СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кп/759/1453/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2023 року м.Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002628 від 10.07.2023 р. стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, українця, розлученого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 22.08.2022 Святошинським районним судом м. Києва за ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки. 23.08.2023 вирок скасовано Київський апеляційним судом в частині призначеного покарання та ухвалено в цій частині новий вирок, яким призначено покарання за ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років ;

- 31.10.2022 Шевченківським районним судом міста Києва за ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, до покарання у виді 4 років 10 місяців позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, до остаточного покарання у виді 5 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим стоком на 3 (три) роки,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_5 , законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_6 - ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_3 , будучи раніше судимим за вчинення корисливого злочину, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, достовірно знаючи про військову агресію збройних сил російської федерації проти України та впровадження на території України воєнного стану, повторно, вчинив умисний тяжкий, корисливий злочин при наступних обставинах.

Так, ОСОБА_3 , 09.07.2023, приблизно о 17 годині 30 хвилин, знаходячись біля магазину «Фудмаркет», розташованого по вулиці Генерала Вітрука, 13-А у місті Києві, усвідомлюючи, що в країні введено воєнний стан і відповідно знаходячись в умовах воєнного стану, повторно, шляхом ривка, відкрито викрав у малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чуже майно, а саме: сумку- «бананку», вартістю 200 гривень, у якій знаходився мобільний телефон марки «Huawei Mate 20», сірого кольору у силіконовому чохлі прозорого кольору (метеріальної цінності не становить), в якому знаходилася сім-карта мобільного оператора «Лайф» з номером телефону НОМЕР_1 вартістю 5583 гривні 33 копійки, належний матері останнього - ОСОБА_5 , завдавши потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 5783 гривні 33 копійки.

ОСОБА_3 , 09.07.2023, приблизно о 17 годині 25 хвилин, знаходячись біля магазину «Фудмаркет», розташованого по вулиці Генерала Вітрука, 13-А у місті Києві, помітив раніше йому незнайомого малолітнього ОСОБА_6 з сумкою - бананкою на плечі, який в цей час слідував до приміщення вказаного магазину.

Відчуваючи потребу в грошових коштах, не маючи постійного джерела доходу та користаючи тим, що малолітній ОСОБА_6 не буде чинити опір його діям, ОСОБА_3 вирішив повторно відкрито заволодіти чужим майном в умовах воєнного стану, з метою особистого збагачення.

Безпосередньо реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на повторне, відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_3 , продовжуючи знаходитись біля магазину «Фудмаркет», розташованого по вулиці Генерала Вітрука, 13-А у місті Києві, 09.07.2023, приблизно о 17 годині 30 хвилин, підійшов до малолітнього ОСОБА_6 та діючи умисно, повторно, з корисливим мотивом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у виді заподіяння матеріальної шкоди потерпілій, усвідомлюючи, що в країні введено воєнний стан і відповідно знаходячись в умовах воєнного стану, відкрито викрав чуже майно - шляхом ривка зірвав з плеча у останнього сумку «бананку», вартістю 200 гривень, у якій знаходився мобільний телефон марки «Huawei Mate 20», сірого кольору, у силіконовому чохлі прозорого кольору (метеріальної цінності не становить), в якому знаходилася сім-карта мобільного оператора «Лайф» з номером телефону НОМЕР_1 , вартістю згідно висновку експерта судової товарознавчої експертизи №3244 - 5583 гривень 33 копійки, належний матері останнього - ОСОБА_5 , завдавши потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 5783 гривні 33 копійки.

Заволодівши в такий спосіб чужим майном, ОСОБА_3 з місця вчинення злочину втік разом з викраденим майном, розпорядившись ним на власний розсуд, завдавши потерплій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 5783 гривні 33 копійки.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, визнав в повному обсязі, щиро розкаявся і надав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінального правопорушення.

За згодою сторін, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів, зібраних в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин справи, оскільки учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів в добровільності їх позицій, а також фактичні обставини справи ніким не оспорюються. При цьому судом було роз`яснено, що в цьому випадку учасники судового провадження будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують його особу.

Допитавши обвинуваченого ОСОБА_3 , дослідивши матеріали кримінального провадження в обсязі, узгодженому сторонами кримінального провадження, суд дійшов висновку, що інкриміноване обвинуваченому діяння доведене поза розумним сумнівом і кваліфікує його дії за ч.4 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно та в умовах воєнного стану.

При цьому суд бере до уваги, що під кваліфікованою ознакою повторності розуміють, вчинення діяння особою, яка раніше вчинила, окрім іншого таємне викрадення чужого майна. Так, ОСОБА_3 раніше судимий за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України. Таким чином, при кваліфікації його дій за злочин, скоєний у даному кримінальному провадженні, судимість за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 22.08.2022, який 23.08.2023 було скасовано в частині покарання Київським апеляційним судом, та вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 31.10.2022 утворює повторність.

Також суд враховує, що з суб`єктивної сторони кримінальне правопорушення, передбачене ст. 186 КК, характеризується лише прямим умислом і корисливим мотивом, коли особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання. Відкрите викрадення чужого майна (грабіж) характеризується об`єктивними та суб`єктивними ознаками. Об`єктивні ознаки відкритого викрадення - це викрадення, що вчиняється у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи. Предметом грабежу є майно, яке має певну вартість і є чужим для винної особи. Протиправність дій винної особи полягає в тому, що під час відкритого викрадення у винного немає жодного права і будь-яких підстав для вилучення майна у потерпілого. Інтелектуальні ознаки умислу проявляються в тому, що винний, протиправно вилучаючи майно, чітко усвідомлює незаконний характер своїх дій, розуміє, що не має на майно, яке він вилучає, жодного права. Вилучаючи майно, винний усвідомлює той факт, що воно вибуде з володіння власника чи законного володільця майна, розуміє, що власник чи законний володілець будуть позбавлені можливості реалізувати свої правомочності щодо цього майна. Вольова ознака прямого умислу характеризується бажанням настання суспільно небезпечних наслідків: винний бажає незаконно вилучити відповідне майно і позбавити власника чи законного володільця можливості володіти, користуватися чи розпоряджатися відповідним майном. У випадку звернення винним чужого майна у свою користь або в користь третіх осіб у діях винного є корислива мета, яку винний досягає самим фактом звернення майна. Грабіж потрібно вважати закінченим з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним.

Таким чином, для притягнення особи до кримінальної відповідальності за ст. 186 КК має бути встановлено і доведено, що особа усвідомлювала те, що майно, яким вона заволодіває, є чужим для неї, свої дії вона вчиняє у присутності потерпілого або інших осіб, її дії помічені й оцінюються іншими як протиправні, а також передбачала суспільно небезпечні наслідки своїх протиправних дій і бажала їх настання.

Така позиція відповідає висновкам про застосування норми права, які містяться в постанові Верховного Суду від 28 січня 2021 року (справа № 727/950/20).

З огляду на вищевикладене, дії обвинуваченого ОСОБА_3 повністю охоплюються складом злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.

Окрім цього, при кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_3 суд зазначає, що відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 з 24.02.2022 року на всій території України введено воєнний стан, строк дії якого надалі неодноразово продовжувався, востаннє згідно Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №451/2023 від 26.07.2023 та Закону України Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 27.07.2023, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб, тобто правовий режим воєнного стану діяв на час вчинення вказаного вище діяння.

Відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року N 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке віднесено до категорії тяжкого злочину, особу обвинуваченого, який офіційно не працює, розлучений, має на утриманні двох малолітніх дітей, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, за даними облікової документації КНП «КМНКЛ «Соціотерапія» з 11.11.2002 перебуває під наркологічним диспансерно - динамічним наглядом з діагнозом: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання каннабиноїдів, вживання зі шкідливими наслідками, раніше судимий, злочин вчинив під час дії іспитового строку, відношення обвинуваченого до скоєного, який критично оцінює свої дії, його поведінку під час та після вчинення злочинних дій.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 , передбачені ст. 66 КК України, є : щире каяття, яке полягає у відвертому особистому осуді обвинуваченим своєї поведінки, негативному морально-психологічному ставленні до скоєного, розкриттям усіх обставин кримінального правопорушення; активне сприяння розкриттю злочину, яке полягає у добровільній допомозі слідству шляхом повідомлення правоохоронним органам та суду фактів у справі.

Обставиною, яка відповідно до вимог ст. 67 КК України, обтяжує покарання ОСОБА_3 , є вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини.

З огляду на вищевикладене, виходячи із сукупності усіх обставин кримінального провадження, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого, суд приходить до переконання, що виправлення та перевиховання ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства неможливе та вважає за потрібне призначити йому покарання у виді позбавлення волі, в межах, передбачених санкцією ч. 4 ст. 186 КК України.

Згідно вироку Святошинського районного суду м. Києва від 22.08.2022 ОСОБА_3 засуджено за ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років та на підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки.

31.10.2022 ОСОБА_3 засуджено Шевченківським районним судом міста Києва за ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, до покарання у виді 4 років 10 місяців позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 22.08.2022, остаточно призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим стоком на 3 (три) роки.

23.08.2023 вирок Святошинського районного суду м. Києва від 22.08.2022 скасовано Київський апеляційним судом в частині призначеного покарання та ухвалено в цій частині новий вирок, яким призначено покарання за ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в абз. 2 п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», при застосуванні правил ст.71 КК України судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.

Враховуючи викладене, суд остаточне покарання ОСОБА_3 призначає із застосуванням ст. 71 КК України, та до покарання за цим вироком частково приєднує невідбуту частину покарання за попередніми вироками.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст.75 КК України, або ж застосування ст.69 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми можуть бути застосовані.

Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлений.

Питання щодо речових доказів слід вирішити згідно вимог ст. 100 КПК України.

Накладений арешт на підставі ухвали слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 18.07.2023 (ун.№ 759/12961/23) на речові докази, а саме: кросівки чорного кольору із вставками жовтого, червоного та блакитного кольорів; штани чорного кольору; футболка синього кольору; кепка синьо жовтого кольору; бананка із малюнком у вигляді м`ячів; мобільний телефон «Хуавей» ІМЕІ НОМЕР_2 ; ІМЕІ НОМЕР_3 ; браслет коричневого кольору; рюкзак; згідно вимог ч. 4 ст. 174 КПК України, підлягає скасуванню.

Згідно ч.2 ст. 124 КПК України, суд стягує з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні, які становлять 200 грн. ( висновок експерта судової товарознавчої експертизи № 3244 від 19.07.2023).

Ухвалою суду до ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Київський слідчий ізолятор» строком до 14.10.2023р.

Вирішуючи питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, до яких відноситься й питання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, суд враховує призначене обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі із реальним його відбуванням, бере до уваги обставин справи та характер скоєного злочину, його наслідки, вважає за необхідне до набрання вироком законної сили залишити застосований до ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 371, 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного ОСОБА_3 за цим вироком, частково приєднати невідбуте покарання, призначене за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 31.10.2022 року та вироком Київського апеляційного суду від 23.08.2023, та за сукупністю вироків призначити остаточне покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з 10 липня 2023р.

Зарахувати ОСОБА_3 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 25 липня 2022 по 22 серпня 2022 включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні,що становлять 200 (двісті) грн.00 коп.

Запобіжний захід застосований стосовно ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Речові докази: кросівки чорного кольору із вставками жовтого, червоного та блакитного кольорів; штани чорного кольору; футболка синього кольору; кепка синьо жовтого кольору, браслет коричневого кольору, рюкзак - після набрання вироком законної сили повернути власнику ОСОБА_3 ; бананка із малюнком у вигляді м`ячів; мобільний телефон «Хуавей» ІМЕІ НОМЕР_2 ; ІМЕІ НОМЕР_3 , після набрання вироком законної сили повернути власнику - потерпілій ОСОБА_5 ..

Арешт, накладений на речові докази, а саме: кросівки чорного кольору із вставками жовтого, червоного та блакитного кольорів; штани чорного кольору; футболка синього кольору; кепка синьо жовтого кольору; бананка із малюнком у вигляді м`ячів; мобільний телефон «Хуавей» ІМЕІ НОМЕР_2 ; ІМЕІ НОМЕР_3 ; браслет коричневого кольору; рюкзак - скасувати.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення з урахуванням особливостей, передбачених ч.2 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченим та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1