскаржуване обмеження (втручання) передбачене законом; 2) чи переслідувало воно одну з легітимних цілей, зазначених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини; 3) чи було воно «необхідним у демократичному суспільстві»; 4) чи було воно пропорційним до тієї правомірної мети, якої намагалися досягти.

Згідно з вимогами ст.171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити таки захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Вказана норма також узгоджується зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Слідчий суддя, суд, відповідно до ч.1 ст.173 КПК, відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Як вбачається з витягу з ЄДРД відомості про кримінальне провадження № 0000085, були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.01.2024 об 21:44:58 за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, а саме заволодіння чужим майном (шахрайство), вчинене у великих розмірах, за заявою ОСОБА_8 , який звернувся до ВП №5 з заявою про те, що його знайомий (ПІБ не зазначено) шляхом зловживання довірою оформив генеральну довіреність на належний заявнику автомобіль «Мазда 6», днз НОМЕР_6 та не повертає його.

Згідно даних додатків, що додані до клопотання, вбачається , що зазначений автомобіль 23.01.2024 року об 23:13:12 був оголошений в розшук, згідно відомостей з ЖЄО за 31370 від 24 січня 2024 року екіпажом 702 автомобіль був виявлений біля кафе «Дар`я» та викликана СОГ, який згідно рапорту інспектора взводу №1 роти 1 батальйону 3 УПП В Запорізькій області був супроводжений до ВП. Протоколом огляду місця події від 24 січня 2024 року у період часу з 18.00 до 18.04 год на ділянці місцевості за адресою: м.Запоріжжя вул. Лахтінська , 10 автомобіль був оглянутий , та вилучений. Постановою від 24 січня 2024 року (наданою слідчим в судовому засіданні) автомобіль визнаний речовим доказом та поміщений на зберігання до ВП №5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області.

На час розгляду клопотання жодній особі про підозру не повідомлено, жодну особу потерпілим не визнано. 24 січня 2024 року ОСОБА_8 ( який звертався з заявою про вчинення злочину) допитано в якості свідка. З наданого протоколу допиту вбачається, що грошові кошти на придбання автомобіля він передав знайомому ОСОБА_21 та іншим знайомим у травні 2023 року внаслідок застосування до нього насильства, автомобіль, був придбаний ОСОБА_22 , право власності було оформлено на нього, однак посвідчення водія він не має та автомобілем ніколи не користувався. У серпні 2023 року він оформив довіреність на право володіння та розпорядження автомобілем, а 16 січня 2024 року з додатку «Дія» дізнався про відчуження автомобіля.

Згідно протоколу допиту свідка ОСОБА_19 вбачається, що він добросовісно набув спірний автомобіль 19.01.2024 року та зареєстрував право власності на дружину, що також підтверджено свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.173 КПК України, повинен врахувати, зокрема правову підставу для арешту майна.

Зі змісту клопотання слідчого про арешт майна вбачається, що необхідність такого арешту була обумовлена визнанням вищезазначеного майна речовими доказами, оскільки існує сукупність достатніх підстав вважати, що вилучене під час огляду майно, є об`єктом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК, відповідно до положень ч.ч.1,3 ст. 170 КПК України.

Завданням арешту зазначеного майна слідчий визначив запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, а метою забезпечення кримінального провадження.

У той же час суд вважає, що поза розумним сумнівом стороною обвинувачення не доведено існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення за ознаками ч.3 ст.190 КК України за обставин, що наведені у клопотанні слідчого про арешт майна, оскільки на даний час досудовим розслідуванням не встановлено об`єктивних даних, які б свідчили про незаконність відчуження особою, на ім`я якої заявник видав довіреність незаконно, при цьому суд зауважує, що як вбачається із клопотання, ОСОБА_8 передавав своєму знайомому ОСОБА_21 грошові кошти, автомобілем, що був придбаний за ці грошові кошти він ніколи не користувався, водійських прав не має, зазначений автомобіль у його володінні ніколи не був. Також суд враховує і те, що маючи відповідний життєвий досвід, ОСОБА_8 повинен був усвідомлювати, що видав довіреність саме на розпорядження автомобілем, так як для управління автомобілем було б достатнім передання йому свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, оскільки з 13.08.2011 року саме наявність реєстраційного документу свідчить про те, що водій користується автомобілем законно, вимагати "додаткових доказів" працівники ДАІ не мають права. При цьому така довіреність була видана у серпні 2023 рок , тобто до відчуження автомобіля та звернення з заявою до поліції пройшло майже півроку. Як зазначає слідчий у клопотанні ОСОБА_5 є добросовісним набувачем спірного автомобіля, а тому автомобіль з її власності може бути вибутий виключно у порядку цивільного судочинства, за наявності законних підстав. Все це в сукупності дає суду підстави вважати, що автомобіль, на яких слідчий бажає накласти арешт, жодним чином не є має ознак об`єкту кримінального правопорушення, а тому стороною обвинувачення не доведено щодо існування обґрунтованої підозри вважати, що відносно будь-якої особи ( яка й досі не має статусу потерпілого) мало місце заволодіння автомобілем «Mazda 6» 2003 р.в., VIN-кодом НОМЕР_2 , шляхом обману.

Сам факт формального набуття згідно постанови слідчого автомобілем «Mazda 6» 2003 р.в., д.н.з НОМЕР_1 з VIN-кодом НОМЕР_2 процесуального статусу речового доказу, яким є вилучене майно, не свідчить про відповідність вказаного майна визначеним ст.98 КПК критеріям речових доказів у кримінальному провадженні та не є безумовною підставою для арешту цього майна.

На підставі викладеного слідчий суддя, приходить до висновку, що накладення арешту на автомобіль «Mazda 6» 2003 р.в., д.н.з НОМЕР_1 з VIN-кодом НОМЕР_2 , не забезпечить досягнення дієвості кримінального провадження, а лише буде нічим іншим ніж втручанням в законне права власності ОСОБА_5 на зазначений автомобіль, а тому в задоволенні клопотання слідчого про арешт вилученого майна слід відмовити.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 170, 171,173, 309, 395 КПК України, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні клопотання слідчого слідчого відділення Відділу поліції № 5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 відмовити.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Апеляційного суду Запорізької області протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Повний текст оголошений 30.01.2024 о 14-30 год.

Слідчий суддя: ОСОБА_1