Дата документу 04.12.2023 Справа № 335/4369/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1320/23 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №335/4369/23Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ст.126-1 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2023 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 08 вересня 2023 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він, будучи особою, яку неодноразово притягнуто до адміністративної та кримінальної відповідальності за вчинення домашнього насильства, 11.04.2023 року приблизно о 16 год. 00 хв., знаходячись за адресою свого мешкання у АДРЕСА_1 , реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи характер та наслідки своїх протиправних дій, бажаючи їх настання у вигляді погіршення психологічного стану своєї матері ОСОБА_9 , нехтуючи її честю і гідністю, діючи умисно та цілеспрямовано, вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно останньої, яке полягало у висловлюванні на її адресу словесних образ з використанням ненормативної лексики, погроз фізичної розправи, внаслідок чого потерпіла відчувала психологічний дискомфорт, приниження, емоційну невпевненість, побоювання за свою безпеку та нездатність захистити себе.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ст.126-1 КК як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої особи.

Йому призначено покарання у виді 1 року обмеження волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання.

В апеляційній скарзі захисник просив вирок змінити та призначити ОСОБА_8 покарання із застосуванням до нього положень ст.75 КК. Свої вимоги мотивував тим, що призначене покарання не відповідає тяжкості злочину та особі ОСОБА_8 внаслідок його суворості. Судом першої інстанції не взято до уваги вік та стан здоров`я обвинуваченого. За таких обставин, на переконання захисника, ОСОБА_8 необхідно призначити більш м`яке покарання, застосувавши до нього звільнення від відбування покарання з випробуванням.

В запереченні на апеляційну скаргу прокурор у кримінальному провадженні просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію обвинуваченого та захисника, які повністю підтримали доводи і вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні; прокурор, який заперечив проти апеляційної скарги та просив вирок залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Подія кримінального правопорушення, доведеність винуватості ОСОБА_8 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.

З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_8 за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

В своїй апеляційній скарзі захисник вимагав призначити обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст.75 КК. Проте такі вимоги захисника не ґрунтуються на матеріалах провадження та вимогах закону.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання колегія суддів виходить з наступного.

Регламентовані ст.65 КК загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Під час призначення покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

На переконання колегії суддів, призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання відповідає наведеним вимогам закону.

Аналізуючи зміст ст.75 КК, колегія суддів зауважує, що застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності обґрунтованих підстав для висновку, що виходячи з тяжкості кримінального правопорушення, даних про особу винного та інших обставин кримінального провадження виправлення обвинуваченого є можливим без ізоляції від суспільства.

Отже положення ст.75 КК підкреслюють важливість такої мети покарання як виправлення засудженого, тобто створення у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки.

Разом з тим, під час призначення заходу примусу щодо обвинуваченого ОСОБА_8 суд першої інстанції надав належну оцінку ступеню тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК віднесено до нетяжких злочинів. При цьому, обставин, які обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, судом першої інстанції не встановлено.

Районний суд обґрунтовано врахував і дані про особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, самостійного джерела доходу не має, позитивних соціальних зв`язків не має.

Колегія суддів зауважує, що стан здоров`я ОСОБА_8 всупереч протилежним аргументам захисника не залишився поза увагою суду, оскільки, суд, призначаючи покарання, у вироку зазначив відомості щодо відсутності на момент ухвалення судового рішення перебування обвинуваченого під наглядом лікарів психіатра та нарколога.

П`ятидесятирічний вік обвинуваченого, на переконання апеляційного суду, не може якимось чином позначитись на вирішенні питання про призначення ОСОБА_8 покарання. А тому в цій частині доводи апеляційної скарги безпідставні.

Апеляційний суд погоджується із мотивами районного суду про те, що ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий, в тому числі двічі за вчинення аналогічних передбачених ст.126-1 КК злочинів. Його було двічі засуджено до відбування реального покарання у виді громадських робіт. Проте обвинувачений належних висновків для себе не зробив, розкаяння не проявив і знову вчинив кримінальне правопорушення у даному провадженні протягом року після засудження попереднім вироком суду.

Така поведінка обвинуваченого вказує на схильність ОСОБА_8 до вчинення кримінальних правопорушень, демонструє його небажання стати на шлях виправлення та перевиховання.

Судова колегія вважає слушними висновки районного суду під час призначення обвинуваченому заходу примусу, що раніше застосоване до ОСОБА_8 покарання у виді громадських робіт згідно попереднього вироку суду не матиме необхідного карального, виправного та попереджувального ефекту.

Разом з тим, колегія суддів з огляду на зазначені вище обставини вважає, що досягти мети заходу примусу без ізоляції обвинуваченого від суспільства є неможливим. А тому застосування до обвинуваченого положень ст.75 КК за обставин даної справи буде суперечити загальним засадам призначення покарання і не забезпечить досягнення його основної мети.

Крім того, колегія суддів зважає і на ту обставину, що покарання обвинуваченому призначено в рамках встановленої санкцією ст.126-1 КК межі та не у максимальному розмірі.

Відтак, на переконання колегії суддів, у даному конкретному випадку призначене обвинуваченому судом покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, тому підстав для застосування до обвинуваченого інституту умовного звільнення від відбування покарання не вбачається.

Переконливих аргументів, які би доводили явну суворість призначеного ОСОБА_8 за вироком суду покарання, в апеляційній скарзі захисника не наведено.

Отже, оскільки кримінальний закон застосовано правильно, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали безумовною підставою для скасування чи зміни судового рішення не допущено, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 08 вересня 2023 року щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4