В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" лютого 2024 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002607 від 20.07.2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Симер Закарпатської області, українки, громадянки України, заміжня, працюючої в 316 ЖЕК Дніпровського району на посаді двірника, раніше не судимої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

Згідно Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» на території України введено воєнний стан із 05:30 24.02.2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався, останній раз згідно Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в України» дію воєнного стану на території України продовжено до 15.11.2023 року.

18.06.2023 року, ОСОБА_3 перебувала у квартирі АДРЕСА_3 , допомагаючи ОСОБА_6 підготувати квартиру до ремонту. В цей час у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, що належить ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, усвідомлюючи противоправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, ОСОБА_3 , перебуваючи у приміщенні квартири та впевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає, викрала ювелірні прикраси, а саме: сережки за рекативом пара з камінням деформовані, золото 583 проби, загальною вагою 5,65 гр.

Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_3 взяла ювелірні прикраси зі скриньки, яка стояла у серванті, та поклала собі до кишені, після чого з викраденим майном вийшла з приміщення квартири та розпорядилась ним на власний розсуд - заклала до ломбарду, а виручені кошти витратила на власні потреби.

Внаслідок своїх противоправних дій ОСОБА_3 завдала ОСОБА_6 матеріального збитку на суму 4950 грн 00 коп.

Крім того, 27.06.2023 року, приблизно о 16:00, ОСОБА_3 перебувала у приміщенні квартири АДРЕСА_3 , допомагаючи ОСОБА_6 , підготувати квартиру до ремонту. В цей час у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на таємне повторне викрадення чужого майна, що належить ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, усвідомлюючи противоправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, ОСОБА_3 , перебуваючи у приміщенні квартири та впевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає, викрала ювелірні прикраси, а саме: сережки за рекативом пара з камінням деформовані, золото 583 проби, загальною вагою 1,35 гр.

Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_3 взяла ювелірні прикраси зі скриньки, яка стояла у серванті, та поклала собі до кишені, після чого з викраденим майном вийшла з приміщення квартири та розпорядилась ним на власний розсуд - заклала до ломбарду, а виручені кошти витратила на власні потреби.

Внаслідок своїх противоправних дій ОСОБА_3 завдала ОСОБА_6 матеріального збитку на суму 1560 грн 00 коп.

Крім того, 29.06.2023 року ОСОБА_3 перебувала у приміщенні квартири АДРЕСА_3 , допомагаючи ОСОБА_6 підготувати квартиру до ремонту. В цей час у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на таємне повторне викрадення чужого майна, що належить ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, усвідомлюючи противоправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, ОСОБА_3 , перебуваючи у приміщенні квартири та впевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає, викрала ювелірні прикраси, а саме: каблучку жіночу, золото 585 проби, загальною вагою 2,06 гр.;

Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_3 взяла ювелірні прикраси зі скриньки, яка стояла у серванті, та поклала собі до кишені, після чого з викраденим майном вийшла з приміщення квартири та розпорядилась ним на власний розсуд - заклала до ломбарду, а виручені кошти витратила на власні потреби.

Внаслідок своїх противоправних дій ОСОБА_3 завдала ОСОБА_6 матеріального збитку на суму 2350 грн 00 коп.

Крім того, 30.06.2023 року ОСОБА_3 перебувала у приміщенні квартири АДРЕСА_3 , допомагаючи ОСОБА_6 підготувати квартиру до ремонту. В цей час у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на таємне повторне викрадення чужого майна, що належить ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, усвідомлюючи противоправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, ОСОБА_3 , перебуваючи у приміщенні квартири та впевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає, викрала ювелірні прикраси, а саме: каблучку жіночу, золото 583 проби, загальною вагою 2,33 гр.;

Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_3 взяла ювелірні прикраси зі скриньки, яка стояла у серванті, та поклала собі до кишені, після чого з викраденим майном вийшла з приміщення квартири та розпорядилась ним на власний розсуд - заклала до ломбарду, а виручені кошти витратила на власні потреби.

Внаслідок своїх противоправних дій ОСОБА_3 завдала ОСОБА_9 матеріального збитку на суму 2750 грн 00 коп.

Крім того, 02.07.2023 року ОСОБА_3 перебувала у приміщенні квартири АДРЕСА_3 , допомагаючи ОСОБА_6 підготувати квартиру до ремонту. В цей час у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на таємне повторне викрадення чужого майна, що належить ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, усвідомлюючи противоправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, ОСОБА_3 , перебуваючи у приміщенні квартири та впевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає, викрала ювелірні прикраси, а саме: каблучку жіночу, золото 750 проби, загальною вагою 3,79 гр.;

Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_3 взяла ювелірні прикраси зі скриньки, яка стояла у серванті, та поклала собі до кишені, після чого з викраденим майном вийшла з приміщення квартири та розпорядилась ним на власний розсуд - заклала до ломбарду, а виручені кошти витратила на власні потреби.

Внаслідок своїх противоправних дій ОСОБА_3 завдала ОСОБА_6 матеріального збитку на суму 5300 грн 00 коп.

Внаслідок всіх своїх противоправних дій ОСОБА_3 завдала ОСОБА_6 матеріального збитку на загальну суму 16910 грн 00 коп. Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 винною себе за ч. 4 ст. 185 КК України визнала у повному обсязі та пояснила суду, що їй зрозуміло обвинувачення, права, передбачені КПК України, вона погоджується з обставинами, встановленими під час досудового розслідування, із зібраними у кримінальному провадженні доказами як достовірними і допустимими, знає про міру та вид покарання, передбачене КК України за вказаний злочин, і її заява про винуватість не є результатом якихось погроз або обіцянок. Обвинувачена показала, що 18.06.2023 року, 27.06.2023 року, 29.06.2023 року, 30.06.2023 року та 02.07.2023 року вона, перебуваючи у житлі ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_4 , здійснила таємне викрадення чужого майна, а саме: ювелірні прикраси (сережки та каблучки), які належать ОСОБА_6 . Після чого, місце злочину покинула та викраденим майном розпорядилася на власний розсуд - заклала їх до ломбарду, а вилученні кошти витратила на власні потреби, харчування та одяг. Неодноразово просила вибачення у потерпілої. Зазначила, що готова відшкодувати шкоду потерпілій в майбутньому. Вказала, що всі обставини, так як вони викладені в обвинувальному акті, а саме: дата, час та місце скоєння нею кримінального правопорушення відповідають дійсності та розуміє, що її дії були умисними, вчинені під час дії воєнного стану в державі. У скоєному щиро каялася, запевняла, що більше правопорушень вчиняти не буде, готова понести покарання відповідно до закону.

У судовому засіданні досліджено матеріали кримінального провадження, які надав прокурор, та документи, що характеризують особу обвинуваченої.

Покази ОСОБА_3 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченої змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Положення ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження. За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченої та дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, в тому числі і тих, що характеризують особу обвинуваченої. Вина обвинуваченої ОСОБА_3 повністю підтверджується її показаннями, щирим каяттям у скоєному та дослідженими письмовими документами, які суд визнає належними та допустимими доказами у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства.

Аналізуючи наведене, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_3 у тому, що вона своїми умисними діями вчинила таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно в умовах воєнного стану, і тому знаходить правильною кваліфікацію її дій за ч. 4 ст. 185 КК України.

При цьому суд враховує позицію ОП ВС, викладену у постанові № 722/594/22 від 15.01.2024 року, відповідно до якої за ч. 4 ст. 185 КК України кримінальна відповідальність передбачена за вчинення кримінального правопорушення в умовах воєнного або надзвичайного стану на території, на якій він введений. Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин. При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченої та запобіганню вчинення нею нових злочинів. Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_3 покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України приймає до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого нею кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 185 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином; конкретні обставини кримінального провадження; її ставлення до вчиненого - вину визнала повністю, щиро каялася у вчиненому, готова відшкодувати шкоду у майбутньому, неодноразово вибачилася перед потерпілою; дані про її особу, зокрема: заміжня, працює офіційно двірником; під наглядом у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває; раніше не судима, вчинила кримінальне правопорушення вперше; думку сторони обвинувачення, яка просила призначити обвинуваченій покарання у виді 5 років позбавлення волі із застосуванням вимог ст. 75 КК України, думку потерпілої та представника потерпілої, які підтримали думку прокурора, думку сторони захисту, яка просила призначити покарання із застосуванням мінімального іспитового строку до обвинуваченої.

Обставинами, що пом`якшує покарання відповідно до ст. 66 КК України ОСОБА_3 , є щире каяття, оскільки обвинувачена визнала свою вину повністю та висловила щирий жаль з приводу учинених протиправних дій, активне сприяння в розкритті злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено. Крім того, при призначенні покарання, суд також враховує особливості й обставини вчинення злочину: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку обвинуваченої ОСОБА_3 під час та після вчинення злочинних дій.

Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_3 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі, але з урахуванням обставин даного кримінального провадження, тяжкості кримінального правопорушення, особи обвинуваченої, суд дійшов висновку, що її перевиховання й виправлення можливе без ізоляції від суспільства, тому вважає за доцільне застосувати до ОСОБА_3 положення ст. 75 КК України, звільнивши її від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, поклавши на неї обов`язки, визначені ст. 76 КК України.

Підстав для застосування ст. 69, ст. 69-1 КК України до обвинуваченої суд не вбачає.

Саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

У підсумку дане покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Щодо цивільного позову, то потерпілою ОСОБА_6 у суді був заявлений такий позов, в якому вона просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь матеріальну шкоду в розмірі 100 000 грн 00 коп. та моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.

Цивільний позов обґрунтовано тим, що цивільний відповідач (обвинувачена ОСОБА_3 ) своїми умисними протиправними діями завдала потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду, яка оцінена органом досудового розслідування у розмірі 16 910 грн. Однак викрадені речі мали набагато більше значення для потерпілої ОСОБА_6 , оскільки це ті речі, які передавалися з покоління в покоління, є сімейною реліквією та предметами антикваріату, що оцінюється потерпілою ОСОБА_6 у 100 000 грн. В обгрунтування розміру моральної шкоди потерпіла ОСОБА_6 зазначила, що внаслідок умисних протиправних дій обвинуваченої вона зазнала моральну шкоду, оскільки викраденні прикраси становили частину сімейної реліквії та на думку потерпілої ОСОБА_6 мали антикварну цінність, а повернути їх немає можливим, оскільки викраденні речі були заставлені в ломбард, а в подальшому - відчужені.

Крім того, представником потерпілої було подано клопотання про долучення додаткових доказів до цивільного позову та додано атрибутний опис ювелірних виробів від 18.05.2023 року власника ОСОБА_6 . У судовому засіданні потерпіла та її представник просили цивільний позов задовольнити в повному обсязі.

Цивільний відповідач ОСОБА_3 та її захисник у судовому засіданні цивільний позов визнали частково, не заперечували проти стягнення матеріальної шкоди в розмірі, зазначеному в обвинувальному акті - 16 910 грн, та стягнення моральної шкоди в розмірі 2000 грн.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши надані ними доказами з точки зору належності і допустимості, та розглянувши сам спір у кримінальному провадженні на підставі ч. 5 ст. 128 КПК України за правилами, встановленими цим Кодексом та в частині процесуальних відносин, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, які цим Кодексом не врегульовані, застосувавши норми ЦПК України в частині, що не суперечать засадам кримінального судочинства, вважає за необхідне зазначити про таке.

Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом визнано доведеним, що обвинувачена завдала матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню. У цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, як такі, що доведені та підтверджуються відповідними доказами, які зібрані в ході досудового розслідування кримінального провадження та надані прокурором у судовому засіданні.

Таким чином, з обвинуваченої на користь потерпілої підлягає стягненню майнова шкода в сумі 16 910 грн 00 коп., яка визначена у обвинувальному акті.

Щодо позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, які не охоплюються указаною сумою, то слід зазначити наступне.

Доданий до цивільного позову атрибутивний опис ювелірних виробів від 18.05.2023 року не є належним доказом завданої матеріальної шкоди потерпілій, оскільки вказаний документ не є висновком експерта в розумінні діючого законодавства. Крім того, як зазначила потерпіла в судовому засіданні, даний атрибутивний опис був складений мистецтвознавцем ОСОБА_10 , з якою вона перебуває у службових відносинах. Тому вказаний доказ суд не бере до уваги.

Щодо позовних вимог потерпілої про відшкодування моральної шкоди, суд керується наступними вимогами закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушення нормальних життєвих зв`язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Встановлюючи доведеність позовних вимог потерпілої про відшкодування моральної шкоди на суму 5 000 грн, враховуючи значення викрадених речей для потерпілої ОСОБА_6 , а також визнання стороною захисту заподіяної моральної шкоди частково, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про можливість задоволення цивільного позову в частині відшкодування потерпілій ОСОБА_6 моральної шкоди в розмірі 5 000 грн, яка підлягає стягненню з обвинуваченої на користь потерпілої. Таким чином, позовні вимоги потерпілої про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню в повному обсязі.

Отже, цивільний позов підлягає частковому задоволенню.

Запобіжний захід ОСОБА_3 під час судового розгляду кримінального провадження не обирався.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені підлягають вирішенню відповідно до ст. 124 КПК України.

Речові докази у кримінальному проваджені підлягають вирішенню відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_3 під час судового розгляду кримінального провадження не обирався.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про відшкодування збитків, завданих внаслідок вчинення злочину, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_2 ) матеріальну шкоду в розмірі 16 910 грн (шістнадцять тисяч дев`ятсот десять) грн 00 коп., у решті вимог - відмовити.

Стягнути з з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_2 ) моральну шкоду в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн 00 коп.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Копія вироку негайно після його проголошення вручається прокурору, потерпілій та її представнику, обвинуваченій та її захиснику.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1