Справа № 190/1414/23
УХВАЛА

25 грудня 2023 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області

у складі:головуючого судді ОСОБА_1

з участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000124 від 10.02.2016 про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 за вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством і проникненням у житло.

У судовому засіданні прокурором заявлено письмове клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, посилаючись на те, що необхідно провести судовий розгляд справи, допитати свідка, враховуючи тяжкість і суспільну небезпеку злочину, сувору міру покарання, відсутність доходу, місця роботи, міцних соціальних зв`язків, перебування у розшуку, негативні характеризуючі дані, через продовження існування ризиків вчинення нового злочину, незаконного впливу на свідків та ухилення від суду.

Захисник в судовому засіданні заперечував щодо клопотання і подав клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, посилаючись на те, що обвинувачений тривалий час перебуває під вартою, він не ухилявся від слідства, має сімю, житло , раніше не судимий, відсутні докази його причетності до злочину і передбачені законом ризики, також вказував на можливість працевлаштування обвинуваченого.

Обвинувачений в судовому засіданні підтримав клопотання захисника.

Заслухавши думки учасників кримінального провадження, суд прийшов до таких висновків.

Відповідно до вимог ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, вирішуючи питання продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом враховано, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Згідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Положеннями ст.178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу та продовження його дії, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, а не тільки ті, на які посилаються прокурор та обвинувачений.

Розглядаючи можливість зміни запобіжного заходу суд зазначає, що на цей час, як і раніше, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину щодо особи похилого віку, поєднаного з насильством, що викликає тяжкі соціальні наслідки і за який законом передбачено максимальне покарання до 12 років позбавлення волі, офіційно неодружений, у місті Кривому Розі офіційної реєстрації не має, тому з метою уникнення від можливого суворого покарання він може переховуватися від суду і незаконно впливати на свідка, якого ще не допитано судом, що має важливе значення для обєктивного розгляду справи.

При цьому, ОСОБА_5 постійного джерела доходу не має, обвинувачується у скоєнні корисливого злочину, відтак з урахуванням вищевказаних обставин в своїй сукупності суд вважає, що він може вчинити інше кримінальне правопорушення з метою відшукання коштів для прожиття.

Водночас, суд враховує практику ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 р., згідно якої суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів, а також у справі «Летелье проти Франції» від 26 червня 1991 р., згідно якої особлива тяжкість деяких правопорушень може визвати таку реакцію суспільства та соціальні наслідки, які роблять виправдане попереднє утримання в крайньому разі на протязі певного часу.

Отже, суд вважає, що обставини, на які посилався суд при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою не змінилися та є актуальними, а застосування більш м`яких запобіжних заходів, в т.ч. домашній арешт, може виявитися недостатнім для забезпечення існуючих ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

Доводи сторони захисту, в т.ч. щодо наявності житла і можливості працевлаштування, не спростовують вищевказані обставини і є недостатніми для зміни запобіжного заходу на цей час. Щодо тривалого розгляду - то він має обєктивний характер з огляду на складність справи. Доводи щодо невинуватості ОСОБА_5 не підлягають перевірці саме на даній стадії судового розгляду

Враховуючи наведені вище обставини, інтереси правосуддя, в т.ч. необхідність допиту самого обвинуваченого, та зважаючи на значний суспільний інтерес до такої категорії справ, суд вважає необхідним продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою ще на 60 днів без визначення застави з урахуванням приписів ч.4 ст.183 КПК України.

Керуючись ст.ст.177, 199, 183, 184, 331 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів до 22 лютого 2024 року включно.

Клопотання захисника про зміну запобіжного заходу - відхилити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту проголошення .

СУДДЯ: