КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2023 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 06.09.2023,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 06.09.2023 продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 04.11.2023 включно, а також вирішено інші питання.

Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував наявністю ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема можливістю обвинуваченого ухилитися від суду та не виконувати його процесуальні рішення, знищити, сховати або спотворити будь-які із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, впливати на потерпілих, свідків та експертів у даному кримінальному провадженні. Будь-яких даних про зменшення чи відсутність вказаних ризиків не встановлено, тому жоден з більш м`яких запобіжних заходів не достатній для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисник ОСОБА_7 подав в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та невмотивованою. Зокрема зазначає, що клопотання прокурора не відповідає вимогам процесуального закону, оскільки ОСОБА_6 має процесуальний статус обвинуваченого, однак у клопотанні прокурор визначає його процесуальний статус як підозрюваного. Звертає увагу, що клопотання прокурора не містить обґрунтування продовження існування встановлених ризиків або появи нових ризиків, а також неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу. Вказує на відсутність ризику переховування від суду з огляду на професійну діяльність ОСОБА_6 та відсутність фактів, які б дискредитували його репутацію судді. Обвинувачений не притягувався до адміністративної відповідальності, не був фігурантом будь-яких скандалів, не має статків та майна сумнівного походження, перебуває у шлюбі, має на утриманні двох неповнолітніх дітей та батьків похилого віку. Крім того стверджує, що ОСОБА_6 не може знищити або сховати будь-яку з речей або документів, оскільки речові докази, які були зафіксовані на місці події, знищені військовослужбовцями НГУ та слідчими ДБР. Також зазначає, що суд безпідставно послався на ризик впливу обвинуваченого на свідків та експертів, не навівши при цьому жодного обґрунтування.

Потерпілий ОСОБА_9 подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає, що обґрунтованість обвинувачення, наявні ризики та недостатність застосування іншого виду запобіжного заходу повністю підтверджені належними та допустимими доказами, тому клопотання сторони обвинувачення є обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників провадження, перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991).

Розглядаючи питання щодо продовження строку тримання під вартою, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд дійшов висновку, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Також судом першої інстанції враховано тяжкість пред`явленого обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Отже, на думку колегії суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її зміни або скасування немає.

Керуючись ст.ст. 177-178, 199, 331,404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 06.09.2023, якою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3