У Х В А Л А

04.10.2023 р.

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ;

із участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жмеринці кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000159 від 05.05.2022 року та за №0000206 від 15.04.2023 року, по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянна України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, не працюючого, військовозобов`язаного, раніше засудженого: вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 24.09.2015 року за ч.2 ст.289, ч.2 ст.389 КК України до позбавлення волі на строк п`ять років один місяць, вироком Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 11.11.2019 року за ч.1 ст.391 КК України до позбавлення волі на строк один рік два місяці 12 днів, звільненого з місць позбавлення волі 22.01.2021 року після відбуття покарання,

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.186, ч.1 ст.190 КК України,

ВСТАНОВИВ :

В провадженні Жмеринського міськрайонного суду знаходиться кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, відповідальність за які передбачена ч.4 ст.186, ч.1 ст.190 КК України.

Наразі в судове засідання не з`явився потерпілий ОСОБА_7 , який раніше подав заяву щодо проведення подальшого судового розгляду без його участі, проти чого решта учасників кримінального првадження не заперечили.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження на 60 днів строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , посилаючись на обставини того, що ризики можливості останнього переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення не зникли та не зменшилися. Вказав, що за наявності обгрунтованого обвинувачення у вчиненні тяжкого умисного злочину та умисного кримінального проступку, обвинувачений ОСОБА_5 раніше притягувався до кримінальної відповідальності та має непогашену судимсть; він не має власного стабільного доходу та міцних соціальних зв`язків, що втримали б його від зміни місця проживання з метою уникнення кримінальної відповідальності, а також усвідомлює тяжкість покарання, що йому загрожує, у зв`язку з чим може залишити місце свого проживання задля уникнення кримінальної відповідальності. Вважає, що більш м`які запобіжні заходи, аніж тримання під вартою не забезпечуватимуть запобігання вказаним ризикам.

Захисник ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_5 кожен заперечили проти продовження строку тримання під вартою. Просили змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, який вважають достатнім для належного виконання ним процесуальних обов`язків. Обвинувачений ОСОБА_5 заявив, що він не вбачає доказів доцільності його подальшого утримання під вартою. Стороною захисту також надано документальні підтвердження належності на праві власності обвинуваченому ОСОБА_5 1/5 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , а також його реєстрації за даною адресою.

Потерпілий ОСОБА_4 у вирішенні даного клопотання підтримав думку строни захисту.

Суд, заслухавши думки учасників судового розгляду, доходить такого висновку.

У відповідності до положень ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

Згідно ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до приписів ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

При вирішенні питання доцільності продовження обвинуваченим раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги ч.2 ст.177 КПК України, відповідно до якої підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Так, одне із кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , є тяжким злочином, покарання за який передбачає позбавлення волі на строк, що вочевидь перевищує три роки, обставини чого визначають можливість застосування тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_5 , судимість якого не знята і не погашена.

При цьому, строк дії раніше обраного щодо обвинуваченого ОСОБА_5 ухвалою слідчого судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 17.04.2023 року запобіжного заходу у виді тримання під вартою, що востаннє був продовжений ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 08.08.2023 року, спливає 06.10.2023 року, проте, закінчити судовий розгляд даного кримінального провадження у зазначені строки з об`єктивних причин потреби виклику для допиту свідків та дослідження письмових доказів не вбачається можливим.

Вирішуючи питання щодо доцільності продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного його продовження, а з необхідності уникнення обвинуваченим ризиків, визначених ст.177 КПК України, а саме: запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Так, суд враховує особу обвинуваченого ОСОБА_5 та його повнолітній вік, характер та обсяг висунутого йому обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує в разі визнання його винуватим, у їх взаємозв`язку з можливими ризиками, на які вказано прокурором, та чинність власне яких із потребою їх запобігання не заперечено стороною захисту з огляду на їхню вимогу застосування щодо ОСОБА_5 цілодобового домашнього арешту, що у сталій юридичній практиці прирівнюється до тримання під вартою. Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 з урахуванням наведеного не працевлаштований офіційно, не перебуває у зареєстрованому шлюбі, не має на утриманні неповнолітніх дітей, непрацездатних осіб чи осіб похилого віку, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків та легальних джерел постійного доходу, а притягнення його раніше до кримінальної відповідальності за вчинення умисного злочину, покарання за яким він відбував у виді позбавлення волі реально, не стало для нього достатнім стримуючим фактором після його звільнення, а тому він здатен вчинити інше кримінальні правопорушення або переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності.

При цьому, суд враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини, яким у рішенні від 26.07.2001 року в справі "Ілійков проти Болгарії" визначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Судом наразі встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.02.2011 року обвинуваченому ОСОБА_5 належить 1/5 частина житлового будинку АДРЕСА_1 , щодо якого здійснено державну реєстрацію у встановленому порядку. Також за відомостями домової книги з 11.01.2012 року є зареєстрованим місце його проживання за вказаною адресою.

Однак, дані обставини з урахуванням викладеного вище не можуть слугувати достатньою підставою для зміни обвинуваченому ОСОБА_5 раніше обраного запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, оскільки не гарантуватимуть запобігання встановленим ризикам, так як ці обставини існували й на час застосування щодо ОСОБА_5 чинного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а відтак сама лише їх наявність не зменшує цих ризиків.

Отже, стороною захисту будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно вказували на зміну або відсутність обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання та продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суду не представлено, у зв`язку з чим у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну раніше обраного запобіжного заходу ОСОБА_5 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт належить відмовити.

Таким чином, з огляду на відсутність виключних обставин щодо неможливості застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 виняткового запобіжного заходу, суд доходить висновку, що строк тримання під вартою відносно нього підлягає продовженню за невстановлення достовірних підстав для можливості застосування йому жодного іншого більш м`якого запобіжного заходу, у тому числі цілодобового домашнього арешту, як такого, що недостатні для запобігання вказаним ризикам та забезпечення виконання останнім процесуальних обов`язків, а тому визначає, що застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_5 у виді тримання під вартою слід продовжити на 60 днів.

З урахуванням наведеного, продовжуючи обвинуваченому ОСОБА_5 строк тримання під вартою, суд вважає, що такий винятковий захід в цьому випадку є виправданим, оскільки наявний більш вагомий суспільний інтерес у виді права на справедливий судовий розгляд, а також унеможливлення переховування обвинуваченого від суду, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалюють над принципом поваги до особистої свободи.

При цьому, суд об`єктивно зважає на обставини того, що встановлений обвинуваченому ОСОБА_5 грошовий розмір застави в розмірі 50160 грн, який становить двадцять прожиткових мінімумів для працездатних осіб, відповідаючи мінімальному передбаченому законом розміру застави щодо особи, обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, об`єктивно не становить нездоланих обмежень використання ним права на більш м`який вид альтернативного запобіжного заходу.

Керуючись ст. 131, 132, 176-178, 181-183, 194, 199, 331, 350 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт - відмовити.

Клопотання прокурора задоволити.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою, застосований щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ухвалою слідчого судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 17.04.2023 року, продовжити на 60 днів, тобто до 02.12.2023 року включно.

Відкласти судове засідання з повторним викликом учасників кримінального провадження та свідків на 11 годин 00 хвилин 14.11.2023 року.

На ухвалу суду в частині продовження строку запобіжного заходу протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга, до Вінницького апеляційного суду, що не перешкоджає судовому розгляду.

Суддя ОСОБА_1