Справа № 369/867/24
Провадження № 1-кс/369/289/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2024 м. Київ

Слідчий суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора Києво-Святошинської окружної прокуратури ОСОБА_3 , слідчого СВ ВП №1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві скаргу адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 про скасування повідомлення про підозру ОСОБА_7 від 20 жовтня 2023 року у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 127 КК України, в межах кримінального провадження №0000010 від 26 січня 2022 року, та зобов`язання слідчого, прокурора вчинити дії щодо виключення з ЄРДР відомостей про дату та час повідомлення про підозру від 20 жовтня 2023 року ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИВ:

18 січня 2024 року до провадження слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшла скарга адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 про скасування повідомлення про підозру ОСОБА_7 від 20 жовтня 2023 року у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 127 КК України, в межах кримінального провадження №0000010 від 26 січня 2022 року, та зобов`язання слідчого, прокурора вчинити дії щодо виключення з ЄРДР відомостей про дату та час повідомлення про підозру від 20 жовтня 2023 року ОСОБА_7 .

В обґрунтування скарги захисник ОСОБА_6 зазначив, що слідчим відділенням відділу поліції № 1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування № 0000010, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26 січня 2022 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 127 КК України. Так, 20 жовтня 2023 року слідчим СВ ВП № 1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_4 , моєму підзахисному ОСОБА_8 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 127 КК України, яке погоджено старшим групою прокурорів керівником Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_9 .

Цього ж дня ОСОБА_10 вручено клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього аренгту.

Скаржник вважає, що повідомлення про підозру, яке вручене ОСОБА_7 , підлягає скасуванню виходячи з наступного.

Так, на думку захисника, повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 127 КК України, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, вчинене групою осіб, що спричинило смерть потерпілого та умисне заподіяння сильного фізичного болю, фізичного та морального страждання шляхом нанесення побоїв, мучення та інших насильницьких дій з метою покарати потерпілого за дії скоєні ним, вчинене за попередньою змовою групою осіб, яке вручене ОСОБА_10 , є незаконним та ґрунтується лише на припущеннях органу досудового розслідування, а також вручене з порушенням процесу (порядку) здійснення повідомлення про підозру, без достатніх доказів на підтвердження обставин інкримінованого діяння, а тому вважаємо підозру необґрунтованою.

Захисник пояснив, що як вбачається зі змісту підозри, ОСОБА_7 не наносив жодних тілесних ушкоджень ОСОБА_11 та аналізуючи додані стороною обвинувачення матеріали, вбачається, що ОСОБА_12 знаходився поруч 3 місцем кримінального правопорушення, тобто об`єктивна сторона ст. 121 КК України відсутня. При цьому, твердження органу досудового розслідування про те, що ОСОБА_7 «спостерігав за навколишньою обстановкою задля перешкоджання стороннім особам припинити їх незаконні дії» та «утримував ОСОБА_11 » не обґрунтовані належними та допустимими доказами, та побудова виключно на показаннях свідків, які не перебували на місці події.

Щодо твердження сторони обвинувачення, що ОСОБА_10 було відомо про «наміри ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 » варто зазначити наступне. Стороною обвинувачення не надано в обгрунтування підозри жодного доказу на підтвердження того, що бездіяльність ОСОБА_16 була об`єднана єдиним умислом з діями вище зазначених осіб та здійснювалась для вчинення кримінального правопорушення.

До того ж, на думку скаржника, здійснена органом досудового розслідування кваліфікація подій, що мали місце 12.07.2020 року, не відповідає дійсності та є хибною.

Як вбачається з висновків судово-медичних експертиз від 28.07.2020 № 36/11- тр. від 05.08.2020 № 36/12-тр та від 14.08.2023 № 1/23, смерть потерпілого ОСОБА_11 настала від гострої ішемічної хвороби серця з розвитком серцево-легеневої недостатності на фоні катарального бронхіту та алкогольної інтоксикації. Всі наявні тілесні ушкодження мають ознаки легких тілесних ушкоджень та в прямому причинному зв`язку з настанням смерті не перебувають. Згідно з даними, що містяться в дослідницькій частині комісійної судово-медичної експертизи Львівського обласного бюро судово-медичної експертизи № 78 від 06.06.2022, експертами було досліджено та проаналізовано медичну книжку № 2, заповнену на ім`я ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 3 даної медичної книжки вбачається, що ОСОБА_11 07.02.2019 встановлено бронхіальну астму перистуючу загостреної форми, легеневу недостатність. Далі записів в медичнім картці немає. Тобто, станом на 2019 рік ОСОБА_17 вже страждав на хвороби бронхіальна астма середньої тяжкості та легенева недостатність, жодних досліджень щодо прогресування хвороби та здійснення необхідних профілактичних заходів в медичній книзі не міститься.

При цьому, як вбачається з висновків судово-медичних експертиз від 28.07.2020 № 36/п1-тр, від 05.08.2020 № 36/12-тр та від 14.08.2023 № 1/23, при судово-токсилогічному дослідженні крові трупа ОСОБА_11 було встановлено, що концентрація етилового спирту в крові становить 1.26%.

Також, згідно з протоколу допиту потерпілої ОСОБА_18 (мати ОСОБА_11 ) від 13.07.2020 в день події кримінального правопорушення ОСОБА_19 при собі мав електронний пристрій для паління - GLO.

Таким чином, як зазначає скаржник, ОСОБА_11 незважаючи на існуючі діагнози, зловживав алкогольними напоями та палив (користувався електронними пристроями для куріння), що є факторами, які провокують загострення хвороб (бронхіальної астми, легеневої недостатності), ускладнюють роботу дихальної та серцево-судинної систем і прискорюють розвиток незворотних патологічних змін.

Відповідно до висновку Львівського обласного бюро судово-медичної експертизи № 78 від 06.06.2022, захворювання бронхіальна астма на фоні спричинення тілесних ушкоджень та психоемоційного збудження сприяло розвитку гострої серцево-легеневої недостатності, яка призвела до смерті.

Відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи ГБ СМЕ МОЗ України № 1/23 від 14.08.2023 у неповнолітнього ОСОБА_11 , який страждав на хронічне захворювання органів дихання (бронхіальна астма) на фоні алкогольної інтоксикації мала місце гостра реакція на стресову ситуацію з розвитком гострої серцево-легеневої недостатності, що і призвело до настання його смерті. Тобто, хронічні хвороби ОСОБА_11 , перебування останнього на момент події в стані алкогольного сп`яніння (1.26%) разом із стресовою ситуацією сприяли розвитку гострої серцево-легеневої недостатності, яка призвела до настання його смерті.

При цьому, згідно з висновком від 14.08.2023 № 1/23, виявлені тілесні ушкодження як у своїй сукупності, так й кожне окремо, самі по собі, не були небезпечними для життя ОСОБА_11 та мають ознаки легких.

Тобто, з огляду на висновки судово-медичних експертів вбачається, що тілесні ушкоджения, нанесені ОСОБА_11 , завдані в частини тіла, що не е життєво важливими.

Виходячи з зазначеного, порушення анатомічної цілісності тканин, органів та їх функцій виникло не в наслідок фізичного панесения тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , а у зв`язку з розвитком гострої реакції на стресову ситуацію, що сприяла розвитку гострої серцево-легеневої недостатності, яка призвела до смерті.

Крім цього, за результатами проведения всіх вище зазначених експертиз встановлено, що коефіцієнт шоку у ОСОБА_11 становив 0,25%, що вказує на його відсутність. Тобто, експертам та органам досудового розслідування достеменно було відомо, що шоковий стан в ОСОБА_11 був відсутній.

Враховуючи наведене, на думку скаржника, експертами свідомо спотворюються матеріали справи з метою введення слідства та суду в оману.

Таким чином, тілесне ушкодження, яке спричинило смерть ОСОБА_11 , було не безпосереднім наслідком заподіяння потерпілому ударів, а результатом гострої реакції на стресову ситуацію на фоні хронічного захворювання органів дихання та алкогольної інтоксикації. Крім того, як було вже вказано вище, мета як ознака суб`єктивної сторони злочину, що полягала в уявленні особи про бажаний результат, досягнути якого вона прагне, вчиняючи злочин, у даному випадку є обов`язковою для означеного складу злочину, передбаченого ст. 127 ч. 2 КК України і підлягає встановленню та доказуванню прокурором згідно до ст. 92 КПК України.

Разом з цим, як вбачається зі змісту підозри, стороною обвинувачення мета як необхідна складова суб`єктивної сторони не обгрунтована. А саме, стороною обвинувачення визначається нанесення тілесних ушкоджень залежно від диспозиції статті, яка інкримінується підозрюваному ОСОБА_20 .

Тобто, при кваліфікації діяння за ч. 2 ст. 121 КК України, сторона обвинувачення визначає нанесення тілесних ушкоджень з метою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, а при кваліфікації ч. 2 ст. 127 КК України ті ж самі дії з метою покарання ОСОБА_11 , що є неприпустимим.

При цьому скаржник зазначив, те, що склад злочину це реально існуюча система ознак, в тому числі і суб`єктивної сторони, а не, плід фантазії або просто вигадка, що має в своєму підгрунтя припущення слідчого чи прокурора.

Таким чином, пред`явлена ОСОБА_7 підозра у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121 та ч. 2 ст. 127 КК України, на думку скаржника та його захисника, є необґрунтованою та безпідставного, оскільки відсутня суб`єктивна, так й об`єктивна сторона злочину.

Окрім того, підозра від 20.10.2023 пред`явлена ОСОБА_21 поза межами строків досудового розслідування, оскільки останній не набув статусу підозрюваного в даному кримінальному провадженні.

На думку сторони захисту та згідно з наданими стороною обвинувачення матеріалами станом на 20.10.2023 (дата вручення повідомлення про підозру), 28.09.2022 матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 000001 від 28.09.2022 та матеріали кримінального провадження № 0000010 від 26.01.2022 було об`єднано в одне провадження за № 0000010 від 26.01.2022.

На думку сторони захисту, стороною обвинувачення вчиняються маніпуляції строками досудового розслідування у кримінальному провадження № 0000010 від 26.01.2022 шляхом «штучного» продовження строку досудового розслідування за рахунок внесення/об`єднання/виділення матеріалів кримінального провадження з метою незаконного притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_7 . Зазначені доводи не є надуманими, оскільки стороною обвинувачення такі дії вчинено після закриття кримінального провадження № 0002796 від 13.07.2020 на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України. Тобто, обвинуваченням створено уявні підстави для притягнення осіб до кримінальної відповідальності, у будь-якому випадку.

Таким чином, на думку сторони захисту, днем початку обчислення строку досудового розслідування y об`єднаному кримінальному провадженні № 0000010 є саме 13.07.2020 року, а закінчення строку досудового розслідування припадає на 19.01.2021 року.

Факт виділення з кримінального провадження № 0002796 від 13.07.2023 в окреме провадження № 000001 від 28.09.2022 матеріалів щодо частини кримінальних правопорушень, які знайшли окрему кваліфікацію, не впливає на обчислення процесуального строку досудового розслідування, який, як зазначено вище почався 13.07.2020 та закінчився 19.01.2021. Тобто, на думку сторони захисту, початок строку досудового розслідування у виділеному кримінальному провадженні № 000001 від 28.09.2022 та об`єднаного з ним кримінальному провадженні № 0000010 від 26.01.2022 слід рахувати саме з 13.07.2020, який закінчився 19.01.2021. При цьому, строк досудового розслідування не продовжувався. Клопотання про продовження такого строку до суду не подавалось. Навіть, якщо припустити, що обвинувачення може трактувати відсутність в кримінальному провадженні № 0002796 від 13.07.2023 підозри за ст. 115, ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 127 КК України, то застосуванню підлягає п. 2 ч. 2 ст. 119 КПК України. А саме. строк досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР до дня повідомлення особі про підозру становить вісімнадцять місяців. Відповідно, в такому випадку останнім днем досудового розслідування є 13.01.2022 року.

Таким чином, враховуючи наведене та виходячи із вказаних положень процесуального закону, на думку сторони захисту, повідомлення про підозру відбулось поза межами строку досудового розслідування.

На підставі вищезазначеного захисник просив скасувати повідомлення про підозру ОСОБА_7 від 20 жовтня 2023 року у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 127 КК України, у кримінальному провадженні № 0000010 від 26 січня 2022 року, складене слідчим СВ ВП № 1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_4 за погодженням з старшим групою прокурорів керівником Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_9 , та зобов`язати слідчого, прокурора у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000010 від 26.01.2022, вчинити дії щодо виключення з ЄРДР відомостей про дату та час повідомлення про підозру від 20 жовтня 2023 року ОСОБА_7 .

У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 та скаржник ОСОБА_7 підтримали вимоги скарги, просили її задовольнити.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 та слідча ОСОБА_4 заперечували щодо задоволення скарги та просили відмовити у її задоволенні у повному обсязі.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, скарги, заслухавши учасників судового провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що 13 липня 2020 року до ЄРДР внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України за № 0002796.

13 липня 2020 року до ЄРДР внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 296 КК України за № 0002800.

15 липня 2020 року постановою прокурора Києво-Святошинської місцевої прокуратури кримінальні провадження № 0002796 та 0002800 об`єднано в одне провадження, якому присвоєно № 0002796 від 13 липня 2023 року.

10 грудня 2020 року постановою старшого слідчого СВ Києво-Святошинського відділу поліції закрито кримінальне провадження за ч. 1 ст. 115 КК України, яке розслідувалось в рамках № 0002796 від 13 липня 2020 року.

28 вересня 2022 року постановою прокурора Києво-Святошинської місцевої прокуратури скасовано постанову старшого слідчого Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області від 10 грудня 2020 року, винесену на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, про закриття кримінального провадження за ч. 1 ст. 115 КК України, яке розслідувалось в рамках кримінального провадження №0002796 від 13 липня 2020 року.

28 вересня 2022 року постановою прокурора Києво-Святошинської місцевої прокуратури виділено із кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002796, в окреме провадження матеріали досудового розслідування за ч. 1 ст. 115 КК України в частині, що стосується факту смерті ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

28 вересня 2022 року постановою прокурора Києво-Святошинської місцевої прокуратури об`єднано в одне провадження матеріали досудових розслідувань у кримінальних провадженнях №0000010 від 26 січня 2022 року та №0000001 від 28 вересня 2022 року, об`єднаним матеріалам присвоєно єдиний №0000010 від 26 січня 2022 року.

Так, повідомлення слідчого, прокурора про підозру є рішенням, оскарження якого допускається відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України.

Таке рішення може бути оскаржено підозрюваним, його захисником чи законним представником після спливу одного місяця з дня повідомлення про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду з обвинувальним актом.

Процесуальна процедура повідомлення про підозру регулюється положеннями глави 22 КПК України: порядок повідомлення про підозру передбачено ст. 278, випадки повідомлення про підозру передбачені ст.276, зміст повідомлення про підозру ст. 277 вказаного закону.

Отже підставою оскарження вказаного процесуального рішення є порушення вище вказаних процесуальних норм.

Так, відповідно до положень ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Особливості повідомлення про підозру окремій категорії осіб визначаються главою 37 цього Кодексу. У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа (особа, якій законом надано право здійснювати затримання) зобов`язані невідкладно повідомити підозрюваному про його права, передбачені статтею 42 цього Кодексу. Після повідомлення про права слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа на прохання підозрюваного зобов`язані детально роз`яснити кожне із зазначених прав.

Згідно із ст. 277 КПК України письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором.

Повідомлення має містити такі відомості: 1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; 2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; 3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; 4) зміст підозри; 5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; 7) права підозрюваного; 8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання. У разі якщо особі не вручено повідомлення про підозру після двадцяти чотирьох годин з моменту затримання, така особа підлягає негайному звільненню. Дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність невідкладно вносяться слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ст.278 КПК України). У випадку виникнення підстав для повідомлення про нову підозру або зміну раніше повідомленої підозри слідчий, прокурор зобов`язаний виконати дії, передбачені статтею 278 цього Кодексу. Якщо повідомлення про підозру здійснив прокурор, повідомити про нову підозру або змінити раніше повідомлену підозру має право виключно прокурор (ст.279 КПК України).

У тому разі, якщо підставою скасування повідомлення про підозру є порушення вказаних процесуальних норм, можна зробити висновок про недійсність повідомлення про підозру з моменту його (повідомлення) здійснення.

Отже, перевірка повідомлення про підозру з точки зору обґрунтованості підозри з врахуванням положень ст. 17 КПК України не входить до предмету судового розгляду, який здійснюється слідчим суддею відповідно до положень ст. 303 ч. 1 п. 10 КПК України на стадії досудового розслідування, а може бути лише предметом безпосереднього судового розгляду кримінального провадження судом, оскільки на стадії досудового розслідування слідчий суддя не уповноважений вдаватись до оцінки отриманих слідством доказів та порядку їх отримання, давати оцінку зібраним доказам з точки зору їх допустимості, а без такої оцінки висновок щодо обґрунтованості повідомленої особі підозри неможливий.

Згідно з положеннями ст. 89 КПК України, визнання доказів недопустимими належить виключно до компетенції суду під час судового розгляду.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

При вирішенні питання про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри, слідчий суддя виходить з тих міркувань, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя (суд), оцінюючи докази на предмет наявності обґрунтованої підозри, повинен виходити з того, що підозра визнається обґрунтованою лише у тому випадку, якщо існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про котру йдеться, могла вчинити правопорушення.

За визначенням Європейського суду з прав людини "обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йде мова у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин".

Обставини здійснення підозрюваною конкретних дій та доведеність її вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі "Мюррей проти Сполученого Королівства" № 14310/88 від 23.10.94 суд зазначив, що "факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування".

Оцінюючи в сукупності обставини провадження та враховуючи достатню наявність доказів про вчинення інкримінованого підозрюваній кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.121, ч. 2 ст. 127 КК України, слідчий суддя вбачає, що обґрунтованість підозри ОСОБА_7 в контексті її розуміння Європейським судом з прав людини, присутня.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для повідомлення такій особі про підозру. Дослідивши матеріали провадження в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_7 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив.

А відтак посилання захисника на те, що підозра ґрунтується лише на припущеннях органу досудового розслідування і повідомлення про підозру було здійснено без достатніх доказів на підтвердження обставин інкримінованого діяння, нічим не підтверджено.

Щодо посилання захисника про не правильність кваліфікації кримінального правопорушення суддя зазначає наступне.

Слідчий суддя, не вирішує наперед питання про винуватість підозрюваного у вчиненні інкримінованого йому злочину, правильність кваліфікації його дій, допустимість доказів щодо встановлення винуватості підозрюваного, та вважає, що зміст клопотання та долучених до нього документів можуть свідчити про існування фактів і інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, отже про існування обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121, ч. 2 чт. 127 КК України. При цьому висновок органу досудового розслідування з приводу причетності ОСОБА_7 до вчинення зазначеного кримінального правопорушення не є очевидно необґрунтованим.

А відтак, як встановлено при розгляді скарги, за своїм змістом повідомлена 20 жовтня 2023 року ОСОБА_7 підозра у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 чт. 127 КК України, відповідає вимогам ст. 277 КПК України, при врученні повідомлення були дотримані вимоги ст. 278 КПК України, повідомлення про підозру було здійснено за наявності достатніх доказів, які давали можливість дійти висновку, що ОСОБА_7 причетний до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3, 4 с. 190 КК України.

Щодо посилання захисника на пред`явлення підозри поза межами строків досудового розслідування, як на підставу скасування підозри, слідчий суддя зазначає наступне.

Процесуальна процедура повідомлення про підозру регулюється положеннями глави 22 КПК України: порядок повідомлення про підозру передбачено ст. 278, випадки повідомлення про підозру передбачені ст.276, зміст повідомлення про підозру ст. 277 вказаного закону.

Отже підставою оскарження вказаного процесуального рішення є порушення вище вказаних процесуальних норм.

Разом з тим, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, це є підставою для закриття кримінального провадження, а не для скасування підозри.

У зв`язку із вищевикладеним, слідчий суддя приходить до висновку, що при здійсненні повідомлення про підозру органом досудового розслідування було дотримано вимоги положень ст.ст. 276-278 КПК України, а тому скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись статями 2, 7, 276-278, 303, 304, 309, 372, 532 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 про скасування повідомлення про підозру ОСОБА_7 від 20 жовтня 2023 року у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 127 КК України, в межах кримінального провадження №0000010 від 26 січня 2022 року, та зобов`язання слідчого, прокурора вчинити дії щодо виключення з ЄРДР відомостей про дату та час повідомлення про підозру від 20 жовтня 2023 року ОСОБА_7 , - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали виготовлено 08 лютого 2024 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1