Провадження № 1-кс/686/8914/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2023 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали за скаргою ОСОБА_3 щодо невнесення відомостей до ЄРДР,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області зі скаргою на бездіяльність уповноважених осіб ВП №1 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР. В обґрунтування доводів скарги зазначено, що ОСОБА_3 , разом з іншими потерпілими особами ФОП ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_5 , ФОП ОСОБА_6 , ФОП ОСОБА_7 , ФОП ОСОБА_8 , до ВП №1 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області було направлено заяву про вчинення ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ст.383 КК України, однак, всупереч ст.214 КПК України, відомості до ЄРДР, за вказаною заявою про вчинення кримінального правопорушення, внесені не були, про що ОСОБА_3 стало відомо 05.10.2023 р. з листа №9795/115/01-2023 від 05.10.2023 р. Тому, у скарзі ОСОБА_3 просить: визнати протиправною бездіяльність посадових осіб ВП №1 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області та зобов`язати цих посадових осіб внести до ЄРДР відомості про вчинене кримінальне правопорушення, які викладені в заяві ФОП ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_5 , ФОП ОСОБА_6 , ФОП ОСОБА_7 , ФОП ОСОБА_8 про скоєння злочину, за фактом вчинення ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ст.383 КК України.

ОСОБА_3 , який клопотав про розгляд справи без його участі, та представник органу досудового розслідування у судове засідання не з`явились.

Згідно зі ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст.26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на вказане, враховуючи принцип диспозитивності, з метою забезпечення дотримання розумних строків розгляду скарги, слідчий суддя вважає за можливе здійснювати розгляд скарги за відсутності осіб, які не з`явились, на підставі наявних доказів.

Дослідивши матеріали скарги та надані матеріали перевірки, слідчий суддя приходить до наступного.

Положеннями частини 1 ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Із наданих матеріалів перевірки №2914, вбачається, що дійсно 27.06.2023 р. ОСОБА_3 , спільно з ФОП ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_5 , ФОП ОСОБА_6 , ФОП ОСОБА_7 , ФОП ОСОБА_8 , звернувся до Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області із заявою, датованою 20.06.2023 р. У вказаній заяві, яка була зареєстрована в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» ХРУП 29.06.2023 р. за №10813, а, в подальшому, скерована до ВП №1 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області, де була зареєстрована в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» ВнП №1 ХРУП 05.07.2023 року за №15662, ОСОБА_3 , спільно з іншими особами, повідомляв, що: «у травні 2023 року ОСОБА_3 стало відомо, що до відділення № 1 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області громадянином ОСОБА_9 направлено звернення щодо ОСОБА_3 про вчинення злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.3 ст.229 КК України. В своїй заяві, ОСОБА_9 зазначив, що між ним та ОСОБА_3 було досягнуто домовленість про співпрацю в рамках комерційної концесії, зокрема, реалізацію товарів знаку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », але від укладання Договору він ухилявся, ОСОБА_3 залучив до своєї діяльності невідомих йому осіб: ФОП ОСОБА_5 , ФОП ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_6 , ФОП ОСОБА_7 . Спільно з іншими заявниками, ОСОБА_3 вважає, що повідомлення ОСОБА_9 про вчинення ОСОБА_3 злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.3 ст.229 КК України, є завідомо неправдивим, отже, такі дії підпадають під ознаки ст.383 КК України. При цьому, неправдивість цього повідомлення характеризується саме фактичними обставинами, на які посилається ОСОБА_9 , а не їх юридичною оцінкою. Більш за того, на думку заявників, в діях ОСОБА_9 убачаються діяння, які можна кваліфікувати за ч.4 ст.190 КК України. Вищенаведені обставини ОСОБА_3 , спільно з іншими особами, убачають у наступному. З 2019 року ОСОБА_3 дійсно відомий громадянин ОСОБА_9 , у тому ж році, між ними було узгоджено усі необхідні умови комерційної концесії, зокрема, реалізації товарів знаку « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Також, відповідні умови співпраці було узгоджено між ОСОБА_9 та ФОП ОСОБА_5 , ФОП ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_6 , ФОП ОСОБА_7 . Усі детальні умови концесії, було узгоджено в електронному вигляді, шляхом переписки в месенджеру «Telegram». Так, ОСОБА_9 було направлені фотокопії договору про використання торгівельної марки, який останній просив підписати за нього, оскільки, на його думку, вказане було формальністю, всі суттєві умови були вже узгоджені в процесі електронної переписки. ОСОБА_9 , надаючи свою згоду на подальшу співпрацю, у період з 2019 узгодив відкриття наступних магазинів бренду « ІНФОРМАЦІЯ_1 »: в ТРЦ «Галактика» у м.Кременчук ФОП ОСОБА_5 ; в ТРЦ «Конкорд» у м.Полтава ФОП ОСОБА_4 ; в ТРЦ «DEPOT Center» в м.Кропивницький ФОП ОСОБА_6 ; в ТРЦ «Cosmo Multimall» в м.Київ ФОП ОСОБА_7 ; в ТРЦ «Дафі» в м.Харків ФОП ОСОБА_8 ; в ТРЦ «Мануфактура» в м.Суми ФОП ОСОБА_10 . Особисто з ОСОБА_9 були узгоджені: дизайн-проекти усіх магазинів, розміщення рекламних вивісок, текст аудіо-реклами о відкритті магазину STIMMA, дизайни білбордів, акції на відкриття магазинів і безліч іншого, що безапеляційно доказує те, що усі дії було з ним, як з власником бренду, узгоджені. Офіційні відкриття магазинів в ТРЦ, освічувались публічно в соціальній мережі «Facebook» і особисто ОСОБА_11 , і його керівництвом. Власник торгівельної марки та його керівники були особисто присутні на відкритті цих магазинів, що легко підтвердити фото-доказами. Досягнувши усіх необхідних умов співпраці, вказані підприємці добросовісно сплачували грошові кошти в межах угоди на розрахункові рахунки, які надавалися ОСОБА_9 (фотокопії електронної переписки, розрахунки сплачених сум та дані набувачів коштів додаються до заяви). Відтак, вказані в повідомленні про злочин фактичні дані про те, що ОСОБА_9 з березня 2020 року не отримував кошти від реалізації товарів марки STIMMA, є завідомо неправдивими. Також, не відповідає фактичним даним інформація про те, що ОСОБА_9 не відомі суб`єкти господарювання, вказані ним в повідомленні, оскільки вказана інформація спростовується фотокопіями електронної переписки, копією електронної сторінки Facebook, з особистими фотозображеннями заявника разом із деякими підприємцями. Реалізуючи свій умисел на подання завідомо неправдивих даних, ОСОБА_9 посилається на фіктивний та не чинний доказ, а саме Протокол №3 засідання Етичного Комітету Young Business Club. Вказаний документ організацією офіційно не виносився, не затверджений та не підписаний будь-ким з офіційних осіб. Аналізуючи сукупність вказаних дій ОСОБА_9 , ОСОБА_3 , спільно з іншими заявниками, вважали, що вказані дії підпадають під ознаки ст.383 КК України, а саме завідомо неправдиве повідомлення про злочин. Крім того, ОСОБА_9 направив до ряду торгівельних центрів повідомлення, тотожні за змістом із заявою про скоєння злочину, в яких вказав, що не мав з заявниками домовленостей про використання знаку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », не отримував коштів за реалізовану продукцію та не надав згоди на її реалізацію. Вказані обставини, разом із зверненням володільця знаку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » до правоохоронних органів, можуть свідчити про те, що ОСОБА_9 вводив в оману цілий ряд підприємців, зазначаючи про узгодження умов співпраці з ними. При цьому, вказані підприємці, повістю усвідомлюючи законність своїх діянь, перераховували грошові кошти від реалізації товарів марки «STIMMA», за вимогою ОСОБА_9 , на рахунки третіх осіб, які, як стало відомо з його пояснень, ним не отримувались, отже, були незаконно привласнені третіми особами та, можливо, самим ОСОБА_9 . Тому, керуючись ч.3 ст.191 КК України, ст.ст.214,215 КПК України, у заяві ОСОБА_3 , спільно з іншими особами, просили: внести відомості до ЄРДР та розпочати кримінальне провадження за фактом вчинення ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ст.383 КК України.»

За результатом розгляду зазначеної заяви, ОСОБА_3 було скеровано лист №9809/121/122-2023 від 07.08.2023 р., який фактично свідчить про той факт, що відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР, за заявою ОСОБА_3 та інших осіб, внесені не були.

Відповідно до ч.1 ст.214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування.

Згідно з ч.2 ст.214 КПК України, досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається (ч.4 ст.214 КПК України).

До Єдиного реєстру досудових розслідувань, зокрема, має бути внесено короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність (п.п.4, 5 ч.5 ст.214 КПК України).

Із цими приписами Кримінального процесуального закону кореспондуються викладені у п.2 Розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора №298 від 30.06.2020 норми, згідно з якими відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4, 5 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Аналіз змісту положень ст. 214 КПК України свідчить, що повноваженням щодо оцінки відомостей, наведених у заяві чи повідомлених потерпілим, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наділені слідчий, дізнавач, прокурор.

Приписи ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 818/1526/18 у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Наведене дає підстави для висновку про те, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про кримінальне правопорушення є об`єктивні дані, які дійсно свідчать про наявність ознак кримінального правопорушення. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

За приписом ч.1 ст.11 КК України, кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Отже, вирішальним чинником для внесення до ЄРДР відомостей за заявою, є саме наявність у цій заяві обставин, що свідчать про кримінальне правопорушення, а не вказана авторами назва поданого документу.

Верховний Суд у своїй постанові від 16.05.2019 у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду (справа № 761/20985/18, провадження № 51-8007км18) вказав: «...положеннями ст. 3 КПК визначено, що кримінальне провадження це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність. Досудове розслідування - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується, серед іншого, закриттям кримінального провадження. Якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин.....».

Отже, ініціювати процедуру кримінального переслідування та застосувати державний механізм для здійснення досудового розслідування доцільно лише у випадку, коли наявні підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення. Безпідставне відкриття кримінального провадження є недопустимим і може порушувати права конкретних осіб, відносно яких таке провадження ініційоване, та є неефективним з точки зору використання державних ресурсів.

На думку слідчого судді, у заяві ОСОБА_3 , поданій спільно з ФОП ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_5 , ФОП ОСОБА_6 , ФОП ОСОБА_7 , ФОП ОСОБА_8 , від 20.06.2023 р. викладені факти, які за своїм змістом та суттю не є повідомленням про вчинення кримінальних правопорушень, зокрема й тих, які передбачені ч.4 ст.190, ст.383 КК України, оскільки ця заява не містить об`єктивних даних, які підтверджували би реальність конкретної події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення, зокрема, зі змісту вказаної заяви не вбачається, що у випадку, про який повідомляв, спільно з іншими особами, ОСОБА_3 , мало місце саме умисне заволодіння чужим майном або придбання права на майно, шляхом обману чи зловживання довірою, а також завідомо неправдиве повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, зокрема, й не зазначав ОСОБА_3 у своїй заяві про те, коли і де було вчинено та в чому саме виразилось шахрайство, а також про те, коли і де відбулось саме завідомо неправдиве, на думку заявника, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення), не містить ця заява й конкретних фактичних даних, які б свідчили про існування обставин, що дають підстави для кваліфікації дій особи за відповідними статтями Кримінального кодексу України. Аргументи ОСОБА_3 про можливе вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ст.383 КК України, фактично ґрунтуються на його власній оцінці та зводяться до незадоволення і суб`єктивної незгоди ОСОБА_3 із самим фактом звернення ОСОБА_9 із заявою про вчинення відносно останнього ОСОБА_3 та іншими особами кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.3 ст.229 КК України, і на сьогоднішній день відсутні підстави вважати, що у вказаних діях ОСОБА_9 існують ознаки обов`язкового елемента складу злочину, передбаченого ст.383 КК України, - завідомість неправдивості повідомлення про вчинення кримінального правопорушення. До того ж, саме твердження ОСОБА_3 , викладене у його скарзі та в означеному повідомленні про вчинення, на його думку, ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ст.383 КК України, недостатнє для того, щоб розпочати досудове розслідування, адже, досудове розслідування розпочинається саме на підставі фактів, які реально свідчать саме про вчинення кримінального правопорушення.

У п. 29 рішення Європейського суду з прав людини в справі Павлюлінець проти України (Заява №70767/01) від 6 вересня 2005 року, суд висловив позицію, що право на порушення кримінальної справи проти третьої особи як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21 вересня 1999 року, заява N 37437/97).

З огляду на викладене, представник органу досудового розслідування обґрунтовано відмовив ОСОБА_3 у внесенні відповідних відомостей до ЄРДР.

Слідчий суддя не вбачає підстав для внесення відомостей за поданою ОСОБА_3 , спільно з іншими особами, заявою до ЄРДР. Ініціювання кримінального переслідування щодо особи, за встановлених обставин, є необґрунтованим засобом кримінально-правового примусу та не відповідає приписам кримінального процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Повноважень слідчого судді на визнання протиправною бездіяльності певних посадових осіб, чинний КПК України не містить.

Враховуючи викладене, а також те, що уповноваженими особами ВП №1 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області, у даному випадку, не була допущена бездіяльність, яка б виразилась у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, про яку йдеться у поданій ОСОБА_3 скарзі, тому у задоволенні цієї скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 110, 214, 303- 307, 309, 395 КПК України,-

постановив:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб ВП №1 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя