Номер провадження: 11-сс/813/228/24
Справа № 946/164/24, 1-кс/946/99/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

законного представника підозрюваної ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції (дистанційне судове провадження) між Одеським апеляційним судом та Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області, матеріали кримінального провадження №0000048 від 06.01.2024 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08.01.2024 року про обрання запобіжного заходу виді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Ізмаїл Одеської області, громадянки України, із неповною середньою освітою, учениці 9-Б класу Ізмаїльської гімназії № 8 з початковою школою Ізмаїльського району Одеської області, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

встановив:

В провадженні слідчого відділу Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000048 від 06.01.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України за підозрою ОСОБА_9 , вчиненого за наступних обставин.

06.01.2024 року, у ранковий час доби, приблизно о 08 годині, ОСОБА_9 привела потерпілу ОСОБА_10 на ділянку місцевості розташовану у м. Ізмаїл Одеської області за координатами геолокації 45.311308, 28.884586, де за допомогою матерчатої хустинки зав`язала очі потерпілій ОСОБА_10 , пообіцявши зробити сюрприз.

Після цього, ОСОБА_9 , знаходячись на вказаній ділянці місцевості, діючи умисно, усвідомлюючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків у результаті своїх дій та бажаючи їх настання, маючи умисел, направлений на протиправне заподіяння смерті іншій людині, нанесла потерпілій ОСОБА_10 , за допомогою кухонного ножа, який вона заздалегідь взяла з собою, один удар у передню поверхню грудної клітини, заподіявши останній тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини, від якого потерпіла впала на землю та продовжуючи свій злочинний умисел нанесла другий удар за допомогою леза вищевказаного кухонного ножа, у ліву бокову поверхню спини нижче лівої лопатки, заподіявши потерпілій тілесні ушкодження у вигляді різаного поранення. Від вказаної травми потерпіла ОСОБА_10 померла на місці.

Після цього, ОСОБА_9 з метою приховування слідів злочину, за допомогою заздалегідь підготовленої пляшки соняшникової олії облила тіло потерпілої та запальничкою підпалила тіло померлої ОСОБА_10 , після чого залишила місце вчинення злочину.

06.01.2024 року, о 17:40 год., неповнолітню ОСОБА_9 затримано за підозрою у вчиненні даного кримінального правопорушення.

07.01.2024 року неповнолітній ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

08.01.2024 року слідчий СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 звернулась до слідчого судді з клопотанням, погодженим прокурором Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_6 , про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваній ОСОБА_9 без визначення розміру застави.

Клопотання мотивоване тим, що в ході досудового розслідування кримінального провадження пред`явлена ОСОБА_9 підозра знайшла своє підтвердження та встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Оскарженою ухвалою слідчого судді клопотання задоволено.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на обґрунтованість підозри та доведеність існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК, а саме: переховування підозрюваної від слідства та суду; вчинення іншого кримінального правопорушення: незаконного впливу на свідків. Слідчий суддя врахував тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання підозрюваної винуватою у вчиненні інкримінованих їй дій.

Водночас щодо клопотання захисника про застосування відносно підозрюваної заходів медичного характеру слідчий суддя зазначив, що підозрювана ОСОБА_9 не перебуває на обліку у лікаря-психолога та підстави для госпіталізації до психіатричного відділення не були встановлені, а тому клопотання захисника про застосування відносно підозрюваної заходів медичного характеру є безпідставним і необґрунтованим.

Відповідно до положень ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя не визначив розмір застави.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_9 заходи медичного характеру з поміщенням її до спеціалізованої палати КНП «Ізмаїльська міська центральна лікарня для надання спеціалізованої медичної допомоги.

Захисник посилається на те, що ОСОБА_9 визнала свою вину у повному обсязі, самостійно направлялася до поліції із зізнанням, активно сприяє слідству, не заперечувала проти застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Однак, захисник вважає, що з огляду на психічний стан ОСОБА_9 , яка неодноразово разом з матір`ю зверталась до лікаря-психіатра, попередні спроби самогубства, нанесення собі тілесних ушкоджень, на даний час є підстави для застосування до підозрюваної, відповідно до положень ст.508 КПК України, запобіжного заходу у виді поміщення її до спеціалізованого медичного закладу та надання необхідної медичної допомоги.

Апеляційний розгляд проведено без участі підозрюваної ОСОБА_9 , однак за участю її захисника та законного представника, які не наполягали на участі підозрюваної.

Заслухавши суддю-доповідача; пояснення захисника та законного представника, які підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги та доповнення до неї; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного перегляду оскарженої ухвали встановлено, що слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону при розгляді клопотання про застосування до підозрюваної запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Слідчий суддя, приймаючи рішення про доцільність застосування до підозрюваної запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання органу досудового розслідування, в зв`язку з відсутністю достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам дієво запобігти існуючим ризикам.

В апеляційній скарзі захисник не оспорює обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_9 підозри, а вказане питання було детально досліджено слідчим суддею з урахуванням досліджених до клопотання доказів.

Зазначені докази в повній мірі враховані слідчим суддею та вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра причетності ОСОБА_9 до вчинення інкримінованого їй злочину.

Дослідивши долучені до клопотання слідчого докази, апеляційний суд приходить до висновку, що підстав передбачених ст.87 КПК для визнання цих доказів недопустимими, не встановлено та стороною захисту щодо існування таких підстав відомостей не надано.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що долучені до клопотання слідчого докази, є такими, що вказують на наявність обставин та відомостей, які можуть переконати суд та неупередженого спостерігача, що підозрювана можливо вчинила інкримінований їй злочин. Ці докази, на даній стадії досудового розслідування, є достатніми для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи сторони захисту в частині відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК, які зазначені в оскарженій ухвалі слідчого судді, з огляду на таке.

Так, слідчим суддею суду першої інстанції рішення про застосування до підозрюваної ОСОБА_9 найсуворішого запобіжного заходу прийняте з урахування положень ч.ч. 1,2 ст. 492 КПК України.

Підставою застосування слідчим суддею до підозрюваної найсуворішого запобіжного заходу стали тяжкість інкримінованого неповнолітній ОСОБА_9 злочину, за яке передбачене покарання до п`ятнадцяти років позбавлення волі, а також наявність на даній стадії досудового розслідування ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрювана може здійснити дії, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Колегія суддів звертає увагу, що ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрювана може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваною зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрювана обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вона має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваній кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваної та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, СПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Обставини даного кримінального провадження, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_9 розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке їй загрожує у разі доведеності її вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК - впливу на свідків в даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими, свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

Оскільки покази свідків, які станом на даний час ще не допитані в судовому засіданні, оскільки досудове розслідування перебуває на початковій стадії, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, перебуваючи на свободі, підозрювана може здійснювати незаконний вплив на свідків, схиляючи їх до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Колегія суддів бере до уваги доводи апеляційної скарги захисника стосовно того, що на час розгляду апеляційної скарги, підозрювана визнає свою причетність у вчиненні інкримінованого їй злочину. Проте, апеляційний суд зазначає, що показання підозрюваної не можуть буті взяті за основу обвинувачення у разі відсутності інших доказів, які можуть довести її вину в ході змагального судового розгляду, в тому числі й шляхом допиту свідків кримінального правопорушення. А отже, ризик впливу на свідків на теперішній час обґрунтовано існує.

При цьому, апеляційний суд вважає доведеним існування ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК з огляду на те, що інкримінований підозрюваній злочин відповідно до матеріалів кримінального провадження не був вчинений спонтанно, був завчасно спланованим в тому числі, шляхом створення умов для подальшого приховування злочину. Отже, таких ризик на переконання апеляційного суду не можна виключати.

Таким чином, наявність вище зазначених ризиків, дають достатні підстави вважати, що застосування на даному етапі досудового розслідування кримінального провадження щодо ОСОБА_9 найсуворішого запобіжного заходу, навіть з огляду на її неповнолітній вік є обґрунтованим та дієвим, поряд з менш суворими запобіжними заходами, які на переконання апеляційного суду на даний час можуть виявитися не здатними забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної під час досудового розслідування.

Застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя з достатньою повнотою мотивував своє рішення щодо не визначення застави, як альтернативного запобіжного заходу.

В оскаржуваній ухвалі слідчим суддею також надана оцінка неможливості застосування на даний час відносно підозрюваної заходів медичного характеру, про що захисник просить в апеляційній скарзі.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 508 КПК України, до особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, можуть бути застосовані судом такі запобіжні заходи:

1) передання на піклування опікунам, близьким родичам чи членам сім`ї з обов`язковим лікарським наглядом;

2) поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку.

Відповідно до ч. 1 ст. 508 КПК України, передбачені частиною першою цієї статті запобіжні заходи застосовуються судом до особи з моменту встановлення факту розладу психічної діяльності чи психічної хвороби.

З матеріалів кримінального провадження, наданих апеляційному суду вбачається, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зверталась разом з матір`ю за медичною допомогою до лікаря 11.12.2023 року. Дівчинці була надана психологічна та медикаментозна амбулаторна допомога. Дівчинка знаходилась в адекватному стані. Підстав до госпіталізації до психіатричного відділення не було. При цьому, згідно відповіді генерального директора КПК Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області «Центральна районна лікарня» від 08.01.2024 року №18, ОСОБА_9 не перебуває на обліку у дитячого лікаря-психолога КПК Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області «Центральна районна лікарня».

Тобто, як встановлено слідчим суддею та підтверджено в судовому засіданні апеляційного суду, підстав для госпіталізації до психіатричного відділення ОСОБА_9 не було встановлено, а тому на даний час вимоги апеляційної скарги захисника про застосування відносно підозрюваної заходів медичного характеру є безпідставним.

Крім того, в судовому засіданні апеляційного суду прокурор зазначив, що на теперішній час у кримінальному провадженні призначена психолого-психіатрична експертиза підозрюваної ОСОБА_9 . За таких обставин, саме за результатами проведеної судової експертизи може бути ініційоване питання про застосування відносно підозрюваної заходів медичного характеру, а відповідно застосування іншого запобіжного заходу.

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваної під вартою за станом здоров`я. Стороною захисту апеляційному суду також не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування підозрюваної під вартою.

Апеляційний суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання підозрюваної під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.199 КПК, в тому числі і з урахуванням результатів призначеної експертизи.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про існування достатніх підстав для обрання підозрюваній запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону т а ґрунтується на матеріалах справи.

За наведених обставин апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів захисника стосовно незаконності оскарженої ухвали, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08.01.2024 року, якою ОСОБА_9 , підозрюваній у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України в кримінальному проваджені №0000048 від 06.01.2024 року обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4