ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/531/21 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/741/24 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Умисне вбивство
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Червонозаводського районного суду міста Харкова від 22 січня 2024 року про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 , -

УСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою суд задовольнив клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 строком на шістдесят днів, тобто до 21 березня 2024 року, включно, в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» без визначення розміру застави.

В обґрунтування прийнятого рішення судом зазначено, що прокурор обґрунтовував необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання даної особи під вартою, оскільки на момент розгляду клопотання ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження.

Встановлені обставини свідчать про достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, запобігання яким шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим та не ефективним.

Крім того, суд констатував нестриману поведінка обвинуваченого і розцінив це як як очевидну неповагу до честі та гідності учасників процесу, їх представників з боку обвинуваченого, вказані дії суперечать основним засадам (принципам) кримінального провадження, а також його завданню.

В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить оскаржувану ухвалу скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт з застосуванням засобів електронного слідкування або застави у розмірі 200 000 з покладанням на нього відповідних обов`язків.

Вказує, що сама по собі тяжкість інкримінованого злочину не може бути підставою для застосування запобіжного заходу, оскільки такий підхід суперечить презумпції невинуватості.

Також зазначає про допит всіх свідків, які сторона обвинувачення заявляла.

Крім того, наголошує на тому, що обвинувачений потребує хірургічної операції, проте в умовах слідчого ізолятора операцію провести не представляється можливим, оскільки в умовах Сізо лише надаються медичні послуги, пов`язані з наданням первинної медичної допомоги.

Вважає, що з урахуванням викладеного можливо змінити запобіжний захід на домашній арешт або встановити розмір застави 200 000 гривень.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника, який просив задовольнити апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення скарги, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Порядок продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачений положеннями ст. 199 КПК України.

Мотиви прийнятого суддею рішення викладені в ухвалі, яка в цілому відповідає вимогам КПК України.

Як вбачається з оскаржуваного судового рішення, судом було належно досліджено дані про особу ОСОБА_8 .

Також районним судом при розгляді даного клопотання констатовано існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризики переховання від суду, впливу на потерпілих та свідків та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Крім того суд констатував відсутність обставин, які б свідчили про зменшення вказаних ризиків.

Врахував суд і тяжкість кримінального правопорушення, я в якому обвинувачується ОСОБА_8 , обвинувачення пред`явлене за ч.1 ст. 115 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відносяться до особливо тяжких злочинів, за вчинення яких законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років.

Суд у своєму рішенні надав вичерпне обгрунтування наявності кожного ризику окремо, а відтак, висновок суду про доведеність існування ризиків, передбаченого п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України є обґрунтованим, а застосування більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою є неможливим.

Також колегія суддів звертає увагу на наступне.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

У рішенні від 26 січня 1993 року у справі «W. проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що тривале тримання під вартою може виявитись виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Тримання під вартою є виправданим якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи (Рішення «Лабіта проти Італії»).

Апеляційні доводи сторони захисту про можливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, а саме домашнього арешту, на думку колегії суддів є необґрунтованими, оскільки враховуючи встановлений судом ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, такий запобіжний захід не буде запобігати встановленим у справі ризикам.

Належних відомостей про неможливість перебування обвинуваченого в умовах слідчого ізолятора за станом здоров`я, сторона захисту не надала.

Що стосується отримання обвинуваченим тілесних ушкоджень, про що стверджує сторона захисту, то такі ушкодження були отримані обвинуваченим 3 роки тому, є легкими та жодних відомостей про необхідність термінового оперативного втручання захисник не надав.

Більш того, в разі якщо медична частина СІЗО не має можливості встановити діагноз або надати належну медичну допомогу, керівництвом медичної частини ініціюється питання про направлення хворого на лікування до обраного закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку або залучається необхідний фахівець з закладу охорони здоров`я.

Твердження захисника про наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, жодним чином не мінімізують наявність встановлених ризиків і відповідно такі обставини існували і на час вчинення інкримінуємих дій.

За таких обставин, ухвала суду про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, винесена обґрунтовано, належним чином мотивована, відповідає вимогам КПК України, а тому підстав для її скасування або зміни з підстав зазначених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 392, 404, 405, 407, 418, 419, 423 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Червонозаводського районного суду міста Харкова від 22 січня 2024 року про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді