Справа № 149/1552/21
Провадження №11-кп/801/986/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2023 року м. Вінниця

Колегія суддів Вінницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із секретарем ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисників-адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_11 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження №0000019 від 23.01.2021 року, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12 та представника потерпілого - адвоката ОСОБА_11 в інтересах потерпілого ОСОБА_13 на вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 13.07.2023 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Червона Володимирівка Хмільницького району Вінницької області, проживаючого по АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого,

визнано виннним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 135 КК України та засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку 2 роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України на ОСОБА_9 покласти обов`язки:

1 ) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації,

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Червона Володимирівка Хмільницького району Вінницької області, проживаючого по АДРЕСА_2 , громадянина України, в силу ст. 89 КК України не судимого,

визнано виннним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за 3 ст. 135 КК України та засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку 1 рік шість місяців не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України на ОСОБА_10 покласти обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації,

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на користь держави витрати на залучення експертів під час досудового розслідування в сумі - 45107, 88 грн.:

- за проведення судово-біологічної експертизи №СЕ-19/102-21/5649-БД від 15.06.2021 - 19 446, 90 грн.;

- за проведення судово-біологічної експертизи №СЕ-19/102-21/5650-БД від 14.06.2021 - 2 237, 68 грн.;

- за проведення судово-біологічної експертизи №СЕ-19/102-21/5651-БД від 15.06.2021 - 23 423, 30 грн.

Вирішено долю речових доказів.

в с т а н о в и л а :

Як убачається з вироку, 22.01.2021 року приблизно о 23:30 год. ОСОБА_9 разом зі своїми братами ОСОБА_9 та ОСОБА_10 перебували у будинку своєї покійної матері, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

В цей же час, на грунті тривалих неприязних відносин між ОСОБА_9 та його братами виник словесний конфлікт, який поступово переріс у сварку.

Під час вказаної сварки у ОСОБА_9 та ОСОБА_10 виник спільний злочинний умисел на заподіяння ОСОБА_9 тілесних ушкоджень з метою припинення його протиправних дій.

З цією метою, ОСОБА_9 діючи спільно з ОСОБА_10 , перебуваючи в приміщенні кімнати будинку, розуміючи явну протиправність своїх дій, діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою заподіяння тілесних ушкоджень почали наносити множинні хаотичні удари руками в область обличчя ОСОБА_9 , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді скелетно-лицьової травми, саден на обличчі та голові.

Після цього, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , побачивши, що у ОСОБА_9 , який втратив свідомість, почалась кровотеча з носу, та розуміючи, що останній не може самостійно надати собі медичну допомогу, оскільки перебував в стані сильного алкогольного сп`яніння та без свідомості, при цьому усвідомлюючи, що кров може потрапити до дихальних шляхів і це призведе до смерті останнього, не надали йому допомогу та перенесли його в приміщення веранди, де залишили його лежати на підлозі, а саме у положенні на спині головою до верху та через деякий час пішли спати у іншу кімнату.

Відповідно до висновку експерта № 78 від 11.03.2021 смерть ОСОБА_9 настала від скелетно-лицьової травми (закритого перелому кісток носа з масивною кровотечою), який ускладнився механічної асфіксією - закриття дихальних шляхів кров`ю.

Між скелетно-лицьовою травмою (закритий перелом кісток носа з масивною кровотечою) та смертю ОСОБА_9 є причинний зв`язок.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_12 просить скасувати вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 13.07.2023 року відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особам обвинувачених внаслідок м`якості. Просить ухвали новий вирок, яким визначити ОСОБА_9 та ОСОБА_14 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 135 КК України та призначити наступне покарання; ОСОБА_9 - у виді позбавлення волі на строк 5 років, ОСОБА_10 - у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 зарахувати строк попереднього їх ув`язнення з 23.01.2021 по 25.01.2021 з розрахунку день за день. Початок строку відбування покарання рахувати з дати затримання ОСОБА_9 та ОСОБА_15 на виконання вироку.

Вимоги мотивує тим, що судом належним чином н6е врахований характер та обставини вчиненого злочину та факт того, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вчинили тяжкий злочин у відношення свого рідного брата фактично відразу після смерті їх матері. Засуджені після спричинення ОСОБА_16 , який перебував в стані сильного алкогольного сп`яніння і фізично не міг чинити опір, тілесних ушкоджень в обличчя у виді закритого перелому кісток носа, що спричинило масивну кровотечу, яка фактично закрила дихальні шляхи кров`ю і розуміючи, що їх брат втратив свідомість і не міг самостійно надати собі допомогу, перенесли його в приміщення веранди, де залишили лежати на підлозі у положення головою. до верху та пішли спати у іншу кімнату. І це при тому. що веранда не обігрівалась, а подія трапилась в січні. в судовому засіданні потерпілі ОСОБА_13 та ОСОБА_17 , які є дітьми загиблого ОСОБА_18 , наполягали на максимальні мірі покарання для обвинувачених, пов`язаній із позбавленням волі.

Не погодившись з вироком суду першої інстанції, представник потерпілого - адвокат ОСОБА_11 ставить питання про зміну вироку Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 13.07.2023 року в частині призначеного ОСОБА_9 та ОСОБА_10 міри покарання. Просить призначити ОСОБА_9 та ОСОБА_10 максимальну міру покарання, передбачену ч. 3 ст. 135 КК України у виді позбавлення волі.

Вимоги апеляційної скарги представника потерпілого - адвоката ОСОБА_11 обґрунтовані тим, що потерпілий в судовому засіданні наполягав на призначенні для обвинувачених міри покарання у виді позбавлення волі. Покаянне осмислення своєї поведінки не знайшло відображення в конкретних діях засуджених після вчинення ними злочину. Також судом не взято до уваги, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вживали алкогольні напої, ОСОБА_10 намагався приховати сліди крові, що відповідно до ст. 67 КК України є обтяжуючою обставино.

Просить врахувати, що засуджені не намагались жодним чином допомогти ОСОБА_16 , оскільки подія трапилась у січні 2021, в зимовий період та засуджені залишили його батька у веранді (яка зі слід засуджених не опалювалась), на спині, на бетонній підлозі.

Внаслідок протиправних дій засуджених потерпілому ОСОБА_13 була спричинена шкода, що полягає у глибоких моральних та душевних стражданнях в зв`язку із втратою ним близької людини. Дізнавшись про смерть батька, він зазнав емоційне та психологічне потрясіння, яке відчуває до теперішнього часу та не може відновити свою душевну рівновагу.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційній скарги прокурора та представника потерпілого, представника потерпілого - адвоката ОСОБА_11 , яка наполягала на задоволенні апеляційних скарг; думку захисників-адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які просили вирок залишити без змін, в задоволенні апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого відмовити, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12 та представника потерпілого - адвоката ОСОБА_11 в інтересах потерпілого ОСОБА_13 - не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду про доведеність вини та кваліфікації дій ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 135 КК України в апеляційній скарзі не оспорюється.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

За змістом ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню ним нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного .

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах установлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при призначені покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально - вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

В ст.75 КК України зазначено «Звільнення від відбування покарання з випробуванням» зазначено:1. Якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. 2.У цьому разі суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки 3. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції в дотримання вимог ст. 65 КК України, керуючись роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_9 , ОСОБА_10 кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, особи обвинувачених, які є несудимими, згідно характеристик характеризуються позитивно, на обліку у лікаря- нарколога та лікаря-психіатра не знаходяться, обставини, які згідно ст. 66 КК України пом`якшують покарання щире каяття та відшкодування завданого збитку, відсутність обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, правових позицій Верховного Суду дійшов висновку, щодо доцільності призначення покарання з застосуванням ст. 75 КК України, визначивши іспитовий строк, поклавши відповідно до ст. 76 КК України обов`язки.

В апеляційних скаргах сторона обвинувачення та представник потерпілого виклали доводи щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених злочинів, особам обвинувачених, вважає, що їх виправлення не може бути без реального відбування покарання у виді позбавлення волі.

Провівши апеляційний розгляд, апеляційний суд вимоги та доводи прокурора та представника потерпілого щодо реального позбавлення волі ,вважає безпідставними, з огляду на таке.

Згідно роз`яснень Верховного Суду термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як убачається з вироку суду, суд першої інстанції, призначаючи покарання дійшов до переконання, що воно відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

На думку суду апеляційної інстанції, враховуючи характер вчиненого злочину, особи обвинувачених, обставини кримінального провадження, суд першої інстанції, додержуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації дійшов правильного висновку, що достатнім для виправлення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 буде покарання в межах санкції ч.3 ст. 135 КК України із застосування ст.75 КК України, належним чином умотивувавши своє рішення.

Переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та свідчили б про необґрунтованість призначеного ОСОБА_19 та ОСОБА_10 покарання у апеляційних скаргах прокурора та представника потерпілого не наведено. Доводи про невідповідність призначеного судом першої інстанції покарання не спростовують висновки суду щодо можливості застосування ст. 75 КК України.

Окрім того, апеляційний суд враховує у ту обставину, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в судовому засіданні критично ставляться до вчинених ними злочину, пояснили суду, що вони страждають, оскільки загиблий був їх рідним братом, запевнили суд про недопустимість в майбутньому випадків протиправної поведінки.

Апеляційний суд враховує і ту обставину, що як пояснили обвинувачені, їх захисники, частину спричиненої шкоди вони відшкодували, і ще намагались відшкодувати заподіяну потерпілим шкоду, однак не змогли знайти спільну мову з потерпілими.

Кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести, та з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи та попередження нових злочинів.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Керуючись ст. 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12 та представника потерпілого - адвоката ОСОБА_11 в інтересах потерпілого ОСОБА_13 ,- залишити без задоволення.

Вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 13.07.2023 року відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного Кримінального Суду в складі Верховного Суду протягом 3-х (трьох) місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4