Справа № 338/748/23
Провадження № 11-кп/4808/53/24
Категорія ст.125 ч.1 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2024 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

представника потерпілої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_9 на вирок Богородчанського районного суду від 03 жовтня 2023 року, відносно ОСОБА_9 за ст. 125 ч.1 КК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Нивочин Богородчанського району, жительки АДРЕСА_1 , згідно ст. 89 КК України раніше не судимої, -

в с т а н о в и л а :

В поданій апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_9 , вважає вирок суду першої інстанції незаконним та необгрунтованим.

Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування, оскільки 27.03.2023 року до ЄРДР внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ст. 125 ч.1 КК України. 17.05.2023 року о 12 год. їй було повідомлено про підозру, а 19.05.2023 року до Богородчанського районного суду надійшов обвинувальний акт.

Окрім цього, звертає увагу суду на те, що зібрані у кримінальному провадженні докази не містять будь - яких даних про те, що саме вона заподіяла ОСОБА_10 тілесні ушкодження, а не вона сама собі їх спричинила.

Також вказує, що суд незаконно послався у вироку на відеозапис від 29.03.2023 року та роздруковані фотознімки до нього, оскільки відеозйомку проведено без її згоди та проти її волі.

Зазначає, що 03.10.2023 року під час перебування складу суду в нарадчій кімнаті, до судді заходив прокурор ОСОБА_11 , який брав участь у кримінальному провадженні, тобто судом першої інстанції порушено таємницю нарадчої кімнати, чим істотно порушено вимоги ст. 367 ч.ч.1,2 КПК України.

Просить вирок Богородчанського районного суду від 03.10.2023 року скасувати, та ухвалити новий виправдувальний вирок, відмовити у цивільному позові.

За вироком суду ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч.1 КК України та призначено їй покарання у виді 160 годин громадських робіт.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_12 , задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_12 компенсацію моральної шкоди в сумі 10 000 гривень.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що 24.03.2023, близько 14.25 год., на території домогосподарства, що розташоване в АДРЕСА_1 , між ОСОБА_12 та ОСОБА_9 на ґрунті тривалих неприязних відносин з приводу користування земельною ділянкою, що межує між господарствами останніх, та на якій рішенням суду встановлений земельний сервітут, виник словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_9 вирішила спричинити тілесні ушкодження ОСОБА_12 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне заподіяння тілесних ушкоджень, ОСОБА_9 , металевою частиною лопати нанесла удар по лівій руці ОСОБА_12 .

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_9 , тримаючи у руках пластикове відро, нанесла ним удар в праву руку потерпілої ОСОБА_12 , а в подальшому удар рукою в обличчя останньої, спричинивши останній тілесні ушкодження.

В результаті умисних протиправних дій, ОСОБА_9 спричинила ОСОБА_12 тілесні ушкодження, які згідно вказаного висновку відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Обвинувачена ОСОБА_9 в судове засідання не з`явилася з невідомих для суду причин, про причини неявки суд не повідомила, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася завчасно. Учасники апеляційного провадження не заперечили з приводу розгляду даної апеляційної скарги без участі обвинуваченої.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор заперечив з приводу поданої апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_9 , просив залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін;

- представник потерпілої ОСОБА_8 , заперечив з приводу поданої апеляційної скарги обвинуваченої, просив залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вирок суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Ухвалений вирок судом першої інстанції в силу ст. 370 КПК України є законним, обґрунтованим і вмотивованим, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, і відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 404 ч.1КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з вироку, висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості обвинуваченої ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч.1 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав всебічну, повну й об`єктивну оцінку.

Порушень норм кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченої, на кваліфікацію її дій, та які б могли бути підставою для скасування вироку суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Доводи наведенні в апеляційній скарзі обвинуваченої ОСОБА_9 з приводу того, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність та надав невідповідні висновки, викладені у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки вона ніякого злочину не вчиняла, на думку колегії суддів є безпідставними.

У відповідності до положень ст.94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно вимог ст.84 ч.1 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Зокрема, на підтвердження встановлених фактичних обставин кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч.1 КК України, суд першої інстанції обґрунтовано послався на : показання потерпілої ОСОБА_12 , свідка ОСОБА_13 , протокол огляду місця події від 15.05.2023 року та фототаблиці до нього, протокол перегляду відеозапису від 29.03.2023 року та роздрукованих фотознімків до нього, постанову про визнання речових доказів, протокол перегляду відеозапису від 26.04.2023 року та роздруковані фотознімки до нього, довідку з КНП «Обласна клінічна лікарня Івано Франківської обласної ради »№ 739 від 24.03.2023 року, висновок експерта №171 від 27.03.2023 року.

Отже, суд першої інстанції, дослідивши, перевіривши та проаналізувавши в судовому засіданні всі вищевказані докази в їх сукупності, як такі, що узгоджуються між собою та не викликають сумніву, правильно дійшов висновку про необхідність кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_9 за ст. 125 ч.1 КК України, з чим погоджується і колегія суддів.

У відповідності до вимог ст.8 ч.2 та ст.9 ч.5 КПК України, принцип Верховенства права у кримінальному провадженні, застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Смирнов проти України» від 15 липня 2010 року та у справі «Бочаров проти України» від 17 березня 2011 року, суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності „ поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що досліджені, судом першої інстанції докази, з точки зору належності, допустимості та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, свідчать про те, що стороною обвинувачення доведено, як подію кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_9 так і те, що зазначений злочин вчинено саме обвинуваченою.

Окрім цього, посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції незаконно послався у вироку на відеозапис від 29.03.2023 року та роздруковані фотознімки до нього, оскільки відеозйомку проведено без її згоди та проти її волі, на думку колегії суддів є безпідставними.

Відеозапис у кримінальному провадженні може використовуватись як речовий доказ у випадку, якщо він містить в собі ознаки дійсності вчинення протиправного кримінального діяння.

Так, в ч. 1 ст. 98 КПК України зазначається, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З аналізу даної норми вбачається, що документи можуть бути речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Таким чином, відеозапис може використовуватись як речовий доказ, у випадку, якщо він містить в собі ознаки дійсності вчинення протиправного кримінального діяння. Зокрема, такий доказ має містити відомості, що встановлюються відповідним органом досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Окрім цього, як було встановлено судом першої інстанції між сторонами існує тривалий конфлікт з приводу виконання встановленого земельного суверенітету за рішенням Богородчанського районного суду Івано Франківської області від 31.07.2019 року.

Встановлення відеокамер, сприяло стримуванню неправомірних дій. А відеофіксація кримінального правопорушення лише підтверджує виправданість встановлення камер і є виключним випадком, коли допускається не лише фіксація, а й отримання відомостей про скоєне правопорушення компетентними органами в порядку передбаченому кримінально процесуальним законом. Окрім цього, камери, які фіксують місця вільного проходу чи проїзду, не можуть вказувати на персоналізацію відеоспостереження лише щодо певної особи.

Щодо доводів наведених в апеляційній скарзі обвинуваченої ОСОБА_9 з приводу того, що у неї не було жодного наміру спричинити будь які тілесні ушкодження потерпілій, не зважаючи на те, що вона сама її постійно провокує.

Судова колегія вважає дані доводи безпідставними та необгрунтованими, оскільки згідно встановлених фактичних обставин судом першої інстанції, обвинувачена завдала потерпілій удар по лівій руці металевою частиною лопати, після чого нанесла удар пластиковим відром в праву руку потерпілої ОСОБА_12 та удар рукою в обличчя останньої, спричинивши їй легкі тілесні ушкодження.

Окрім цього з наданих доказів, які містяться в матеріалах кримінального провадження убачається, що ОСОБА_9 умисно завдала потерпілій удар металевою частиною лопати, та вступила з нею у словесну перепалку, ображаючи останню нецензурною лайкою, даний факт підтверджується відеозаписом, який міститься в матеріалах кримінального провадження.

Посилання обвинуваченої ОСОБА_9 наведені в апеляційній скарзі з приводу того, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку з закінченням строків досудового розслідування, оскільки 27.03.2023 року до ЄРДР внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ст. 125 ч.1 КК України. 17.05.2023 року о 12 год. їй було повідомлено про підозру, а 19.05.2023 року до Богородчанського районного суду надійшов обвинувальний акт, на думку судової колегії є безпідставними та необгрунтованими.

Згідно п.1 ч.2 ст. 219 КПК України строк досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне провадження до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня повідомлення особі про підозру становить : дванадцять місяців у кримінальному провадженні щодо нетяжкого злочину.

Частиною 3 даної статті встановлено, що з дня повідомлення особі про підозру досудове розслідування повинно бути закінчене : протягом сімдесяти двох годин - у разі повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або затримання особи в порядку, передбаченому частиною четвертою статті 298-2 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 17.05.2023 року обвинуваченій ОСОБА_9 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч.1 КК України, а 19.05.2023 року обвинувальний акт скеровано до Богородчанського районного суду, тобто досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні закінчено ще до завершення установленого законом 72 годин строку.

Твердження обвинуваченої ОСОБА_9 про те, що судом першої інстанції порушено таємницю нарадчої кімнати, оскільки 03.10.2023 року під час перебування складу суду в нарадчій кімнаті, до судді заходив прокурор ОСОБА_11 , який брав участь у кримінальному провадженні, на думку апеляційного суду є безпідставними, оскільки не підтвердженні жодними доказами.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції призначаючи покарання обвинуваченій врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання в силу ст. 66, 67 КК України, тобто дотримався вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання.

При цьому, як вбачається з вироку, судом враховано характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу обвинуваченої, яка відповідно до ст. 89 КК України раніше не судима, за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, на обліку в лікаря психіатра та нарколога не перебуває.

Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченої судом не встановлено.

Стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що призначене покарання обвинуваченій ОСОБА_9 є необхідним й достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів, а також справедливим щодо досягнення мети покарання виходячи з вимог ст. 50 КК України.

Таким чином, під час апеляційного розгляду не встановлено апеляційних підстав, передбачених ст. 409 КПК України для скасування вироку суду першої інстанції, а тому подана апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_9 є необгрунтованою.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_9 слід залишити без задоволення, а вирок Богородчанського районного суду від 03 жовтня 2023 року без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405,407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_9 , залишити без задоволення.

Вирок Богородчанського районного суду Івано Франківської області від 03 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_9 за ст.125 ч.1 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_5

ОСОБА_4