Провадження № 1-кп/127/852/23

В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2024 місто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці кримінальне провадження внесене 10.05.2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000029 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 (ім`я зазначено згідно із даними паспорту обвинуваченого), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця, громадянина України, військовослужбовця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

У порушення вимог ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, солдат ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройові частині) №15 від 15.01.2023 солдат ОСОБА_4 , вибув з району виконання бойового завдання за призначенням (Донецька область) на лікування до Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону м. Вінниця.

Однак, 15.01.2023 у солдата ОСОБА_4 виник злочинний умисел тимчасово незаконно ухилитися від проходження військової служби.

Так, 16.01.2023, реалізуючи свій злочинний умисел, солдат ОСОБА_4 , в порушення вищевказаних нормативно-правових актів, без поважних причин, в умовах воєнного стану, маючи об`єктивну можливість прибути вчасно на лікування, не з`явився вчасно до лікувального закладу - Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону та проводив час на власний розсуд не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Реалізовуючи злочинний умисел на тимчасове ухилення від проходження військової служби, солдат ОСОБА_4 перебував за адресою місця свого проживання: АДРЕСА_1 , та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням обов`язків військової служби до 28.06.2023, коли був затриманий у порядку ст. 208 КПК України правоохоронними органами.

За час відсутності у військовій частині НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_4 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами вказаної військової частини, правоохоронні органи або органи військового управління про свою належність до військової служби, а також про учинене ним нез`явлення вчасно на службу без поважних причин не повідомляв та проводив час на власний розсуд.

До початку судового розгляду, 19.01.2024 року, між прокурором Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 , з одного боку, та обвинуваченим ОСОБА_4 в присутності захисника з іншого боку, на підставі ст. ст. 468, 469, 470, 472-473 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.

Зі змісту укладеної угоди вбачається, що сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 5 ст. 407 КК України та призначення ОСОБА_4 покарання за ч. 5 ст. 407 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений зазначив, що він розуміє надані законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який до нього буде застосовний за наслідками затвердження угоди про визнання винуватості судом.

Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся та зазначив, що угода про визнання винуватості є добровільною та наполягав на затвердженні угоди про визнання винуватості. По суті обвинувачення ОСОБА_4 повідомив, що він дійсно проходив військову службу у Збройних Силах України, де виконував поставлені перед ним бойові завдання. Так як його самопочуття погіршилось, звернувся за допомогою до медичного персоналу, внаслідок чого його було направлено до Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону, який знаходиться у м. Вінниці, куди він мав з`явитися 16.01.2023 року. Разом з тим, ОСОБА_4 протягом трьох діб до медичного центру не звернуся та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби. Поважних причин нез`явлення до медичного центру у нього не було. Не з`явився він на службу більше 3 діб, весь цей час був дома де і був затриманий 28.06.2023 року, тобто був відсутній більше 5 місяців. Крім того ОСОБА_4 вказав, що про вчинене шкодує та має намір повернутися до військової служби для того щоб продовжити виконання бойових завдань.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 просила затвердити вищевказану угоду та призначити узгоджене сторонами покарання.

Прокурор ОСОБА_3 просив суд затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між ним та обвинуваченим ОСОБА_4 , просив ухвалити вирок, яким призначити узгоджене сторонами покарання. Зазначив, що прокуратурою під час укладення угоди детально вивчено всі дані справи та особу обвинуваченого, і сторона обвинувачення переконана, що саме узгоджене покарання є достатнім та належним.

Заслухавши думку прокурора та показання обвинуваченого, позицію захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши зміст угоди про визнання винуватості, суд дійшов наступних висновків.

ОСОБА_4 добровільно повідомив суду всі обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме час, місце та спосіб вчинення кримінального правопорушення, зазначивши, що дійсно на підставі наказу командира військової частини вибув з району виконання бойових завдань на лікування до Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону м. Вінниця, однак протягом 3 діб не з`явився на службу без поважних на те причин.

Суд, оцінивши сукупність доказів у справі та надавши юридичну оцінку діям ОСОБА_4 кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 5 ст. 407 КК України, як нез`явлення військовослужбовця вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

Згідно характеристики виданої ОСББ «Сонцедар» від 16.11.2023 року ОСОБА_4 за місцем проживання характеризується позитивно, скарг від сусідів на поведінку ОСОБА_4 не надходило.

Відповідно до довідки КНП «ВОКПЛ ім. акад. О.І. Ющенка ВОР» №29/4824 від 23.06.2023 року ОСОБА_4 на лікуванні у даному закладі не перебував та за медичною допомогою не звертався.

Відповідно до довідки КНП «ЦТЗ «Соціотерапія» ВОР» №2366 від 18.07.2023 року ОСОБА_4 на диспансерному наркологічному обліку не перебуває, за медичною допомогою у вказаний заклад не звертався.

З вимоги про судимість від 28.06.2023 року вбачається, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше не судимий.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 раніше не судимий, вчинив умисне тяжке кримінальне правопорушення, вину визнав, щиро розкаявся, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Про щире каяття обвинуваченого беззаперечно свідчать його показання в судовому засіданні, відповідно до яких він не лише повідомив про всі обставини вчиненого кримінального правопорушення, а й висловив щирий жаль щодо його вчинення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

У судовому засіданні встановлено, що угода про визнання винуватості між прокурором Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 відповідає вимогам ст. 472 КПК України, укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також, судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє положення ч. 4 ст. 474 КПК України, в тому числі і наслідки укладення та затвердження даної угоди передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Крім того, судом при вирішенні питання щодо затвердження угоди встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам КПК України, правова кваліфікація кримінального правопорушення вчиненого ОСОБА_4 є вірною, умови угоди не суперечать інтересам суспільства та не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб та обвинувачений може виконати взяті на себе за угодою зобов`язання.

Щодо узгодженого сторонами покарання, суд зазначає :

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України (за редакцією чинною станом на момент вчинення кримінального правопорушення) за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

При застосуванні ст. 69 КК України суд враховує наявність двох пом`якшуючих обставин, а саме щире каяття і активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та дані щодо особи обвинуваченого, який характеризується виключно позитивно, до відповідальності притягується вперше, раніше не судимий.

В той же час, суд враховує, що відповідно до ст. 62 КК України, покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні призначається військовослужбовцям, призваним на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також якщо суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замінити позбавлення волі на строк не більше двох років триманням у дисциплінарному батальйоні на той самий строк.

Зважаючи на обставини справи та особу обвинуваченого, який долучився до лав Збройних Сил України з початку повномасштабного вторгнення, на даний час розкаявся та факт того, що ОСОБА_4 бажає продовжити військову службу у лавах ЗСУ, суд дійшов висновку про можливість застосування відносно ОСОБА_4 вимог ст. 62 КК України.

Враховуючи викладене, суд вважає, що угода від 19.01.2024 року, укладена між прокурором Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 підлягає затвердженню.

Таким чином суд приймає рішення про призначення обвинуваченому ОСОБА_4 узгодженого сторонами в угоді про визнання винуватості покарання.

Частиною 1 ст. 377 КПК України визначено, якщо обвинувачений тримається під вартою, суд звільняє його з-під варти в залі судового засідання у разі засудження до покарання, не пов`язаного з позбавленням волі. Вказане в сукупності із прийняттям судом рішення про затвердження угоди про визнання винуватості з призначенням обвинуваченому узгодженого між сторонами покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні, є підставою для прийняття судом рішення про зміну відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання.

Крім того судом застосовується до обвинуваченого вимоги ст. 72 КК України щодо зарахування в строк призначеного покарання строку попереднього ув`язнення.

Керуючись ст. ст. 368, 369, 370, 374, 468, 470, 472, 474, 475 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості укладену між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 від 19.01.2024 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено 10 травня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000029.

Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Призначити ОСОБА_4 узгоджене сторонами покарання за ч. 5 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді двох років позбавлення волі.

На підставі ст. 62 КК України замінити призначене ОСОБА_4 покарання у виді двох років позбавлення волі на два роки тримання у дисциплінарному батальйоні.

На підставі ст. 72 КК України в строк відбутого покарання ОСОБА_4 зарахувати строк попереднього ув`язнення з 28 червня 2023 року до 19 січня 2024 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день тримання в дисциплінарному батальйоні.

Строк покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 змінити з тримання під вартою на особисте зобов`язання, звільнивши його з-під варти в залі суду негайно.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Суддя: