ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/278/24 Справа № 179/913/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника потерпілої ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського апеляційного суду кримінальне провадження № 0000658 від 20.08.2019 рокуза апеляційною скаргою захисника ОСОБА_10 , поданої в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , на вирок Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 12 червня 2023 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку смт. Магдалинівка Дніпропетровської області, громадянку України, працюючої лікарем інфекціоністом КП «Магдалинівська центральна лікарня», має на утриманні малолітніх дітей 2011 та 2016 років народження, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимої,-

визнано винною та засудженоза ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, з позбавленням права керування транспортними засобами строком 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК, ОСОБА_8 звільнено від відбуття покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки, якщо протягом зазначеного строку вона не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки.

На підставі ст.76 КК покладено на ОСОБА_8 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, навчання або роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди ухвалено задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 19 904 (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот чотири) грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди - 300 000 (триста тисяч) грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Долю речових доказів та процесуальних витрат вирішено відповідно до положень ст.ст.100, 124 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваним вироком ОСОБА_8 визнано винною у скоєнні кримінального правопорушення за наступних обставин.

ОСОБА_8 , 20 серпня 2019 року близько 16 години 30 хвилин, перебуваючи за кермом автомобіля «Volkswagen Tiguan» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить їй на праві власності, стояла в нерухомому положенні біля правого краю проїзної частини вул. Центральної смт. Магдалинівка Дніпропетровської області, в світлий час доби на сухому покриттю проїзної частини, яка має по дві смуги для руху в обидва напрямки, за напрямком руху з боку вул. Кооперативної в напрямку пров. Каштанового. У вищевказаний час, тобто 20 серпня 2019 року близько 16 години 30 хвилин, в попутному напрямку, позаду автомобіля «Volkswagen Tiguan» реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушуючи вимоги дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 40 км/год», зі швидкістю не менш ніж 76,5 км/год, по зустрічній смузі для руху, рухався мотоцикл «Suzuki Bandit 650» реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_12 . В цей же час, тобто 20 серпня 2019 року близько 16 години 30 хвилин водій ОСОБА_8 почала рух та в подальшому не надала дорогу мотоциклу «Suzuki Bandit 650» реєстраційний номер НОМЕР_3 , який рухався в попутному напрямку, по зустрічній смузі руху, і якого водій ОСОБА_8 об`єктивно спроможна була виявити, однак перед початком руху та зміною напрямку руху ліворуч, не перелаштувалася в ліву смугу для руху, не переконалася в тому, що це буде безпечним і вона не створить своїми діями небезпеку для руху водію мотоциклу «Suzuki Bandit 650» реєстраційний номер НОМЕР_3 , почала виконувати маневр повороту ліворуч з правої смуги для руху, в напрямку зустрічної смуги руху. Надалі, під час зближення мотоциклу «Suzuki Bandit 650» реєстраційний номер НОМЕР_3 та автомобіля «Volkswagen Tiguan» реєстраційний номер НОМЕР_1 , водій ОСОБА_8 не діяла таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, перед початком руху та виконання маневру повороту ліворуч, завчасно не зайняла відповідне крайнє положення на проїзній частині вул. Центральної, в результаті чого на зустрічній смузі для руху сталося зіткнення боковою лівою частиною автомобіля «Volkswagen Tiguan» реєстраційний номер НОМЕР_1 , з верхньою частиною мотоциклу «Suzuki Bandit 650» реєстраційний номер НОМЕР_3 , який в момент зіткнення переміщувався на правій бічній частині по дорожньому покриттю, на вул. Центральній в районі будинку № 47. Своїми діями ОСОБА_8 грубо порушила вимоги п. п. 1.3, 1.5, 2.3б), 10.1 та 10.4 Правил дорожнього руху України, якими передбачено:

п. 1.3: «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими»;

п. 1.5: «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

п. 2.3: «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п. 10.1: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;

п. 10.4: «Перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою. Водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині - і попутним транспортним засобам. Водій, що виконує поворот ліворуч, повинен дати дорогу попутним транспортним засобам, які рухаються попереду нього і виконують розворот. За наявності трамвайної колії посередині проїзної частини водій нерейкового транспортного засобу, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям, повинен дати дорогу трамваю».

Порушення вимог п. п. 10.1 та 10.4 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_8 знаходиться у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої водій ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження у вигляді сумісної тупої травми тіла: крововиливи під м`які мозкові оболонки головного мозку та в речовину головного мозку, інфільтруючи крововиливи у товщі м`яких тканин голови з внутрішньої сторони. Переломи ребер грудної клітини з обох сторін з пошкодженням місцями пристінкової плеври. Розрив стінки правого шлуночка серця. Надриви великих судин над клапаном серця. Крововилив у ліву плевральну порожнину (750 мл). Розрив коси. Множинні розриви печінки з розмізженням її передньої частини. Внутрішньочеревна кровотеча - 350 мл. Перелом лівої ключиці. Відкритий перелом правої частини плечової і ліктьової кісток. Відкритий перелом лівого стегна в нижній третині і кісток лівої гомілки в верхній третині. Садно поперека і правої ступні, що за своїм характером мають ознаки тяжких. Смерть ОСОБА_12 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 близько 16 години 30 хвилин на місці дорожньо-транспортної пригоди, тобто в районі будинку № 47 по вул. Центральній смт. Магдалинівка Дніпропетровської області, від сумісної тупої травми голови, тулубу, кінцівок, яка супроводжувалася ушкодженням внутрішніх органів і ускладнилась шоком.

Дії обвинуваченої ОСОБА_8 кваліфіковано - за ч.2 ст. 286 КК, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 порушує питання про скасування вироку суду першої інстанції, як такого, що вирок щодо ухвалено з порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що у матеріалах кримінального провадження відсутні документи, якими визначено прокурора або групу прокурорів, які здійснюють повноваження прокурорів у цьому кримінальному провадженні, що обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані під наглядом і процесуальним керівництвом прокурора (прокурорів), який не мав на те законних повноважень.

Також апелянт зазначає, що у мотивувальній частині вироку суд першої інстанції навів у сукупності перелік доказів, які були досліджені в судовому засіданні, проте, за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначив, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Так, суд послався на Висновок комплексної, комісійної судової транспортно- трасологічної, автотехнічної експертизи та експертизи відео-, звукозапису № 23843/23844/1771 від 13.02.2020 року, згідно якого:

- до моменту, де можливо чітко бачити рух мотоцикла Suzuki Bandit 650 та автомобіля Volkswagen Tiguan перед їх зіткненням у попутному з мотоциклом Suzuki Bandit 650 напрямку у крайній лівій смузі рухався легковий автомобіль червоного кольору. Автомобіль Volkswagen Tiguan маневр лівого повороту здійснює з крайньої правої смуги руху;

- в даній дорожній ситуації дії водія автомобіля Volkswagen Tiguan ОСОБА_8 не відповідали вимогам п.п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України та, з технічної точки зору, знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо - транспортної пригоди;

- в даній дорожньо-транспортній ситуації, з технічної точки зору, невідповідності дій водія ОСОБА_12 вимогам п. 11.4 Правил дорожнього руху України та вимогам розділу 34 п/п 1.3 Правил дорожнього руху України, не знаходились з технічної точки зору, у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди, з причин, вказаних у дослідницькій частині висновку;

- в даній дорожньо-транспортній ситуації водій мотоцикла Suzuki Bandit 650 ОСОБА_12 мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем Volkswagen Tiguan шляхом виконання ним вимог п.п. 12.3, 12.9 (б) Правил дорожнього руху україни та вимог розділу 33 п/п 3.29 Правил дорожнього руху України, для чого в нього не було перешкод технічного характеру;

- в даній дорожній ситуації дії водія мотоцикла Suzuki Bandit 650 ОСОБА_12 не відповідали вимогам п.п. 12.3, 12,9 (б) Правил дорожнього руху України та вимогам розділу 33 п/п 3.29 Правил дорожнього руху України що, з технічної точки зору, знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

В той же час, як на підтвердження вини ОСОБА_8 у інкримінованому їй злочині, суд першої інстанції послався на інший доказ - Висновок експерта за результатами судової інженерно-технічної експертизи з дослідженням обставин механізму ДТП № 10.1/031 від 16.08.2021 року, згідно якого водій ОСОБА_8 , виконуючи маневр повороту з правої смуги, не створювала небезпеки чи перешкоди для іншого учасника дорожнього руху, який діяв усупереч л.п. 11.4, 12.4, 12.9 (ч."б"), 14.6 (ч."е") та дорожньої розмітки 1.3. Правил дорожнього руху України - водія ОСОБА_12 , і йому вона не повинна була поступатися дорогою. Адже небезпека, перешкоди для руху виникають і поступаються дорогою лише тим учасникам дорожнього руху, які у момент їх створення і надання дороги перебувають на тих ділянках доріг, де їх перебування не заборонене вимогами ПДР. На підставі вищевикладеного слід дійти до висновку, що дії водія автомобіля Volkswagen Tiguan ОСОБА_8 при зафіксованому механізмі пригоди не відповідали вимогам п.п. 10.4, 10.6 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору, не перебувало у причинному зв`язку із настанням події даної ДТП. А оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про наявність/відсутність у водія автомобіля Volkswagen Tiguan ОСОБА_8 в момент зміни напрямку руху об`єктивної можливості виявити із-за попутного транспортного засобу мотоцикл Suzuki, який рухався по смузі протилежного напрямку (як встановлено вище оглядовість мотоцикла Suzuki водієві ОСОБА_8 , могла бути обмежена автомобілем червоного кольору з кузовом типу седан (ВАЗ), а відомості, які викладені представником досудового розслідування в постанові про призначення комплексної судової транспортно-трасологічної та відеотехнічної експертизи від 23.10.2019 рок про те, що оглядовість учасниками пригоди в умовах місця пригоди була не обмеженою, у експерта викликають сумнів і не можуть бути прийняті для подальшого дослідження, яке необхідне для відповіді на поставлені питання.

Тобто, два вищевказані висновки судових експертиз, а саме, висновок № 23843/23844/1771 від 13.02.2020 року та висновок № 10.1/031 від 16.08.2021 року суперечать один одному в частині того, чи перебували, з технічної точки зору, дії водія автомобіля Volkswagen Tiguan ОСОБА_8 , які не відповідали вимогам п.п. 10.1, 10,4, 10,6 Правил дорожнього руху України, у причинному зв`язку із настанням події даної ДТП.

Правової оцінки суд вказаним суперечностям суд не надав.

Крім вказаного, в підтвердження вини ОСОБА_8 в інкримінованому їй злочині, суд послався ще на один доказ, досліджений в судовому засіданні - Висновок експерта за результатами комплексної експертизи відео-, звукозапису та фототехнічної експертизи № КСЕ-19/117-21/5762 від 24.06.2021 року, згідно якого, на кадрі № 2062, в момент, що передує зникненню мотоцикла Suzuki Bandit 650 з кадру відеограми, він, ймовірно розташований на зустрічній смузі руху проїжджої частини дороги відносно автомобіля червоного кольору, який рухався у попутному напрямку (попереду мотоциклу, на рівні чи перед ним). Відповісти на питання в категоричній формі не представляється можливим із-за значного віддалення запитуваного мотоцикла Suzuki Bandit 650 від відеофіксуючого пристрою.

Такі висновки даної експертизи вказують на те, що ідентифікувати транспортні засоби та їх рух на момент зіткнення не представляється за можливе у зв`язку з їх значним віддаленням від записуючого пристрою.

Також захисник вказує, що у мотивувальній частині вироку суд послався на висновок експерта № 11/10.2/869 від 24.09.2019 року за результатами проведення експертизи технічного стану транспортного засобу мотоциклу Sabur, реєстраційний номер НОМЕР_3 , проте під час проведення вказаної експертизи предметом дослідження був мотоцикл Sabur, реєстраційний номер НОМЕР_4 .

Суд також залишив поза увагою ту обставину, що за результатами досудового розслідування так і не було встановлено, яким саме транспортним засобом 20.08.2019 року керував водій ОСОБА_12 , та який саме транспортний засіб зіткнувся з автомобілем Volkswagen Tiguan, з огляду на те, що під час проведення 20.08.2019 року огляду місця події був оглянутий та вилучений мотоцикл Sabur, реєстраційний номер НОМЕР_3 , висновок експерта № 11/10.2/869 від 24.09.2019 року зафіксував технічний стан транспортного засобу мотоциклу Sabur, реєстраційний номер НОМЕР_4 , в інших висновках експертиз (№ 23843/23844/1771 від 13.02.2020 року, № КСЕ-19/117-21/5762 від 24.06.2021 року, № 10.1/031 від 16.08.2021 року) мова йде про мотоцикл Suzuki Bandit 650, реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Звертає увагу, що свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 від 21.02.2013, року на підставі якого слідчий СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_13 ідентифікував транспортний засіб під керуванням ОСОБА_12 , як мотоцикл Suzuki Bandit 650, реєстраційний номер НОМЕР_3 , згідно висновку експерта №3/2.1, 2.3/812 від 29.10.2019 року, має ознаки підроблення.

На думку захисника, суд не надав належної оцінки й доводам сторони захисту щодо невстановлення стороною обвинувачення фактичного часу події кримінального правопорушення, яке підлягає доказуванню в кримінальному провадженні.

Як встановлено органом досудового розслідування та відображено в обвинувальному акті, час події кримінального правопорушення визначено "20 серпня 2019 року близько 16 години 30 хвилин". Такий же час події кримінального правопорушення, встановлений судом та зазначений ним у вироку.

Натомість, постановою слідчого від 20.09.2019 року визнано речовим доказом та залучено до кримінального провадження № 0000658 CD-R компакт-диск "Havit", на якому відображено події від 20 серпня 2019 у період часу з 15:32:46 год. по 15:35:07 год., зафіксовані на камеру відеоспостереження, встановлену на електроопорі перехрестя вулиць Набережна та Центральна смт. Магдалинівка.

При проведенні ряду судових експертиз експертам був наданий вказаний CD-R компакт-диск "Havit", на якому відображено події від 20 серпня 2019 у період часу з 15:32:46 год. по 15:35:07 год. За результатами проведених експертиз складено висновки, в яких експерти вказують саме той час, який відображений на відеодиску, тобто з 15:32:46 год. по 15:35:07 год. 20.08.2019 року.

Будь-які процесуальні рішення щодо усунення цих суперечностей в часі події кримінального правопорушення та часі відображеному на CD-R компакт-диску "Havit", стороною обвинувачення не приймались.

В судовому засіданні були безпосередньо досліджені докази - показання обвинуваченої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди, учасниками якої були водій автомобіля Volkswagen Tiguan- ОСОБА_8 та водій мотоцикла Suzuki Bandit 650 - ОСОБА_12 .

Свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 рухалися близько 16:30 год. 20.08.2019 року по вулиці Центральній смт. Магдалинівка в легковому автомобілі ВАЗ червоного кольору й були єдиними очевидцями поведінки та дій водіїв ОСОБА_12 та ОСОБА_8 , які передували дорожньо-транспортній пригоді та моменту зіткнення їхніх транспортних засобів.

У зв`язку з тим, що показання свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 узгоджувались з показаннями обвинуваченої ОСОБА_8 щодо обстановки та механізму ДТП, безпосередньо суд показанням цих свідків оцінки не надав, натомість послався на постанову слідчого від 18.02.2020 року про оцінку доказів, якою показання свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 визнано недопустимими доказами, оскільки вони суперечать правдивості механізму дорожньо-транспортної пригоди, яка була зафіксована камерою відеоспостереження 20 серпня 2019 року.

Посилаючись на вказану постанову слідчого, як на доказ в даному кримінальному провадженні, суд першої інстанції залишив поза увагою положення п.1 ч.3 ст. 87 КПК України, відповідно до якого недопустимими є докази, що були отримані з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 87 КПК, докази, передбачені цією статтею, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду.

Враховуючи викладене, захисник просить вирок Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 12 червня 2023 року щодо ОСОБА_8 скасувати та повернути кримінальне провадження на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника ОСОБА_9 на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, які просили вирок місцевого суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції; вислухавши думку прокурора та представника потерпілої - адвоката ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, просили залишити її без задоволення, а вирок суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року: «Кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Однією із загальних засад кримінального провадження, передбачених п.10 ч.1 ст.7 та ст.17 КПК, є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка визначає, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Як вбачається зі змісту вироку та матеріалів провадження, судом першої інстанції не дотриманні в повному обсязі вимоги кримінального процесуального закону щодо аналізу та оцінки доказів у провадженні виходячи з наступного.

За змістом вироку, суд, дійшовши висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК, всупереч вимогам ст.94 КПК, належним чином не мотивував своє рішення, не проаналізував і не дав відповідної оцінки доказам обвинувачення та доказам захисту у їх сукупності, не навів у вироку переконливих мотивів, за яких він, за наявності суперечливих доказів, взяв до уваги одні і відкинув інші докази, обмежившись лише перерахуванням наявним у матеріалах провадження доказів, не зазначаючи, які обставини ними підтверджуються або спростовуються.

Апеляційний суд бере до уваги, що встановлення фактичних обставин, за яких мала місце дорожньо-транспортна пригода, оцінка дій її учасників щодо відповідності Правил дорожнього руху, причинний зв`язок між їх діями та наслідками, що настали, потребують спеціальних знань, а саме висновків відповідних експертів.

Так, суд поклавши в основу обвинувального вироку ОСОБА_8 висновки комплексної, комісійної судової транспортно-трасологічної, автотехнічної експертизи та експертизи відео-, звукозапису № 23843/23844/1771 від 13.02.2020 року (т.1 арк.кр.пр.138-223), зазначив, що до моменту, де можливо чітко бачити рух мотоцикла Suzuki Bandit 650 та автомобіля Volkswagen Tiguan перед їх зіткненням у попутному з мотоциклом Suzuki Bandit 650 напрямку у крайній лівій смузі рухався легковий автомобіль червоного кольору. Автомобіль Volkswagen Tiguan маневр лівого повороту здійснює з крайньої правої смуги руху.

В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля Volkswagen Tiguan ОСОБА_8 повинна була діяти відповідно до вимог п.п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України. В даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість уникнути зіткнення з мотоциклом Suzuki Bandit 650 для водія автомобіля Volkswagen Tiguan ОСОБА_8 визначалась шляхом виконання нею вимог п.п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України, для чого в неї не було перешкод технічного характеру.

В даній дорожній ситуації дії водія автомобіля Volkswagen Tiguan ОСОБА_8 не відповідали вимогам п.п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України та, з технічної точки зору, знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

В даній дорожньо-транспортній ситуації водій мотоцикла Suzuki Bandit 650 ОСОБА_12 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 11.4. 12.3, 12.9 (б) Правил дорожнього руху України та вимог розділу 33 п/п 3.29, 34 п/п 1.3 Правил дорожнього руху України.

В даній дорожньо-транспортній ситуації водій мотоцикла Suzuki Bandit 650 ОСОБА_12 перед дорожньо-транспортною пригодою рухався по смузі зустрічного руху, то в даній дорожньо-транспортній ситуації водій мотоцикла Suzuki Bandit 650 ОСОБА_12 також повинен був діяти у відповідності до вимог п. 11.4, Правил дорожнього руху України та вимог розділу 34 п/п 1.3 Правил дорожнього руху України.

В даній дорожньо-транспортній ситуації, з технічної точки зору, невідповідності дій водія ОСОБА_12 вимогам п. 11.4 Правил дорожнього руху України та вимогам розділу 34 п/п 1.3 Правил дорожнього руху України, не знаходились з технічної точки зору, у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди, з причин вказаних у дослідницькій частині висновку.

В даній дорожньо-транспортній ситуації водій мотоцикла Suzuki Bandit 650 ОСОБА_12 мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем Volkswagen Tiguan шляхом виконання ним вимог п.п. 12.3, 12.9 (б) Правил дорожнього руху України та вимог розділу 33 п/п 3.29 Правил дорожнього руху України, для чого в нього не було перешкод технічного характеру.

В даній дорожній ситуації дії водія мотоцикла Suzuki Bandit 650 ОСОБА_12 не відповідали вимогам 12.3, 12.9 (б) Правил дорожнього руху України та вимогам розділу 33 п/п 3.29 Правил дорожнього руху України що, з технічної точки зору, знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Одночасно суд першої інстанції послався і на долучений за клопотанням сторони захисту висновок експерта за результатами інженерно-технічної експертизи з дослідження обставин механізму ДТП № 10./031 від 16.08.2021 року (т. 2 а.с 184-221), де зазначено, що розвиток механізму зіткнення має два протилежні механізми розвитку ДТП можуть призвести до діаметрально протилежних висновків, а тому необхідно експертним шляхом усунути протиріччя в поясненнях учасників пригоди, а саме встановити з якого положення з крайнього правого чи з крайнього лівого автомобіль Volkswagen змінював напрямок руху для виконання маневру повороту ліворуч та де в цей момент перебував мотоцикл на лівій смузі руху в напрямку пров. Каштанового чи на смузі зустрічного руху.

У висновку експерта зазначено, що водій автомобіля Volkswagen ОСОБА_8 , при наявних двох смугах руху в одному напрямку, виконання маневру повороту ліворуч розпочала із правої смуги руху. А в момент зміни автомобілем Volkswagen напрямку для виконання маневру повороту ліворуч мотоцикл Suzuki рухався по смузі зустрічного напрямку. Тим, що водій ОСОБА_8 виконувала маневр повороту з правої смуги вона не створювала небезпеки чи перешкоди для іншого учасника дорожнього руху, який діяв усупереч 11.11.121. 4, 14.6 (ч. «е») та дорожньої розмітки 1.3 Правил дорожнього руху-водієві ОСОБА_12 і йому вона не повинна була поступатися дорогою. Адже небезпека, перешкода для руху виникають і поступаються дорогою лише тим учасникам дорожнього руху, які у момент їх створення і надання дороги перебувають на тих ділянках доріг де їх перебування не заборонене вимогами ПДР. На підставі вищевикладеного слід дійти до висновку, що дії водія автомобіля Volkswagen ОСОБА_8 , при зафіксованому механізмі пригоди, не відповідали вимогам п.п. 10.4 та 10.6 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору, не перебувало у причинному зв`язку із настанням події даної ДТП.

А оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про наявність/відсутність у водія автомобіля Volkswagen ОСОБА_8 , в момент зміни напрямку руху, об`єктивної можливості виявити із-за попутного транспортного засобу мотоцикл Suzuki, який рухався по смузі протилежного напрямку (як встановлено вище оглядовість мотоцикла Suzuki водієві ОСОБА_8 могла бути обмежена автомобілем червоного кольору з кузовом типу седан (ВАЗ, мал. 14), а відомості, які викладені представником досудового розслідування в постанові про призначення комплексної судової транспортно-трасологічної та відеотехнічної експертизи від 23.10.2019 року про те, що оглядовість учасниками пригоди в умовах місця пригоди була не обмеженою у експерта викликають сумнів і не можуть бути прийняті для подальшого дослідження, яке необхідне для відповіді на поставлені запитання.

Тобто, суд у вироку послався на два взаємопротилежні висновки експертиз в частині того, чи перебували з технічної точки зору дії водія автомобіля Volkswagen Tiguan ОСОБА_8 , які не відповідали вимогам п.п.10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України, у причинному зв`язку із настанням події ДТП.

При цьому судом було взято до уваги і висновок експерта за результатами комплексної експертизи відео-, звукозапису та фототехнічної експертизи № КСЕ-19/117-21/5762 від 24.06.2021 року в якому, зокрема, зазначено, що на кадрі № 2062, в момент, що передує зникненню мотоцикла «Suzuki Bandit 650» з кадру, відеограми він, ймовірно, розташований на зустрічній смузі руху проїжджої частини дороги відносно автомобіля червоного кольору, який рухався у попутному напрямку (попереду мотоциклу, на рівні чи перед ним). Відповісти на питання, в категоричній формі не представляється можливим із-за значного віддалення запитуваного мотоцикла «Suzuki Bandit 650» від відеофіксуючого пристрою. В цей момент вказаний автомобіль розташовувався на крайній лівій смузі руху проїжджої частини дороги.

-на кадрі № 2047 автомобіль, ймовірно, змінює напрямок руху ліворуч.

В цей момент автомобіль починає рух з крайньої правої смуги руху та продовжує виконання маневру повороту ліворуч (т.2 а.с.223-233).

Як зазначено у вироку, враховуючи пояснення допитаних в судовому засіданні експертів, які підтвердили правильність складених висновків, що були досліджені у судовому засіданні та узгоджуються з іншими засобами доказування у кримінальному провадженні, суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_8 , керуючи автомобілем «Volkswagen Tiguan» реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушила вимоги п. п. 1.3, 1.5, 2.3 "б", 10.1 та 10.4 Правил дорожнього руху, що знаходиться у причинному зв`язку з даною ДТП і тяжкими наслідками, які від цього настали. Тобто провина обвинуваченої ОСОБА_8 доведена повністю та її дії правильно кваліфіковані за ч.2 ст. 286 КК, як порушенням правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Разом з цим, пояснення допитаних у судовому засіданні експертів, суд у вироку взагалі не виклав, незважаючи на те, що під час судового розгляду судом було допитано експерта ОСОБА_16 (т.3 а.с. 44, судове засідання від 14.01.2022 року); експертів ОСОБА_17 та ОСОБА_18 (т.3 а.с. 58-59, судове засідання від 24.01.2022 року); експертів ОСОБА_19 та ОСОБА_20 (т.3 а.с.76-77, судове засідання від 10.02.2022 року); а також експертів ОСОБА_21 і ОСОБА_20 (т.3 а.с. 91-92, судове засідання від 22.02.2022 року).

Отже, пославшись у своєму вироку, зокрема, на висновки експертиз: №23843/23844/1771 від 13.02.2020 року, № 10./031 від 16.08.2021 року та № КСЕ-19/117-21/5762 від 24.06.2021 року, суд першої інстанції не проаналізував їх та не дав їм належної правової оцінки з наведенням у судовому рішенні відповідних мотивів щодо належності та достовірності, незважаючи на наявні суперечності між ними.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на наступне.

Так, обвинувачена ОСОБА_8 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнала, пояснивши, що 20.08.2019 року близько 16.30 годин їхала на автомобілі по вул. Центральній в смт Магдалинівка, рухаючись зі швидкістю 5 км/год по лівій смузі руху, позаду неї рухався автомобіль ВАЗ червоного кольору, завчасно увімкнула показчик повороту, подивившись у ліве бокове дзеркало, виконувала маневр повороту ліворуч та пересікши дві суцільні смуги руху, перебуваючи на зустрічній смузі руху, відчула удар в ліву частину автомобіля

Свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 у судовому засіданні пояснили, що 20.08.2019 року приблизно о 16.30 годин рухалися в автомобілі ВАЗ 2106 по вул. Центральній в смт. Магдалинівка по крайній лівій смузі для руху, зі швидкістю приблизно 45-50 км/год, помітили, як попереду в крайній лівій смузі руху зі швидкістю приблизно 5 км/год рухається позашляховик «Volkswagen Tiguan» реєстраційний номер НОМЕР_1 з увімкненим показником повороту ліворуч, під час зближення автомобіля ВАЗ та автомобіля «Volkswagen Tiguan» помітили, як останній без зупинки почав виконувати маневр повороту ліворуч та коли він перебував на зустрічній смузі для руху, в цей момент з лівого боку почав обганяти мотоцикл по зустрічній смузі для руху зі швидкістю приблизно 100 км/год, а далі почав гальмувати, після чого впав на лівий бік та його разом з водієм потягло в напрямку автомобіля «Volkswagen Tiguan», а далі відбулося зіткнення мотоцикла та автомобіля, а також тілом водія мотоцикла та боковою лівою частиною автомобіля.

Свідок ОСОБА_22 суду пояснила, що 20.08.2019 року приблизно о 16.30 годин, рухаючись по тротуару помітила мотоцикл, який їхав з невеликою швидкістю по вул. Центральній по крайній лівій смузі. Після чого помітила, що в районі будинку № 47 виконує маневр повороту ліворуч позашляховик, виїхав на смугу руху мотоцикла, а далі і на зустрічну смугу руху. Водій мотоциклу, помітивши автомобіль, який виконує маневр повороту ліворуч та застосував гальмування, намагаючись уникнути зіткнення, шляхом нахилення мотоциклу, після чого впав на проїзну частину, в результаті чого відбулось зіткнення транспортних засобів.

Свідок ОСОБА_23 показав, що 20.08.2019 року приблизно о 16.30 годин, він рухався на автомобілі ВАЗ 2101 по вул. Центральній в смт. Магдалинівка з боку провулку Каштанового, після чого повернув ліворуч в напрямку центрального парку, при цьому помітив автомобіль «Фольксваген», який стояв біля правого узбіччя та через приблизно 20 секунд почув характерний звук удару. Після чого вийшов з автомобілю та помітив, що відбулося ДТП в районі будинків 47 та 49 по вул. Центральній за участю автомобілю «Фольксваген» та мотоциклу.

Як зазначено у експертному висновку № 10.1/031 від 16.08.2021 року (т.2 а.с.184-214), експертом було надано відповіді на постановлені перед ним питання за двома механізмами розвитку пригоди, перший з яких відповідно до показів свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_14 та ОСОБА_8 (допитаної як в якості свідка, так і в якості підозрюваної) - у тому випадку, якщо в момент зміни автомобілем Volkswagen напрямку руху мотоцикл рухався в попутному напрямку по смузі його руху; та другий варіант механізму розвитку пригоди, відповідно до показів свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_23 - у тому випадку, якщо в момент зміни автомобілем Volkswagen напрямку руху з правої смуги мотоцикл рухався по смузі зустрічного руху.

Проте судом першої інстанції не було проаналізовано та надано оцінки показам обвинуваченої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди, учасниками якої були водій «Volkswagen Tiguan» ОСОБА_8 та водій мотоцикла «Suzuki Bandit 650» - ОСОБА_12 , а лише зазначено, що постановою слідчого від 18.02.2020 року про оцінку доказів, визнано недопустимими доказами (покази) свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_24 та ОСОБА_15 , оскільки вони суперечать правдивості механізму дорожньо-транспортної пригоди, яка була зафіксована камерою відеоспостереження 20.08.2019 року.

Між ним, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на процесуальну нікчемність вказаної постанови слідчого, оскільки в контексті положень ч.1 ст.89, ст.94 КПК питання допустимості доказів під час їх оцінки вирішується судом в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

У т ой же час, згідно ст.91 КПК, у кримінальному провадженні підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Наведене свідчить про те, що судом першої інстанції не в повній мірі встановлено всі обставини, які відповідно до ст.91 КПК підлягають доказуванню, чим допустив неповноту судового розгляду, побудував свої висновки на суперечливих доказах, допустивши тим самим невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що могло вплинути на вирішення питання про винуватість чи невинуватість обвинуваченого.

Згідно вимог, передбачених п.2 ч.3 ст.374 КПК, мотивувальна частина обвинувального вироку, серед іншого, повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням доказів на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.п.16, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» №5 від 29 червня 1990 року, при обґрунтуванні висновків суду належить дати аналіз усіх зібраних у справі доказів, тобто всіх фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, у висновку експерта та інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення, не обмежуючись лише зазначенням прізвища свідка, потерпілого або назви проведеної експертизи тощо. Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу.

За змістом цих норм закону суд має викласти у мотивувальній частині обвинувального вироку результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у кримінальному провадженні, зазначити джерело доказу, фактичні данні, що стосуються доказуваної обставини, а також зазначити, які обставини даними доказами спростовуються або підтверджуються. Остаточну оцінку доказам суд дає з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності й достатності для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК, а висновки суду щодо оцінки доказів повинні викладені в точних і категоричних судженнях, які б виключали сумніви в їх достовірності.

Натомість наведених вище вимог закону судом першої інстанції не виконано.

Всупереч зазначеним вимогам закону суд у мотивувальній частині вироку лише навів покази обвинуваченої, потерпілої та свідків, перерахував письмові докази, зібрані досудовим слідством, однак їхній зміст не розкрив, не зазначив які обставини ними підтверджуються або спростовуються, а також не надав належної оцінки, у тому числі з точки зору їх достатності для прийняття процесуального рішення по суті.

Як неодноразово вказував ЄСПЛ, «право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони» (п.п.29-30 рішення від 09.12.1994 у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain); інші рішення ЄСПЛ у справах «Ван де Гурк проти Нідерландів» (Van de Hurk v. the Netherlands); «Гарсія Руїс проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain); «Кузнєцов та інші проти Росії» (Kuznetsov and Others v. Russia).

Ігнорування судом першої інстанції доречних аргументів сторін, в тому числі і сторони захисту, є грубим порушенням ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 р., практики Верховного Суду України і ЄСПЛ, внаслідок чого можна зробити висновок про те, що необґрунтованість і невмотивованість судового рішення є підставою для його скасування у зв`язку з порушенням норм кримінального процесуального права незалежно від доводів апеляційної скарги, оскільки процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ, а у випадках, коли положення законодавства не регулюють або неоднозначно регулюють питання судового провадження, то застосовуються основні засади (принципи) судочинства України, передбачені у ст.129 Конституції України, розділі I Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та інших нормативно-правових актах (ст.ст.7-29, п.2 ч.1 ст.372 КПК).

Таким чином, вирок повинен бути вмотивованим та переконувати сторони і громадськість у відсутності в суду першої інстанції сумнівів щодо його ухвалення, а також у правильності (справедливості) засудження особи.

ЄСПЛ у багатьох аспектах удосконалив право на справедливий судовий розгляд, встановивши як непрямі вимоги щодо «справедливого розгляду» ряд гарантій або умов, що прямо не зазначені в Конвенції. Однією з таких вимог є вимога судів обґрунтовувати свої рішення. Суди повинні «вказати з достатньою ясністю підстави, на яких базується їхнє рішення» (рішення від 16.12.1992 у справі «Хаджіанастасіу проти Греції» (Hadjianastassion v. Greece).

Аргументація у обвинувальному вироку має стосуватися усіх елементів складу злочину, тому обвинувальний вирок, у якому наведено лише перелік доказів, без «прив`язки» їх до конкретних елементів складу злочину, не є вмотивованим. У справі «Болдя проти Румунії» (Boldea v. Romania) ЄСПЛ наголосив, що суд першої інстанції не здійснив розгляд всіх складових елементів правопорушення і зовсім не аналізував докази, надані заявником, що надало б йому можливість у разі необхідності ухвалити вмотивоване рішення, чого йому в справі не вдалося зробити. Мотивування полягає й у тому, що суд повинен вказати у вироку, чому він відкидає одні докази й приймає інші. Особливо ретельно суд повинен поставитися до викладення у вироку результатів аналізу доказів, що свідчать на користь обвинуваченого.

На підставі викладеного, обмежившись перерахунком досліджених у судовому засіданні доказів, не оцінивши їх у відповідності до положень ст.94 КПК, суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке тягне за собою безумовне скасування судового рішення, оскільки право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції та національним законодавством України.

З огляду на це, висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК, є передчасним та не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки він зроблений без належної перевірки всіх обставин кримінального провадження і оцінки всієї сукупності доказів щодо їх належності, допустимості, достовірності і достатності, що є порушенням вимог ст.ст.370, ч.3 ст.374 КПК.

Зазначені порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, які ставлять під сумнів законність та обґрунтованість вироку.

Відповідно до ч.1 ст.409 КПК, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є:

1) неповнота судового розгляду;

2) невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження;

3) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону;

4) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно вимог ст.411 КПК, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо:

1) висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду;

2) суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки;

3) за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші;

4) висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Вирок та ухвала суду підлягають скасуванню чи зміні із зазначених підстав лише тоді, коли невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула чи могла вплинути на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченого, на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, на визначення міри покарання або застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.

Частиною 1 статті 412 КПК передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

З огляду на вказані вище обставини, колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок суду першої інстанції у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону і призначити новий розгляд в суді першої інстанції, задовольнивши таким чином апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 .

Зважаючи, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений, суд при новому розгляді справи має належним чином проаналізувати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, надавши оцінку при цьому кожному суттєвому доводу сторін кримінального провадження, і в залежності від установлених обставин, ухвалити законне, обґрунтоване та належним чином умотивоване рішення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 411, 412, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_10 - задовольнити.

Вирок Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 12 червня 2023 року відносно ОСОБА_8 за ч.2 ст. 286 КК - скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_8 - не обирати.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її оголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4