КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу з доповненнями прокурора Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 09 листопада 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києвавід 09.11.2023 залишено без задоволення клопотання слідчого 4 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_9 , погоджене прокурором Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 строком на 60 діб у кримінальному провадженні №0000622 від 08.12.2022.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, прокурор Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, в межах строку досудового розслідування, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали.

____________________________________________________________________________

Справа № 761/40774/23 Слідчий суддя - ОСОБА_10

Апеляційне провадження № 11-сс/824/7247/2023 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

30.11.2023 від прокурора Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_8 надійшли доповнення до апеляційної скарги, в яких він зазначав, що відмовляючи у продовженні підозрюваному строку тримання під вартою, слідчий суддя прийшов до помилкового висновку, що факт застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у інших кримінальних провадженнях № 0000687 та № 0000370 свідчить про відсутність ризиків непроцесуальної поведінки підозрюваного.

Відповідно до аналізу норм кримінального процесуального законодавства слідує, що клопотання про обрання запобіжного заходу, в тому числі й тримання під вартою, подається у кожному кримінальному провадженні окремо.

Застосування запобіжного заходу в одному кримінальному провадженні не являється перешкодою у застосуванні запобіжного заходу в іншому.

Слідчим суддею не взято до уваги те, що 13.10.2023 підслідність у кримінальному провадженні № 0000370 визначено за Національним антикорупційним бюро України, а процесуальне керівництво здійснює Спеціалізована антикорупційна прокуратура, а тому інформація щодо дії, на момент розгляду вказаного клопотання, запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 не відома.

Також поза увагою слідчого судді залишилося те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000687 завершено, а тому ризики неналежної процесуальної поведінки підозрюваного у вказаному провадженні зменшилися, на відміну від даного кримінального провадження, де досудове розслідування триває.

У ході досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, усвідомлюючи тяжкість вчиненого злочину та реальність покарання, підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування з метою уникнення покарання за інкримінований злочин. ОСОБА_7 , будучи співробітником Міністерства оборони України, а також колишнім співробітником правоохоронних органів, володіє спеціальними навичками, які він може використати для переховування від органів досудового розслідування та суду.

Через специфіку інкримінованих злочинів, а також їх складність, на даний час ще не встановлені всі його обставини та у зв`язку з цим не витребувано (вилучено) всі необхідні речі й документи, а тому підозрюваний ОСОБА_7 з метою приховати докази своєї злочинної діяльності, може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

ОСОБА_7 , який в силу посади, яку він обіймав, має тісні зв`язки з іншими керівниками та службовими особами Міноборони, може здійснювати вплив як на них, так і на інших осіб, яким можуть бути відомі обставини вчиненого кримінального правопорушення, покази яких мають або матимуть значення для встановлення істини у справі, що в своїй сукупності підтверджує наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

На даний час в рамках вказаного кримінального провадження досліджуються обставини можливої причетності до вказаних злочинів інших осіб, та ймовірну причетність ОСОБА_7 до їх вчинення, що зумовлює підвищені ризики невиконання покладених на підозрюваного процесуальних обов`язків, як з метою уникнення власної кримінальної відповідальності, так і сприяння в уникненні такої відповідальності іншими причетними особами.

ОСОБА_7 є діючим військовослужбовцем, на якого поширюються обов`язки, визначені Статутами Збройних Сил України та законодавством України про військовий обов`язок і військову службу, а тому, на переконання прокурора, бажаючи уникнути передбаченого кримінальним законом покарання за вчинення особливо тяжкого злочину, останній може намагатися переховуватися від органу досудового розслідування та суду, у зв`язку з чим вчинить інші тяжкі кримінальні правопорушення, насамперед ті, які пов`язані з ухиленням від проходження військової служби.

У клопотанні слідчого обґрунтовано неможливість запобігання зазначеним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Крім того, згідно ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (тобто тримання під вартою).

ОСОБА_7 працездатний, тяжкими захворюваннями, які б перешкоджали його утриманню під вартою, не страждає. Даних, які б вказували на неможливість застосування до нього вказаного запобіжного заходу, не встановлено.

Апелянт звертав увагу на те, що розмір збитків у даному кримінальному провадженні становить 945 258 853,86 грн., що вказує на необхідність визначення ОСОБА_7 застави в розмірі 352 182 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 945 256 488, 00 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи прокурора ОСОБА_5 , який підтримав подану апеляційну скаргу з доповненнями та просив її задовольнити, думку підозрюваного ОСОБА_7 , який приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку з Державною установою «Київський слідчий ізолятор», та його захисника ОСОБА_6 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора з доповненнями не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається із матеріалів судового провадження, слідчими Головного слідчого управління Служби безпеки України за процесуального керівництва Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000622 від 08.12.2022 за підозрою ОСОБА_7 та ОСОБА_11 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 114-1 КК України та за фактом вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 201-2, ч. 4 ст. 425 КК України.

Згідно даних клопотання та долучених до нього матеріалів, 16.06.2023 ОСОБА_7 повідомлено про підозру в розтраті чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем в особливо великих розмірах, за попередньою змовою групою осіб, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 5 ст. 191 КК України; та у перешкоджанні законній діяльності Збройних Сил України в особливий період, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 1 ст. 114-1 КК України.

04.11.2023 ОСОБА_7 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри, у розтраті чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем в особливо великих розмірах, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 5 ст. 191 КК України; та у перешкоджанні законній діяльності Збройних Сил України в особливий період, за попередньою змовою групою осіб, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 114-1 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 08.09.2023 продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000622 до 6 місяців, тобто до 16.12.2023.

06.11.2023 слідчий 4 відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБ України ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва із клопотанням, погодженим прокурором Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_8 , в якому просив застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києвавід 09.11.2023 залишено без задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0000622 від 08.12.2022, з тих підстав, що зазначені слідчим в обґрунтування поданого ним клопотання ризики непроцесуальної поведінки ОСОБА_7 є необгрунтованими, оскільки останній на день звернення до слідчого судді з клопотанням про застосування щодо нього запобіжного заходу, перебуває під вартою в інших кримінальних провадженнях№0000370 та №0000687.

З такими висновками колегія суддів погоджується.

Як убачається з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно частин 1, 4 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КПК України, слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У справі «Маккей проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.

Європейський суд з прав людини під час вирішення справи «Медведев та інші проти Франції» зауважив, що право на свободу і особисту недоторканість має першочергове значення у «демократичному суспільстві» у значенні, передбаченому Конвенцією.

Відповідно до п. «с» ст. 5 Конвенції, законними є арешт або затримання, здійснені з метою допровадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

У той же час, Європейський суд зазначає, що національний суд, який вирішує питання про взяття особи під варту, повинен визначити, чи виправдовують інші підстави, наведені органом досудового розслідування, позбавлення особи свободи.

Суд у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

Відповідно до п. 54 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Зенцов і інші проти Російської Федерації», до визнання винним обвинувачений повинен вважатися невинним, і мета даного положення, по суті, вимагає попереднього звільнення, якщо тривале утримання під вартою більш не являється обґрунтованим.

Особа, обвинувачувана у вчиненні злочину, має бути завжди звільнена до суду, за винятком випадків, коли Держава може довести, що існують «істотні і достатні» причини для обґрунтування безперервного утримання під вартою».

Згідно рішення Європейського суду з прав людини, яке згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, які є джерелом законодавства, у справі «Бойченко проти Молдови» № 41088/05, рішення від 11 липня 2006 року - «одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу».

На переконання колегії суддів, вказані вимоги слідчим суддею належним чином дотримані.

Розглядаючи клопотання слідчого про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчим суддею встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 114-1 КК України, з чим погоджується і колегія суддів.

Разом з тим, перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема можливості ОСОБА_7 переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити речі та документи, що мають значення для встановлення обставин вчинення інкримінованих злочинів, незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних та інших учасників у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, слідчий суддя дійшов обгрунтованого висновку про недоведеність існування вказаних ризиків з огляду на те, що на час розгляду клопотання підозрюваний утримується під вартою у межах інших кримінальних проваджень.

З такими висновками погоджується колегія суддів, оскільки слідчим у клопотанні та прокурором під час апеляційного розгляду не доведено тих обставин, що на день звернення до слідчого судді з клопотанням про застосування щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, заявлені органом досудового розслідування ризики мають реальний характер.

Так, як убачається із наявної у матеріалах судового провадження копії ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 30.10.2023, вказаною ухвалою задоволено клопотання слідчого у межах кримінального провадження № 0000687 від 09.06.2022, та продовжено щодо ОСОБА_7 строк тримання під вартою до 28.12.2023 включно /том 2, а.с. 181-182/.

Крім того, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 11.10.2023 задоволено частково клопотання слідчого у межах кримінального провадження № 0000370, та застосовано щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 09.12.2023 включно /том 2, а.с. 183-184/.

Предметом апеляційного оскарження є ухвала слідчого судді, яка переглядається, виходячи з тих обставин кримінального провадження, які існували на день її постановлення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що слідчий суддя станом на день розгляду клопотання дослідив всі обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та вмотивованого рішення, в повній мірі врахував вимоги статті 194 КПК України та за відсутністю доведених обставин, передбачених п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, які б слугували підставою для застосування виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання слідчого.

Доводи, на які посилається прокурор в апеляційній скарзі стосовно існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, є безпідставними, оскільки клопотання не містить належного обгрунтування, яким чином підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування та суду та вчинити інші дій, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, перебуваючи в умовах ізоляції від суспільства в Державній установі "Київський слідчий ізолятор".

Посилання прокурора на обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, тяжкості покарання за вказані злочини та ту обставину, що у межах даного кримінального провадження ОСОБА_7 повідомлено про нову підозру за ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 114-1 КК України, враховані слідчим суддею при розгляді клопотання.

Однак такі доводи, самі по собі, без доведеності існування у кримінальному провадженні ризиків непроцесуальної поведінки підозрюваного, з огляду на положення ст. 194 КПК України не є підставою для продовження строку тримання під вартою підозрюваного.

Доводи прокурора про те, що застосування запобіжного заходу в одному кримінальному провадженні не являється перешкодою у застосуванні запобіжного заходу в іншому, не впливають на правильність висновків слідчого судді, оскільки слідчим суддею відмовлено у задоволенні клопотання саме з підстав недоведеності реальної вірогідності вчинення підозрюваним дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Інші доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали слідчого судді.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу з доповненнями прокурора Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 09 листопада 2023 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3