Провадження № 1-кп/127/853/23

В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2023 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Вінниці кримінальне провадження № 0000624 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомир Житомирської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, з вищою технічною освітою, неодруженого, на утриманні має малолітнього сина ІНФОРМАЦІЯ_2 , учасника бойових дій, раніше несудимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , будучи обізнаним у тому, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан, дію якого продовжено, 10.07.2023 приблизно о 17 год 30 хв, проходячи повз дитячий майданчик, що розташований на території багатоповерхового житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_3 , побачив дитячий велосипед спертий на огорожу дитячого майданчика поряд із яким на тротуарній доріжці лежав без нагляду мобільний телефон торгової марки «Ulefone» модель «Note 8» в корпусі червоно-помаранчевого кольору, належний малолітній ОСОБА_5 , яка в цей час знаходилась на ігровому майданчику. Тоді у ОСОБА_4 виник злочинний умисел на таємне заволодіння вищевказаним мобільним телефоном.

Реалізуючи зазначений злочинний умисел, спрямований на таємне заволодіння чужим майном, діючи умисно, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи, що його дії є непомітними для сторонніх осіб, шляхом вільного доступу, ОСОБА_4 таємно викрав мобільний телефон торгової марки «Ulefone» модель «Note 8», в корпусі червоно-помаранчевого кольору, після чого покинув місце злочину та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Відповідно висновку експерта № 4356/23-21 від 20.07.2023 за результатами проведеної судової товарознавчої експертизи: вартість мобільного телефона торгової марки «Ulefone» модель «Note 8», в корпусі червоно-помаранчевого кольору, станом на 10.07.2023, становила 797 гривень.

Своїми протиправними діями ОСОБА_4 , завдав потерпілій ОСОБА_5 матеріальної шкоди на суму 797 гривень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у інкримінованому йому злочині визнав повністю та надав покази, які відповідають обставинам, що викладені у обвинувальному акті. Суду також повідомив, що 10.07.2023 в другій половині дня, проходячи повз дитячий майданчик, що розташований на території багатоповерхового житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_3 , побачив на тротуарній доріжці мобільний телефон торгової марки «Ulefone» в корпусі червоно-помаранчевого кольору. Оскільки поруч нікого не було, то вирішив забрати цей телефон собі. Приблизно через годину приїхали працівники поліції, яким добровільно видав вказаний телефон. Про вчинене щиро шкодує.

Законний представник малолітньої потерпілої ОСОБА_5 ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, попередньо подав до суду письмову заяву про розгляд кримінального провадження у його відсутність. Претензій матеріального характеру до обвинуваченого не має. Щодо міри покарання покладається на розсуд суду.

Вислухавши позицію прокурора, думку обвинуваченого, які вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, переконавшись, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, перевіривши добровільність його позиції, роз`яснивши ОСОБА_4 наслідки застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, а саме позбавлення його права оскаржити в апеляційному порядку визнані ним обставини вчинення кримінального правопорушення, що викладені у обвинувальному акті, беручи до уваги визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованого злочину у повному обсязі, зважаючи на те, що жодним учасником судового провадження не оспорено винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину та визначені обвинуваченням обставини його вчинення, переконавшись, що ніхто із учасників судового провадження не заперечує щодо такого порядку судового розгляду, суд вважає можливим застосувати положення ч. 3 ст. 349 КПК України та визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежується дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

Прийняття судом рішення про проведення скороченого судового розгляду свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.

Крім того, дане рішення повністю узгоджується з вимогами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Судом створено необхідні умови для виконання сторонами обвинувачення і захисту їхніх процесуальних обов`язків і здійснення прав, в тому числі і права на захист.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), Series А, заява № 25, від 18.01.1978, пункт 161, та «Коробов проти України», заява № 39598/03, від 21.07.2011, пункт 65, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Будь-яких вагомих, достовірних доказів, які надають розумні підстави сумніватися у доведеності вини ОСОБА_4 у судовому засіданні не встановлено.

З огляду на вищевикладене, суд, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, враховуючи позицію обвинувачення та визнання обвинуваченим вини, дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження та вважає, що його дії вірно кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, не встановлено.

Відтак, суд, за внутрішнім переконанням, дійшов висновку про те, що встановлені судом обставини дозволять ухвалити обвинувальний вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_4 .

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями, викладеними у пунктах 1, 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами та доповненнями), а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

За правилами кримінального закону покарання, призначене особі за вчинене кримінальне правопорушення, має бути законним і справедливим. Законність покарання означає, що його має бути призначено особі відповідно до вимог цього закону, а справедливість покарання визначається принципом його домірності, тобто необхідності його визначення судом саме у тому виді й розмірі, яке, з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, буде необхідним та достатнім для її виправлення й попередження нових кримінальних правопорушень.

На підставі вимог статті 65 КК України суд призначає покарання за вчинене кримінальне правопорушення відповідно до Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до положень статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдання фізичних страждань або приниження людської гідності.

В рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03.10.2002 Європейський суд з прав людини зазначив, що «виконання вироку, який передбачає позбавлення свободи, призупиняють, якщо можна розраховувати, що вирок служитиме засудженому як попередження і що він не здійснюватиме нові злочини в майбутньому, навіть без впливу, спричиненого відбуванням покарання. Роблячи такий прогноз суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою».

Загальні засади призначення покарання, визначені ст. 65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Таким чином, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує наступне: позицію сторін судового провадження щодо необхідної міри покарання (прокурор просила призначити обвинуваченому покарання у виді 5 років позбавлення волі з застосуванням положень ст. 75 КК України з іспитовим строком на 2 роки; обвинувачений просив суд його суворо не карати; законний представник малолітньої потерпілої ОСОБА_5 ОСОБА_6 , у письмовій заяві адресованій суду, щодо міри покарання поклався на розсуд суду); відношення обвинуваченого до вчиненого (визнання вини, щире каяття); ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до статті 12 КК України є тяжким злочином; особливості й обставини вчинення кримінального правопорушення, те, що злочин вчинений в умовах воєнного стану, з прямим умислом обвинувачений усвідомлював, що посягає на чужу власність, попри це таємно вилучив чуже майно, а саме телефон, на яке не мав ніякого права, тому передбачав спричинення матеріальної шкоди в певному розмірі; особу обвинуваченого, який раніше несудимий, є учасником бойових дій, має на утриманні малолітнього сина. Крім того, відповідно до довідки КНП «ВОКПЛ ім. акад. О.І. Ющенка ВОР» № 29/5496 від 17.07.2023, ОСОБА_4 неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні, остання госпіталізація в психіатричне відділення з 26.08.2022 по 29.09.2022 з діагнозом: «Психічні і поведінкові розлади, викликані вживанням алкоголю синдром залежності». При цьому, відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 162 від 10.08.2023, в період інкримінованого йому діяння ОСОБА_4 не був позбавлений можливості усвідомлювати свої дії і керувати ними. На наркоманію не страждає, лікування з цього приводу не потребує. Потребує лікування на загальних підставах з приводу виявленої у нього алкогольної залежності. За своїм психічним станом може самостійно реалізувати своє право на захист.

При призначенні ОСОБА_4 покарання, згідно зі статтею 66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття, яке проявилося у визнанні обвинуваченим факту вчинення кримінального протиправного діяння, критичній оцінці своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні нести кримінальну відповідальність за вчинене.

Водночас, суд дійшов висновку, що обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, не є винятковими і не знижують істотним чином міру тяжкості скоєного злочину, не зменшують його суспільну небезпеку до рівня, який виходить за межі покарання, що виключає застосування до обвинуваченого статті 69 КК України призначення більш м`якого покарання, ніж передбаченого законом.

Обставин, передбачених статтею 67 КК України, які обтяжують покарання обвинуваченого, не встановлено.

За вищевикладених обставин, суд, проаналізувавши поведінку обвинуваченого: визнання вини, вчинення кримінального правопорушення вперше, щире каяття, відсутність обтяжуючих покарання обставин, з метою захисту прав і законних інтересів особи, суспільства і держави, зважаючи на вимоги справедливості і мету правосуддя, враховуючи позицію прокурора, яка вважає, що виправлення обвинуваченого та його перевиховання можливе без ізоляції від суспільства; позицію законного представника малолітньої потерпілої, який у письмовій заяві не наполягав на призначенні обвинуваченому найсуворішої міри покарання, якою в даному випадку може бути лише позбавлення волі, вважає, що виправлення обвинуваченого та його перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, а тому щодо нього необхідно і доцільно призначити покарання у виді позбавлення волі на певний строк у межах санкції, визначеної ч. 4 ст. 185 КК України, із звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та покладенням на нього відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Саме таке покарання, на думку суду, перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, є гуманним, справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень у майбутньому, досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, та випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Початок іспитового строку ОСОБА_4 необхідно обчислювати з моменту проголошення вироку.

Обраний ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 07.09.2023 відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту підлягає скасуванню.

Згідно з ст. 124 КПК України суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової експертизи № 4356/23-21 від 20.07.2023 в сумі 955 (дев`ятсот п`ятдесят п`ять) гривень 95 копійок, оскільки її проведення було обумовлено розслідуванням скоєного ним злочину.

Згідно з ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Питання щодо речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 50, 65-67, 185 КК України, ст. ст. 100, 124, 174, 349, 371, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.

У відповідності до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Початок іспитового строку обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

Обраний ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 07.09.2023 відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту скасувати.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на проведення судової експертизи № 4356/23-21 від 20.07.2023 в сумі 955 (дев`ятсот п`ятдесят п`ять) гривень 95 копійок.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 13.07.2023 по справі № 127/20594/23 на майно, яке 11.07.2023 добровільно видав ОСОБА_4 , а саме: мобільний телефон марки «Ulefone» модель «Note 8» в корпусі червоно-помаранчевого кольору, поміщений до спецпакету НПУ № WAR 1184897.

Речові докази по кримінальному провадженню № 0000624, а саме:

-мобільний телефон марки «Ulefone» модель «Note 8» в корпусі червоно-помаранчевого кольору, поміщений до спецпакету НПУ № WAR 1184897, який належить малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , повернути її законному представнику ОСОБА_6 ;

-компакт диск «CD - R» ємкістю 700 MB, на якому містяться відеозаписи з камер спостереження, якими облаштований двір, прилегла територія будинку та сам будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , - залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок суду може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Не пізніше наступного дня після ухвалення, копію вироку направити учасникам судового провадження, які не були присутні у судовому засіданні.

Відповідно до частини 2 статті 394 КПК України, вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України.

Суддя: