У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000237 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , на вирок Снігурівського районного суду Миколаївської області від 22 серпня 2023 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Снігурівка Миколаївської області, українця, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого фактично за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

захисник ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції за допомогою сервісу EASYCON)

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання. Призначити ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст.75 КК України, звільнивши останнього від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки. В іншій частині вирок залишити без змін.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарання, призначеного за даним вироком та покарання, призначеного за вироком Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 10 липня 2023 року, призначено ОСОБА_6 остаточне покарання, із врахуванням вимог ст.72 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців, без конфіскації майна.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано засудженому у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 29 травня 2023 року по день набрання даним вироком законної сили з розрахунку один день позбавлення волі за один день тримання під вартою.

Витрати на залучення експерта у розмірі 1195,00 грн (тисяча сто дев`яносто п`ять грн. 00 к.) віднесено за рахунок держави. Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник не оспорюючи встановлених під час судового розгляду фактичних обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, вважає оскаржуваний вирок незаконним та необґрунтованим в частині призначеного покарання, внаслідок суворості.

Пояснює, що в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в інкримінованому йому діянні, а саме у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, визнав повністю, одразу після вчиненого невідкладно повідомив поліцію та швидку допомогу, в ході досудового розслідування давав правдиві покази та сприяв швидкому розкриттю злочину. Потерпілий жодних претензій матеріального чи морального характеру до ОСОБА_6 не має та просив суд призначити обвинуваченому покарання не пов`язане з позбавленням волі. Зауважує, що суд не взяв до уваги, що мати обвинуваченого потребує стороннього догляду, а ОСОБА_6 у неї єдиний син, тому просила суд не позбавляти волі ОСОБА_6 .

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом встановлено та визнано доведеним, що ОСОБА_6 29 травня 2023 року близько 19:00 год., перебував у приміщенні будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де розпивав спиртні напої разом з ОСОБА_8 . У вказаний час, в ході розпивання алкогольних напоїв, у приміщенні зазначеного будинку, між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 виник конфлікт, в ході якого останній, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, з метою спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, схопив у праву руку ніж та діючи умисно наніс ним потерпілому ОСОБА_8 один удар в область грудної клітини зліва. В результаті своїх умисних протиправних дій ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді сліпого проникаючого колото-різаного поранення передньої черевної стінки зліва, заочеревинної гематоми зліва, які по ступеню тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав вирок суду законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Висновок суду, щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджений зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав правильну юридичну оцінку і обґрунтовано дійшов до висновку про його винність у вчинені вказаного кримінального правопорушення.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим.

Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.1 ст. 121 КК України є правильною і апелянтом не оспорюється. А тому відповідно до вимог ст. 404 КПК України, вирок в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Перевіривши у відповідності до вимог ст. 404 КПК України законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, в частині призначення покарання, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» зверталась увага судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Судом дотримано зазначених вимог закону при призначенні покарання ОСОБА_6 .

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому вид та міру покарання врахував обставини вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким умисним злочином, обставини та мотиви його вчинення, наслідки його вчинення для потерпілої особи, який претензій до обвинуваченого не має, наявність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, відомості, що характеризують особу обвинуваченого, який посередньо характеризується, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не працює, раніше не судимий, наявність хворої матері, яка потребує постійного стороннього догляду, й прийшов до висновку, що для його виправлення та перевиховання, а також для попередження вчинення нових кримінальних правопорушень необхідним та достатнім буде покарання пов`язане з ізоляцією від суспільства у виді позбавлення волі у мінімальних межах санкції статті обвинувачення, та не знайшов підстав для застосування ст.ст.75, 76 КК України.

Наведені дані про особу та призначення судом першої інстанції за ч. 1 ст. 121 КК України покарання в межах санкції даної статті у виді позбавлення волі, також вчинення обвинуваченим умисного тяжкого злочину в стані алкогольного сп`яніння, дають підстави вважати, що покарання, судом першої інстанції призначено обвинуваченому з урахуванням вимог ч. 1 ст. 65 КК України, є справедливим за своїм видом та розміром, відповідає меті покарання, визначеній в ст. 50 КК України є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Згідно положенням ч.1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді обмеження волі, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», рішення суду про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням має бути мотивованим, при цьому необхідно враховувати не тільки дані про особу обвинуваченого і обставини, які пом`якшують покарання і свідчать про можливість його виправлення без відбування покарання, але й ступінь тяжкості вчиненого злочину, виходячи із особливостей і обставин його вчинення.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в абзаці 1 пункту 3 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочину (статті 12 КК України), а також із особливостей конкретного кримінального правопорушення й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного із співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Враховуючи наведене, застосування закріплених у ст. 75 КК України правил допустиме за наявності обґрунтованих підстав для висновку, що з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, особи винного та інших обставин кримінального провадження виправлення засудженого є можливим без ізоляції від суспільства.

Вирішуючи питання про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції дотримався зазначених вимог закону.

Так, судом першої інстанції враховано, що обвинувачений вчинив умисний тяжкий злочин, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризуються посередньо, не працевлаштований, не одружений, утриманців не має, на обліку у лікарів нарколога та психіатра КНП "Снігурівська МЛ" не перебуває, раніше не судимий, проте вироком Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 10 липня 2023 року засуджений за ч.2 ст.15, ч.2 ст.289 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі без конфіскації майна. Судом першої інстанції також враховано наявність пом`якшуючих покарання обставин щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; вжиття заходів до негативних наслідків спричиненої шкоди, обставинами, що обтяжують покарання, є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про не можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд неповно дослідив дані про особу обвинуваченого, апеляційний суд вважає неприйнятним, оскільки вказані в апеляційній скарзі доводи були досліджені та проаналізовані судом при призначенні покарання обвинуваченому, зокрема й дані про його особу, стан, вік, поведінку, склад сім`ї, матеріальний стан тощо та наявність хворої матері, яка потребує постійного стороннього догляду.

Інших обставин, пом`якшуючих покарання або позитивно характеризуючих особу обвинуваченого, які б не були предметом розгляду та аналізу суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

У зв`язку з викладеним, апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому покарання ґрунтується на положеннях ст. ст. 50 і 65 КК України, відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання і є необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, а тому вважати призначене покарання явно несправедливим через його суворість, апеляційний суд не вбачає.

З огляду на наведене та відсутністю підстав для зміни вироку, передбачених ст.409 КПК України, з наведених апелянтом мотивів, апеляційний суд не вбачає підстав для застосування ст.ст.75, 76 КК України, у зв`язку з чим апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 376, 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Вирок Снігурівського районного суду Миколаївської області від 22 серпня 2023 року стосовно ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: