У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Миколаївського районного суду Миколаївської області від 09 листопада 2023 року щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

- обвинуваченого за ч. 4 ст. 402 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 19 вересня 2023 року обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 07 січня 2024 року, без визначення розміру застави.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Обвинувачений просить ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Обвинувачений вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою. Апелянт наголошує, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на які послався суд першої інстанції, не вмотивовані та недоведені.

На думку апелянта, судом недоведена неможливість застосувати більш м`який запобіжний захід.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

На розгляді Миколаївського районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 терміном на 60 днів. В обґрунтування заявленого клопотання прокурор посилався на існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Задовольняючи клопотання, суд дійшов висновку, що ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливості переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні, продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, існують і на даний час запобігти цим ризикам можливо лише шляхом продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та унеможливлюють застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Крім того, суд на підставі вимог ч. 4 ст. 183 КПК України, дійшов висновку про не визначення обвинуваченому розміру застави у даному кримінальному провадженні.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_6 підтримали апеляційну скаргу та просили задовольнити.

Прокурор ОСОБА_7 надіслав клопотання про апеляційний розгляд без його участі.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам ч. 1 ст. 370 КПК України, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції дотримався вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, яка передбачає, що за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Крім того, положення ч. 2 ст. 422-1 КПК України встановлюють, що суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції: 1) ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; 2) клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді 1-ої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Вирішуючи питання про доцільність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд виходить з наступного.

Судом першої інстанції належним чином обґрунтував оскаржуване рішення.

Врахувавши дані про особу обвинуваченого, який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу за призовом під час мобілізації на посаді стрільця, у військовому званні матрос, ОСОБА_5 , згідно обвинуваченню, після вчинених ним кримінально-протиправних дій, з місця злочину зник, самовільно покинув військову частину, у якій проходив службу за призовом під час мобілізації.

Тому є обґрунтованими висновки суду про наявність підстав вважати, що у разі обрання більш м`якого запобіжного заходу, обвинувачений може переховуватися від суду. Отже, наявний ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КК України.

Крім того, ОСОБА_5 обвинувачується у вчинені злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, санкція якого передбачає позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років. Тому, суд врахував і тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.402 КК України.

Також, як вбачається з клопотання прокурора, ОСОБА_5 є особою, яка неодноразово вчиняла злочини, та був судимий за вчинення тяжких умисних злочинів, відбував покарання у виді позбавлення волі. Зазначене свідчить про схильність обвинуваченим кримінальних правопорушень, а тому наявний ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

Крім того, суд дійшов обгрунтованого висновку про існування ризику незаконного впливу обвинуваченим ОСОБА_5 на свідків у кримінальному провадженні.

Всупереч доводам апелянта, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, що зазначені ризики продовжують існувати та їм неможливо запобігти в умовах застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу більш м`якого, ніж тримання під вартою, і що більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

На підставі наданих апеляційному суду матеріалів, враховуючи обставини та характер інкримінованого обвинуваченому злочину, судом першої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення.

Окрім того, суд наголошує, що відповідно до вимог ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст. 402 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений п. 5 ч. 1 ст. 176 КПК України - тримання під вартою.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були безумовною підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, про що просить захисник, не встановлено, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 404, 405, 407,422-1, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Миколаївського районного суду Миколаївської області від 09 листопада 2023 року, якою обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_8