Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/465/23 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2023 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із секретарем ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції кримінальне провадження № 0003083 від 30.11.2021, за апеляційними скаргами заступника керівника Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24.05.2023, стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця республіки Грузія, громадянина України, одруженого, пенсіонера, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

визнано винуватим та призначено покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнено з обвинуваченого ОСОБА_7 від відбуття призначеного покарання з випробуванням строком на 2 роки з покладанням на нього обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави процесуальні витрати, пов`язані із проведенням судової інженерно-транспортної (автотехнічної) експертизи № СЕ-19/112-21/10290-ІТ від 03.12.2021 у сумі 1201,34 грн., транспортно-трасологічної експертизи № СЕ-19/112-21/10289-ІТ від 06.12.2021 у сумі 1201,34 грн. та судової інженерно-транспортної експертизи по обставинам ДТП № СЕ-19/112-21/10924-ІТ від 24.12.2021 у сумі 686,48 грн., а всього 3089 грн. 16 коп.

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 .

В апеляційних скаргах:

Заступник керівника Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_10 не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та юридичної кваліфікації дії обвинуваченого, просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним та засудити за ч.2 ст. 286 КК України та призначити покарання покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки.

На підставі ч.1 ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки та покласти обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України.

В решті вирок Ленінського районного суду м. Кіровогрда від 24.05.2023 стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

В порушення вимог ч.1 ст. 75 КК України суд першої інстанції звільнив ОСОБА_7 від відбування як основного покарання у виді позбавлення волі, так і від додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, тобто застосував закон, який не підлягає застосуванню, що відповідно до п.2 ч.1 ст. 413 КПК України є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

-Обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просив вирок суду змінити в частині призначеного додаткового покарання, а саме щодо позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 роки, а саме пом`якшити призначене покарання, як таке, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом є явно несправедливим через суворість, а саме призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.286 КК україни у виді позбавлення волі строком на 3 роки без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом. На підставі ст..ст.75,76 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарння з випробуванням строком 2 роки з покладенням на нього обов`язків.

Судом першої інстанції не мотивовано про необхідність обов`язкового призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Короткий зміст суті справи:

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження, за наступних обставин.

29.11.2021, близько 16 год. 37 хв., обвинувачений ОСОБА_7 керував автомобілем марки «Volkswagen Gaddy», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вул. Бобринецький Шлях зі сторони вул. Сухоклеївська в напрямку пров. Витязівський в м. Кропивницькому, який належить йому на праві приватної власності.

Наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, який знаходився навпроти магазину «Альф», обвинувачений ОСОБА_7 проявив необережність та недбалість до забезпечення вимог безпеки дорожнього руху, чим порушив вимоги п. п. 1.5, 2.3 (б, д) ПДР України, грубо порушив п. 18.1 ПДР України та під час проїзду пішохідного переходу, не надавши переваги в русі пішоходу ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який переходив проїзну частину по пішохідному переходу з ліва - на право по ходу його руху, з необережності допустив на нього наїзд.

В результаті дорожньо транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_11 згідно висновку судово-медичної експертизи №74 від 07.02.2022, отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, які в сукупності відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя в момент заподіяння.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який просив задовольнити подану апеляційну скаргу, вирок суду скасувати в частині призначеного покарання, апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_9 , які просили задовольнити подану апеляційну скаргу, апеляційну скаргу сторони обвинувачення залишити без задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирок суду в частині доведеності винуватості та юридичної оцінки дій обвинуваченого апелянтами не оспорюється, тому судова колегія, керуючись ст.404 КПК України, не наводить у вироку доводи на підтвердження таких висновків.

Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_7 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які відповідно до вимог параграфу 3 гл.28 КПК України, повністю досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст. 286 КК України у колегії суддів сумнівів не викликає.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, крім визнання своєї вини, в повному обсязі доведена матеріалами кримінального провадження, які розглянуто судом першої інстанції в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

При цьому, районний суд дотримався вимоги змісту ч.3 ст.349 КПК України, допитав обвинуваченого і за згодою всіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорювалися, у тому числі і тих фактичних обставин, які зазначені в обвинувальному акті.

На підставі викладеного, колегія суддів відповідно до ч.1 ст.404 КПК України не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які не оспорювалися і стосовно яких, відповідно до вимог ч.1 ст.349 КПК України докази не досліджувались.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо призначення покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність судова колегія вважає обґрунтованими.

Згідно вироку, ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та йому призначене покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі ст.ст.75,76 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 2 років виконає покладені на нього судом відповідні обов`язки.

Згідно вимог ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

У разі звільнення від відбування покарання з випробуванням , відповідно до ст.77 КК України, можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.

Відповідно до абз.1,5 п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», ч.1 ст.75 КК України передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку.

Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання на підставі ст.75 КК України не допускається.

Апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції зазначених вище вимог закону не дотримався, оскільки, ухвалюючи обвинувальний вирок, звільнив на підставі ст.75 КК України обвинуваченого як від основного, так і від додаткового покарання.

Апеляційна вимога прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність знайшла своє підтвердження та підлягає задоволенню.

Розглядаючи апеляційні вимоги обвинуваченого ОСОБА_7 щодо необґрунтованості призначеного додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом колегія суддів зазначає, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду, а відмінність у такій оцінці принципового характеру.

Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як вбачається з оскарженого вироку, при обранні виду та міри покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції призначив обвинуваченому за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, мотивуючи тим, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України належить до категорії тяжких злочинів, врахувавши дані про особу обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності не притягувався, одружений, пенсіонер, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, відповідно до досудової доповіді органу пробації виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства, те, що обвинувачений вину визнав, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, добровільно відшкодував завдану шкоду.

Також судом була врахована думка потерпілого, який претензій до обвинуваченого не має. Крім цього, посилаючись на встановлені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку при призначенні обвинуваченому покарання застосувати ст. 75 КК України.

Перевіряючи доводи обвинуваченого про необхідність звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням без позбавлення права керувати транспортними засобами, колегія суддів вважає їх слушними з огляду на наступне.

За змістом ст.ст.50,65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, відповідно до ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

За розясненнями, що містяться в п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті та п. 18 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання (з послідуючими змінами), у кожному випадку призначення покарання за ст.286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

Санкція ч.2 ст.286 КК України надає можливість суду як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати до особи таке додаткове покарання. Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність має альтернативний характер застосування і є правом суду. Відповідно до вимог чинного законодавства України та правозастосовної практики, застосовування додаткового покарання чи не застосування має бути індивідуалізованим та є факультативним.

Виходячи із фактичних обставин справи, а саме обставин вчинення ДТП, відсутні обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому те, що обвинувачений є пенсіонером та потребує використання транспортного засобу, вину визнав, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, добровільно відшкодував завдану шкодусукупність цих обставин у поєднані з тяжкістю злочину, що визначена законом, вказують на можливість попередження нових злочинів при обранні покарання, не пов`язаного з ізоляцією від суспільства в межах встановлених санкцією ч.2 ст.286 КК України, з застосуванням ст..75,76 КК України, що відповідає засадам кримінального судочинства, та меті призначення покарання без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Колегія суддів звертає увагу на той факт, що за характером вини кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, відноситься до необережних злочинів, обвинувачений зробив для себе належні висновки, про що свідчить його процесуальна поведінка протягом усього часу розгляду кримінального провадження.

Виходячи із вищевикладеного колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а саме - не застосовано закон, який підлягав застосуванню, що згідно п.4 ч.1 ст.409 п.2 ч.1 ст.413 КПК України є підставою для скасування судового рішення.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 376, 404, 407, 409, 413, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу заступника керівника Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24.05.2023 стосовно ОСОБА_7 змінити в частині призначеного покарання.

Вважати засудженим ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.2 ст.286 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст.75,76 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням обов`язків:

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу із питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок районного суду залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк, з дня вручення йому копії ухвали.

Судді: ( підписи )

Згідно з оригіналом:

Суддя Кропивницького

апеляційного суду ОСОБА_2