Провадження № 1-кп/201/1058/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2023 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження №0001705, внесеного у ЄРДР 06.11.2023 року по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чита РФ, громадянина України, який має вищу освіту, не одружений, працює неофіційно, утриманців не має, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, який має вищу освіту, не одружений, не працює, утриманців не має, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

- 02.03.2021 Амур-Нижньодніпровським районним судом за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України до обмеження волі строком на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік;

- 12.04.2023 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 309 КК України до обмеження волі на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України,

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_5

обвинувачений ОСОБА_3

захисник ОСОБА_6

обвинувачений ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:

1.Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене і визнане судом доведеним

Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене і визнане судом доведеним відносно ОСОБА_3 .

У ОСОБА_3 у невстановлені дату та час раптово виник злочинний умисел, спрямований на збут вибухових пристроїв та вибухових речовин без передбаченого законом дозволу, за попередньою змовою групою осіб.

Реалізовуючи свій злочинний умисел та залучивши до спільної злочинної діяльності раніше знайомого йому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , керуючись спільним злочинним умислом, направленим на збут вибухових пристроїв та вибухових речовин без передбаченого законом дозволу, останні розподілили між собою ролі, відповідно до яких ОСОБА_3 мав знайти покупця, організувати зустріч та обговорити вартість вибухових пристроїв та вибухових речовин, а ОСОБА_4 був безпосереднім виконавцем збуту та мав передати покупцю вибуховий пристрій та вибухову речовину, отримавши за них обумовлену заздалегідь суму грошових коштів.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_4 в невстановлений спосіб, у невстановленої особи, з метою спільної з ОСОБА_3 злочинної діяльності, що полягала у збуті вибухових пристроїв та вибухових речовин без передбаченого законом дозволу придбав запал типу М- 213 без маркування та корпус гранати М-67 з маркуванням НОМЕР_9 з метою їх подальшого збуту на території міста Дніпра.

Після чого, ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на зберігання, носіння та збут вибухових пристроїв та вибухових речовин без передбаченого законом дозволу, в порушення вимог Положення про дозвільну систему (затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 р. № 576 з наступними змінами), Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів (затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 р. № 622; зі змінами, внесеними наказом від 13 квітня 1999 р. № 292) почав зберігати, у невстановленому місці конструктивно оформлений заряд вибухової речовини, а саме: запал типу М-213 без маркування та корпус гранати М-67 з маркуванням НОМЕР_9 з метою їх подальшого збуту разом із ОСОБА_3 на території міста Дніпра.

Виконуючи свою роль у збуті вибухових пристроїв та вибухових речовин, 06.11.2023, точний час не встановлено, ОСОБА_3 зателефонував раніше знайомому йому громадянину під вигаданим прізвищем ОСОБА_7 та запропонував останньому придбати конструктивно оформлений заряд вибухової речовини, а саме: запал типу М-213 та корпус гранати М-67 за 2 000 гривень, на що ОСОБА_7 погодився з метою участі в оперативній закупці.

Так, 10.11.2023 приблизно о 15:00 годині співробітники ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області для документування та доказування злочинної діяльності ОСОБА_3 , пов`язаної із порушенням вимог Положення про дозвільну систему (затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 р. № 576 з наступними змінами), Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів (затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 р. № 622; зі змінами, внесеними наказом від 13 квітня 1999 р. № 292), відповідно до вимог ст. 271 КПК України, для проведення оперативної закупки передали для придбання у ОСОБА_3 вибухових пристроїв та вибухових речовин громадянину, під вигаданим прізвищем ОСОБА_7 грошові кошти в розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень номіналом: купюра №1: 200 грн, серія та номер АН 4317436, купюра №2: 200 грн, серія та номер ВД 3111098, купюра №3: 200 грн, серія та номер ЗЕ7937109, купюра№4: 200 грн, серія та номер ТЕ 7357189, купюра №5: 200 грн, серія та номер ЕЗ8532878, купюра №6: 200 грн, серія та номер АК5868549, купюра №7: 200 грн, серія та номер ТЖ 9929359, купюра №8: 200 грн, серія та номер ТИ 8531965, купюра №9: 200 грн, серія та номер ЄЄ5886862, купюра №10: 200 грн, серія та номер БР7380574- Національного банку України.

Далі, 10.11.2023 приблизно о 14:30 год ОСОБА_7 , вийшов з автомобіля, на якому прибув за адресою: м. Дніпро, пр. Героїв біля буд. 40, з працівниками поліції та, зателефонувавши ОСОБА_3 , направився йому на зустріч. Перебуваючи в районі буд. АДРЕСА_3 , де ОСОБА_7 зустрівся з ОСОБА_3 , який, згідно відведеної йому ролі, реалізовуючи спільний злочинний умисел, спрямований на збут вибухових пристроїв та вибухових речовин, без передбаченого законом дозволу, прийшов пішки в раніше обумовлене місце разом із ОСОБА_4 для організації зустрічі ОСОБА_4 з ОСОБА_7 та спостереженням за передачею вибухових пристроїв та вибухових речовин.

Перебуваючи у вказаний час та у вказаному місці, ОСОБА_4 запропонував ОСОБА_7 відійти на кілька метрів з метою уникнення спостереження за його діями з боку сторонніх осіб та, перебуваючи у дворі буд. АДРЕСА_3 , ОСОБА_4 , реалізовуючи

спільний з ОСОБА_3 умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, незаконно збув ОСОБА_7 конструктивно оформлений заряд вибухової речовини - запал типу М-213 без маркування та корпус гранати М-67 з маркуванням НОМЕР_9, а ОСОБА_7 передав йому грошові кошти у сумі 2 000 грн, тим самим здійснивши збут вибухового пристрою та вибухової речовини, без передбаченого дозволу, за попередньою змовою з ОСОБА_3 .

В подальшому, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 повернулися до ОСОБА_3 та після повідомлення йому про успішне завершення продажу закупник направився до автомобіля, на якому прибув до вказаного місця з працівниками поліції, де добровільно видав для огляду та вилучення придбані ним у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у ході оперативної закупки оформлений заряд вибухової речовини - запал типу М-213 без маркування та корпус гранати М-67 з маркуванням НОМЕР_9.

Умисні дії ОСОБА_8 , що виразились у збуті вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, за попередньою змовою групою осіб, кваліфіковані за ч. 2 ст. 28 ч.1 ст.263 КК України.

Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене і визнане судом доведеним відносно ОСОБА_4 .

У ОСОБА_4 у невстановлені дату та час, раптово виник злочинний умисел, спрямований на носіння, зберігання, придбання та збут вибухових пристроїв та вибухових речовин без передбаченого законом дозволу, за попередньою змовою групою осіб.

Реалізовуючи свій злочинний умисел та залучивши до спільної злочинної діяльності раніше знайомого йому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючись спільним злочинним умислом на збут вибухових пристроїв та вибухових речовин без передбаченого законом дозволу, останні розподілили між собою ролі, відповідно до яких ОСОБА_3 мав знайти покупця, організувати зустріч та обговорити вартість вибухових пристроїв та вибухових речовин, а ОСОБА_4 був безпосереднім виконавцем збуту та мав передати покупцю вибуховий пристрій та вибухову речовину, отримавши за них обумовлену заздалегідь суму грошових коштів.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_4 в невстановлений спосіб, у невстановленої особи, з метою спільної з ОСОБА_3 злочинної діяльності, що полягала у збуті вибухових пристроїв та вибухових речовин без передбаченого законом дозволу, придбав запал типу М-213 без маркування та корпус гранати М-67 з маркуванням НОМЕР_9 з метою їх подальшого збуту на території міста Дніпра.

Після чого, ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на зберігання, носіння та збут вибухових пристроїв та вибухових речовин без передбаченого законом дозволу, в порушення вимог Положення про дозвільну систему (затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 р. № 576 з наступними змінами), Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів (затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 р. № 622; зі змінами, внесеними наказом від 13 квітня 1999 р. № 292) почав зберігати у невстановленому місці конструктивно оформлений заряд вибухової речовини, а саме запал типу М-213 без маркування та корпус гранати М-67 з маркуванням НОМЕР_9 з метою їх подальшого збуту разом із ОСОБА_3 на території міста Дніпра.

Виконуючи свою роль у збуті вибухових пристроїв та вибухових речовин, 06.11.2023, точний час не встановлено, ОСОБА_3 зателефонував раніше знайомому йому громадянину під вигаданим прізвищем ОСОБА_7 та запропонував останньому придбати конструктивно оформлений заряд вибухової речовини, а саме: запал типу М-213 та корпус гранати М-67 за 2 000 гривень, на що ОСОБА_7 погодився з метою участі в оперативній закупці.

Так, 10.11.2023 приблизно о 15:00 год співробітники ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області для документування та доказування злочинної діяльності ОСОБА_3 , пов`язаної із порушенням вимог Положення про дозвільну систему (затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 р. № 576 з наступними змінами), Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів (затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 р. № 622; зі змінами, внесеними наказом від 13 квітня 1999 р. № 292), відповідно до вимог ст. 271 КПК України, для проведення оперативної закупки передали для придбання у ОСОБА_3 вибухових пристроїв та вибухових речовин громадянину під вигаданим прізвищем ОСОБА_7 грошові кошти в розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень номіналом: купюра №1: 200 грн, серія та номер АН 4317436, купюра №2: 200 грн, серія та номер ВД 3111098, купюра №3: 200 грн, серія та номер ЗЕ7937109, купюра №4: 200 грн, серія та номер ТЕ 7357189, купюра №5: 200 грн, серія та номер ЕЗ8532878, купюра №6: 200 грн, серія та номер АК5868549, купюра №7: 200 грн, серія та номер ТЖ 9929359, купюра №8: 200 грн, серія та номер ТИ 8531965, купюра №9: 200 грн, серія та номер ЄЄ5886862, купюра №10: 200 грн, серія та номер БР7380574 Національного банку України.

Далі, 10.11.2023 приблизно о 14:30 год ОСОБА_7 , вийшов з автомобіля, на якому прибув за адресою: м. Дніпро, пр. Героїв біля буд. 40, з працівниками поліції та, зателефонувавши ОСОБА_3 , направився йому на зустріч. Перебуваючи в районі буд. АДРЕСА_3 , ОСОБА_7 зустрівся з ОСОБА_3 , який, згідно відведеної йому ролі, реалізовуючи спільний злочинний умисел, спрямований на збут вибухових пристроїв та вибухових речовин, без передбаченого законом дозволу, прийшов пішки в раніше обумовлене місце разом із ОСОБА_4 для організації зустрічі ОСОБА_4 з ОСОБА_7 та спостереженням за передачею вибухових пристроїв та вибухових речовин.

Перебуваючи у вказаний час та у вказаному місці, ОСОБА_4 запропонував ОСОБА_7 відійти на кілька метрів з метою уникнення спостереження за його діями з боку сторонніх осіб та перебуваючи у дворі буд. АДРЕСА_3 , ОСОБА_4 , реалізовуючи їх із ОСОБА_3 спільний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, незаконно збув ОСОБА_7 конструктивно оформлений заряд вибухової речовини - запал типу М 213 без маркування та корпус гранати М-67 з маркуванням НОМЕР_9, а ОСОБА_7 передав йому грошові кошти у сумі 2 000 грн, тим самим здійснивши збут вибухового пристрою та вибухової речовини, без передбаченого дозволу, за попередньою змовою з ОСОБА_3 .

В подальшому, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 повернулися до ОСОБА_3 та після повідомлення йому про успішне завершення продажу закупник направився до автомобіля, на якому прибув до вказаного місця з працівниками поліції, де добровільно видав для огляду та вилучення придбані ним у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у ході оперативної закупки конструктивно оформлений заряд вибухової речовини - запал типу М-213 без маркування та корпус гранати М-67 з маркуванням НОМЕР_9.

Умисні дії ОСОБА_4 , що виразились у носінні, зберіганні, придбанні та збуті вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, за попередньою змовою групою осіб, кваліфіковані за ч. 2 ст. 28 ч.1 ст. 263 КК України.

2. Позиція обвинувачених

Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачені ОСОБА_3 і ОСОБА_4 визнали свою вину у вчиненні злочину повністю та підтвердили його вчинення при викладених вище обставинах, щиро розкаялися у вчиненому, просили суд їх суворо не карати.

3.Позиція потерпілого

Потерпілий відсутній.

4. Докази, які досліджені судом

Прокурор надав усне клопотання про розгляд справи у скороченому провадженні, на підставі частини 3 ст. 349 КПК України, проти якого обвинувачені не заперечували.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, враховуючи повне визнання обвинуваченими своєї вини, а також те, що вони не оспорюють всі обставини справи, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Судом з`ясовано, що обвинувачені правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву в добровільності та істинності їх позиції немає. Сторонам судового провадження роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавленні права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

При цьому, суд обмежився допитом обвинувачених, дослідив документи, які характеризують їх особу та документи, які підтверджують процесуальні витрати.

Прийняття судом рішення про проведення скороченого судового розгляду свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.

Крім того, дане рішення повністю узгоджується з вимогами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими, суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

5.Висновок суду про винуватість обвинувачених

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_3 і ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч.1 ст. 263 КК України, повністю та об`єктивно доведена.

Суд вважає, що умисні дії ОСОБА_3 , які виразилися у збуті вибухових речовин, вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, за попередньою змовою групою осіб, кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України, вірно.

Суд вважає, що умисні дії ОСОБА_4 , які виразилися у носінні, зберіганні, придбанні та збуті вибухових речовин, вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, за попередньою змовою групою осіб, кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України, вірно.

6.Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, якими керувався суд

Загальні положення

Під час вчинення кримінального правопорушення, за даним кримінальним провадженням, обвинувачені ОСОБА_3 і ОСОБА_4 були осудні у розумінні ст. 19 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченим, згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

При цьому, суд враховує позицію ЄСПЛ, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання

Призначаючи покарання обвинуваченим ОСОБА_3 і ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, який, виходячи з положень ч. 5 ст. 12 КК України, є тяжким злочином.

Обставиною, яка, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшує покарання ОСОБА_3 , суд визнає щире каяття.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_3 судом не встановлено.

Обставинами, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання ОСОБА_4 є рецидив злочинів.

Призначення покарання ОСОБА_3 .

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, виходячи з загальних засад призначення покарання, визначаючи вид та міру покарання, яке слід застосувати ОСОБА_3 , суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, який є тяжким, але від якого тяжких наслідків не настало, соціальне та матеріальне становище обвинуваченого, стан здоров`я, стать та вік, неперебування на обліку у лікарів нарколога та психіатра, рівень культури та освіти, наявність обставини, яка пом`якшує покарання, і відсутність обставин, які обтяжують покарання, тому, на думку суду, необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів є покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки.

При цьому підстав для застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання суд не вбачає.

Суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховує, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Згідно ст. 75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Виходячи з усіх обставин справи, наявності пом`якшуючої покарання обставини і відсутність її обтяжуючої, особи винного, який має вищу освіту, не одружений, працює неофіційно, утриманців не має, ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, який є тяжким, але від якого тяжких наслідків не настало, соціальне та матеріальне становище обвинуваченого, стан здоров`я, стать та вік, неперебування на обліку у лікарів нарколога та психіатра, рівень культури та освіти, а також думки прокурора, який в судових дебатах просив призначити покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції його від суспільства, а тому вважає, що обвинуваченого слід звільнити від відбування покарання з випробуванням згідно ст. 75 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Звільняючи ОСОБА_3 від призначеного покарання суд також враховує характеристику Української громадської організації БФ «Оазис» від 04.12.2023, відповідно до якої ОСОБА_3 є служителем-волонтером у Центрі соціальної допомоги «Давид» при БФ «Оазис». За час трудової діяльності виявив себе як виконавчий, акуратний та працьовитий. У колективі підтримував дружні стосунки та мав авторитет. Готовий відгукнутися на будь-яке прохання товаришів. Відповідальний за ухвалені рішення. У порушенні трудової дисципліни не помічений.

Також врахована характеристика Релігійної общини християнської церкви повного Євангелія «Благодать» від 01.12.2023 наступного змісту. ОСОБА_3 є справді служителем християнської громади. З 2010 року систематично відвідує богослужіння. Проявив себе як надійний та відкритий товариш. Завжди готовий відгукнутися на чуже лихо. Зберігає оптимізм та витримку. Відповідальний за прийняті рішення та виконані дії. Має велику повагу серед служителів. Надає волонтерську допомогу інвалідам та малозабезпеченим сім`ям.

Призначаючи обвинуваченому зазначене вище покарання, суд виходить із того, що воно є достатнім для його виправлення і перевиховання, запобігання вчиненню нових злочинів, що відповідає його особі та є достатнім для досягнення передбачених ч. 2 ст. 50 КК України цілей покарання.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

Суд переконаний, що за викладених вище обставин кримінального провадження та особи засудженого таке призначене судом покарання буде цілком справедливим та пропорційним, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Призначення покарання ОСОБА_4 .

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, виходячи з загальних засад призначення покарання, визначаючи вид та міру покарання, яке слід застосувати ОСОБА_4 , суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, який є тяжким, але від якого тяжких наслідків не настало, соціальне та матеріальне становище обвинуваченого, стан здоров`я, стать та вік, неперебування на обліку у лікарів нарколога та психіатра, рівень культури та освіти, наявність двох обставин, які пом`якшують покарання, і однієї обставини, яка обтяжує покарання, тому, на думку суду, необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів є покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки.

При цьому підстав для застосування ст. ст. 69, 75 КК України при призначенні покарання суд не вбачає.

Застосування положень ст. 71 КК України до ОСОБА_4 .

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», за сукупністю вироків (ст. 71 КК України) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили. При застосуванні правил ст. 71 КК України судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.

При цьому, відповідно до п. 26 вказаної Постанови, невідбутою частиною покарання за попереднім вироком треба вважати невідбуту засудженим частину будь-якого основного покарання.

Суд враховує, що ОСОБА_4 раніше судимий, востаннє 12.04.2023 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 309 КК України до обмеження волі на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки. Втім, перебуваючи на волі на шлях виправлення не став і 10.11.2023 знов вчинив корисливий злочин в період іспитового строку за вищевказаних обставин, що свідчить про те, що звільнення від відбування покарання з випробовуванням не призвело до позитивних змін в його особистості і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві.

Відповідно до ч. 3 ст. 78 КК України, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину, суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Згідно ч. 4 цієї статті остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий вирок, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Відповідно до роз`яснень абз. 4 п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику застосування судами кримінального покарання» у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування ст. 75 КК України, про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначити покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України.

Таким чином, при призначенні ОСОБА_4 покарання, суд, визначивши йому вид та розмір покарання за ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України та відповідно до положень ст. 72 КК України, призначає остаточне покарання за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутого покарання, призначеного вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12.04.2023 року.

Суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховує, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи обвинуваченому зазначене вище покарання, суд виходить із того, що воно є достатнім для його виправлення і перевиховання, запобігання вчиненню нових злочинів, що відповідає його особі та є достатнім для досягнення передбачених ч. 2 ст. 50 КК України цілей покарання.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

Суд переконаний, що за викладених вище обставин кримінального провадження та особи засудженого таке призначене судом покарання буде цілком справедливим та пропорційним, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

7.Вирішення цивільного позову

Цивільний позов не пред`явлений.

8.Вирішення питання про долю речових доказів

Доля речових доказів вирішується в порядку, передбаченому статтею 100 КПК України.

9.Інші рішення щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

10.11.2023 ОСОБА_3 і ОСОБА_4 затримані.

Ухвалами слідчих суддів Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.11.2023 застосовано до ОСОБА_3 і ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком дії до 08.01.2024 із можливістю внесення застави в розмірі 214 720,00 грн.

Тому на підставі ч. 5 ст. 72 КК України слід зарахувати ОСОБА_3 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 10.11.2023 року по день винесення цього вироку з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Крім того, враховуючи вимоги ст. ст. 131, 132, 177, 178 КПК України, дані про особу засудженого ОСОБА_3 і призначене йому покарання, слід змінити йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти на ОСОБА_3 обов`язок прибувати до суду за першою вимогою.

Заставу як альтернативний запобіжний захід ОСОБА_3 слід скасувати.

Також ОСОБА_4 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України слід зарахувати в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 10.11.2023 року по день набрання вироком законної сили у відповідності як один день попереднього ув`язнення рівний одному дню позбавлення волі, продовживши запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Заставу як альтернативний запобіжний захід ОСОБА_4 скасувати.

У кримінальному провадженні є процесуальні витрати по наступним експертизам:

- судово-трасологічна експертиза (висновок експерта №СЕ-19/104-23/42004-Д від 21.11.2023) вартістю 1195,00 грн;

- судово-трасологічна експертиза (висновок експерта №СЕ-19/104-23/42930-Д від 27.11.2023) вартістю 1 195,00 грн;

- вибухово-технічна експертиза (висновок експерта №СЕ-19/104-23/41183-ВТХ від 21.11.2023) вартістю 717,00 грн.

Загалом витрати по зазначеним експертизам складають 3 107,00 грн які слід стягнути з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 порівну

Керуючись ст. ст. 369-376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК Україниі призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Відповідно до положень ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням строком на 2 (два) роки.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи, а також періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

ОСОБА_3 зарахувати на підставі ч. 5 ст. 72 КК України до строку відбутого покарання строк попереднього ув`язнення з 10.11.2023 по 28.12.2023 у відповідності як один день попереднього ув`язнення рівний одному дню позбавлення волі.

Застосований до ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою змінити на більш м`який запобіжний захід у виді особистого зобов`язання та негайно звільнити його з-під варти, поклавши на нього обов`язок до набрання вироком законної сили прибувати до суду за першою вимогою.

Заставу як альтернативний запобіжний захід у розмірі 214 720,00 грн - скасувати.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави (КБК 24060300) витрати на проведення судових експертиз в сумі 1553,50 грн.

Цивільний позов не заявлений.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК Україниі призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

ОСОБА_4 на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання, призначене вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12.04.2023 року, і остаточно призначити до відбування покарання у виді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

ОСОБА_4 строк відбуття покарання обчислювати з 10.11.2023 року, зарахувавши на підставі ч. 5 ст. 72 КК України до строку відбутого покарання строк попереднього ув`язнення з 10.11.2023 по день набрання вироком законної сили у відповідності як один день попереднього ув`язнення рівний одному дню позбавлення волі.

ОСОБА_4 продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Заставу як альтернативний запобіжний захід у розмірі 214 720,00 грн - скасувати.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави (КБК 24060300) витрати на проведення судових експертиз в сумі 1553,50 грн.

Цивільний позов не заявлений.

Речові докази:

- мобільний телефон TechoSpark в робочому стані imei 1- НОМЕР_1 ; imei 2- НОМЕР_2 з номером мобільного телефону НОМЕР_3 ; банківська картка А-БАНК НОМЕР_4 ; ОТП БАНК НОМЕР_5 ; ПРИВАТБАНК НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , 2 мікро-сім картки Київстар, предмет схожий на сережку золоту з камінцями, які вилучено у ОСОБА_4 в ході затримання 10.11.2023 в порядку ст. 208 КПК України, опечатані до спецпакету № PSP 3048251 і передані на зберігання до камери зберігання речових доказів ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області за квитанцією № 2105 від 22.11.2023 (т. 1 а.п. 245), - повернути останньому або його уповноваженому представнику, у зв`язку з чим скасувати арешт, накладений на вказані речі по справі № 201/14016/23 від 16.11.2023 (т. 1 а.п. 116-117);

- мобільний телефон Nokia серійний номер НОМЕР_8 , який вилучено у ОСОБА_3 в ході затримання 10.11.2023 в порядку ст. 208 КПК України, і передано на зберігання до камери зберігання речових доказів ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області за квитанцією № 2105 від 22.11.2023 (т. 1 а.п. 245), - повернути останньому або його уповноваженому представнику, у зв`язку з чим скасувати арешт, накладений на нього по справі № 201/14016/23 від 16.11.2023 (т. 1 а.п. 116-117);

- грошові кошти в розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень номіналом: купюра №1: 200 грн, серія та номер АН 4317436, купюра №2: 200 грн, серія та номер ВД 3111098, купюра №3: 200 грн, серія та номер ЗЕ7937109, купюра №4: 200 грн, серія та номер ТЕ 7357189, купюра №5: 200 грн, серія та номер ЕЗ8532878, купюра №6: 200 грн, серія та номер АК5868549, купюра №7: 200 грн, серія та номер ТЖ 9929359, купюра №8: 200 грн, серія та номер ТИ 8531965, купюра №9: 200 грн, серія та номер ЄЄ5886862, купюра №10: 200 грн, серія та номер БР7380574, які опечатані до спецпакету № PSP 376686 і передані на зберігання до УФЗБО ГУНП в Дніпропетровській області за квитанцією № 001750 від 23.11.2023 - залишити установі за належністю (т. 1 а.п. 119, 120), у зв`язку з чим скасувати арешт, накладений на вказані купюри по справі № 201/14016/23 від 16.11.2023 (т. 1 а.п. 116-117);

- паперові конверти зі слідами пальців рук і дактилокартою, які передано на зберігання до камери зберігання речових доказів ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області за квитанцією № 1303 від 28.11.2023 (т. 1 а.п. 247) - знищити;

- запал типу М-213 без маркування та корпус гранати М-67 - знищити.

Роз`яснити учасникам судового провадження право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 349 КПК України.

Суддя ОСОБА_1