КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

31 січня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали судового провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 21 грудня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою від 21 грудня 2023 року слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_6 відмовив у задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність уповноваженої особи Державного бюро розслідувань, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 14 листопада 2023 року.

Своє рішення про залишення без задоволення скарги ОСОБА_5 , слідчий суддя, посилаючись на системний аналіз вимог ч. 1 ст. 214, ч. 1 ст. 303 КПК України, обґрунтував тим, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення.

У зв`язку з цим, слідчий суддя дійшов висновку, що скарга ОСОБА_5 є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, оскільки у своїй заяві про вчинене кримінальне правопорушення останній фактично виклав конкретних обставин, що можуть свідчити про наявність правових ознак протиправних дій наведених осіб в частині скоєння ними кримінальних правопорушень, на які посилається заявник.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді від 21.12.2023 року у справі № 761/43154/23; зобов`язати відповідного слідчого Державного бюро розслідувань внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення згідно ст. 366 КК України на підставі «Заяви про злочин щодо внесення завідомо неправдивих відомостей до постанови Верховного суду від 10 травня 2023 року у справі № 522/13429/13-ц.

В обґрунтування апеляційних вимог, ОСОБА_5 посилається на те, що слідчий суддя безпідставно та незаконно відмовив йому у повному, всебічному та об'єктивному розгляді скарги про захист порушеного права у кримінальному судочинстві, оскільки неналежно дослідив усі істотні обставини справи, неправильно сприйняв та витлумачив істотні обставини справи, перекрутив наявні докази, чим спричинив помилкове сприйняття реальних обставин справи.

Зокрема, апелянт вважає, що порушення закону, допущені під час розгляду скарги на бездіяльність уповноважених осіб ДБР, є суттєвими, оскільки, незважаючи на факт невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, слідчий суддя, отримавши скаргу на бездіяльність уповноважених осіб ДБР, не вирішив питання стосовно порушення вимог ст. 214 КПК України, а одразу зробив висновок про відсутність бездіяльності з боку уповноважених осіб, вдаючись в оцінку і аналіз змісту поданої заяви про кримінальне правопорушення.

За таких обставин, на думку апелянта, оскаржувана ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва є незаконною та такою, що позбавляє його конституційного права на доступ до правосуддя та конституційного права на судовий захист.

Будучи належним чином повідомленим про час та місце апеляційного розгляду ОСОБА_5 в судове засідання не прибув, а направив на адресу суду заяву в якій просить задовольнити його апеляційну скаргу та розглянути її без його участі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали судового провадження за скаргою ОСОБА_5 бездіяльність уповноважених осіб Державного бюро розслідувань, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР за його заявою від 14.11.2023; проаналізувавши доводи апеляційної скарги заявника, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, у відповідності до положень, закріплених у ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні прямо передбачена можливість оскарження бездіяльності слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Положеннями ч. 1 ст. 214 КПК України встановлено, що слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного встановлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з ЄРДР.

Відповідно до вимог п. 2 глави 1 розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора від 30.06.2020 № 298, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку про те, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять у собі достатні фактичні дані про обставини, що можуть об`єктивно свідчити про вчинене кримінальне правопорушення, відповідальність за яке передбачена законом України про кримінальну відповідальність. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть визнаватися такими, що підлягають обов`язковому внесенню до ЄРДР.

Такий висновок узгоджується з положеннями, закріпленими у ст. 2 КПК України, в якій зазначається про те, що завданнями кримінального провадження є не лише захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а й забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Крім того, приймаючи до уваги те, що у заяві ОСОБА_5 про злочин щодо внесення завідомо неправдивих відомостей до постанови Верховного Суду від 10 травня 2023 року у справі № 522/13429/13-ц, з якою він 14 листопада 2023 року звернувся до Державного бюро розслідувань, йде мова про внесення відомостей до ЄРДР про кримінальне правопорушення, передбачене ст. 366 КК України, вчинене суддями Касаційного цивільного суду Верховного Суду ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 під час здійснення правосуддя, а саме ухвалення вказаної вище постанови, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Незважаючи на те, що норми кримінального процесуального закону не містять будь-якого особливого порядку щодо внесення відомостей про кримінальні правопорушення до ЄРДР щодо суддів, це не означає, що всі заяви про вчинення суддями кримінального правопорушення, особливо під час здійснення ними правосуддя, підлягають внесенню до ЄРДР, оскільки судді, як це передбачено ч. 1 ст. 129 Конституції, при здійсненні правосуддя є незалежними та підкоряються лише закону.

Більш того, відповідно до ч. 2 ст. 126 Конституції України, яка визначає гарантії незалежності і недоторканості суддів, вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на час обіймання ними посади судді.

На забезпеченні відповідних гарантій незалежності суддів, з урахуванням міжнародних стандартів, закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та в низці інших міжнародних документів, у тому числі «Основні принципи незалежності судових органів», які були ухвалені резолюціями 40/32 від 29 листопада 1985 р. та 40/146 від 13 грудня 1985 р., неодноразово наголошував у своїх рішеннях і Конституційний Суд України.

Зокрема, у справі за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень ч.ч. 1, 2 ст. 126 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про статус суддів» (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, Конституційний Суд України констатував, що «недоторканність суддів -один із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення -забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом».

Як зазначив Пленум Верховного Суду України у п. 10 своєї постанови № 8 від 13.06.2007 «Про незалежність судової влади», відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України, судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим законом порядком у справі не допускається.

Аналогічної позиції дотримується і Консультативна рада європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку №11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Верховний Суд України в постанові від 15.04.2008 у справі № 21-319во07 зазначив: «Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися, за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти суду чи судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя і посяганням на процесуальну незалежність суду».

З урахуванням вищенаведеного, намагання вплинути на суддю або притягнути його до кримінальної відповідальності за прийняття незаконного, на думку особи, судового рішення, шляхом подання заяви або повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення під час розгляду конкретної судової справи, зокрема скарги, поданої в порядку ч. 1 ст. 303 КПК України, може свідчити як про протиправне втручання у здійснення правосуддя, так і про посягання на процесуальну незалежність судді, що прямо заборонено, відповідно до вимог ст.ст. 126 та 129 Конституції України.

Не вдаючись у правову оцінку змісту заяви ОСОБА_5 про злочин від 14.11.2023 року, колегія суддів констатує лише те, що у вказаній заяві заявник, звертаючи увагу на те, що до постанови Верховного Суду від 10 травня 2023 року у справі № 522/13429/13-ц, відповідно до якої суд касаційної інстанції залишив без змін рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08.09.2017 р. та постанову Одеського апеляційного суду від 18.04.2022 року, а касаційну скаргу у справі № 522/13429/13-ц за позовною заявою ОСОБА_12 до ОСОБА_13 «про визнання заповіту недійсним» та «встановлення факту родинних відносин» - без задоволення, були внесені завідомо неправдиві відомості, які, на думку заявника, стали штучно створеними підставами для ухвалення судом даної постанови про залишення без змін рішень судів першої та апеляційної інстанції, фактично висловлює свою незгоду з постановою суду касаційної інстанції, яка, відповідно до вимог ч. 3 ст. 419 ЦПК України, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Між тим, як зазначалось вище, виключне право перевірки законності та обґрунтованості дій суду та судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим законом порядком у справі не допускається.

За таких обставин, відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб Державного бюро розслідувань, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, після отримання заяви про кримінальне правопорушення від 14.11.2023 року, слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_6 дійшов обґрунтованого висновку про те, що згадана заява не містить конкретних обставин, що можуть свідчити про наявність правових ознак вчинення кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена законом України про кримінальну відповідальність у діях суддів Верховного Суду, а тому підстави для задоволення відповідної скарги відсутні.

У зв`язку з вищенаведеним, доводи, наведені в апеляційній скарзі ОСОБА_5 , в тому числі про те, що обов`язок слідчого судді при розгляді даної скарги не передбачає правової оцінки зазначених в ній обставин на предмет наявності або відсутності у заяві ознак складу злочину, а також про те, що висновки слідчого судді є передчасними, оскільки питання відносно правової оцінки зазначених у заяві конкретних обставин повинні вирішуватися на іншій стадії кримінального провадження, не можуть бути визнані обґрунтованими та служити достатніми підставами для скасування оскаржуваного судового рішення та задоволення вимог апеляційної скарги.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що імперативні вимоги ч. 1 ст. 214 КПК України, не покладають на слідчого суддю обов`язок, у разі оскарження бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у будь-якому випадку задовольняти такі скарги, оскільки ухвала слідчого судді за результатами розгляду такої скарги, відповідно до вимог ч. 2 ст. 307 цього кодексу, може бути не тільки про задоволення скарги та зобов`язання вчинити певну дію, зокрема внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР та розпочати досудове розслідування, а й про відмову у задоволенні такої скарги.

З огляду на це, колегія суддів вважає необхідним, за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_5 , прийняти рішення, яким вказану скаргу залишити без задоволення, а ухвалу слідчого суддіШевченківського районного суду міста Києва від 21 грудня 2023 року про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність уповноваженої особи Державного бюро розслідувань, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 14 листопада 2023 року, - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого суддіШевченківського районного суду міста Києва від 21 грудня 2023 року, відповідно до якої відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність уповноваженої особи Державного бюро розслідувань, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 14 листопада 2023 року, - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _____________ _____________ _____________

( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи: 761/43154/23

Номер провадження: 11-сс/824/715/2024

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_6

Доповідач - суддя ОСОБА_1