Романівський районний суд Житомирської області
У Х В А Л А

03 жовтня 2023 року смт. Романів

Суддя Романівського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Чуднівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , представника потерпілого ОСОБА_7 , розглянувши заяву обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника - адвоката ОСОБА_5 про відвід головуючому судді Романівського районного суду Житомирської області ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0000085 відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 Кримінального кодексу України (далі КК України), -

В С Т А Н О В И В:

На розгляді в Романівському районному суді перебуває кримінальне провадження на підставі обвинувального акта по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КК України (головуючий суддя Романівського районного суду Житомирської області ОСОБА_8 ).

Під час судового засідання, призначеного на 13 годину 28 вересня 2023 року, захисником в зазначеному кримінальному провадженні оголошено про подачу заяви про відвід головуючому в цьому кримінальному провадження судді Романівського районного суду Житомирської області ОСОБА_8 .

Вказана заява мотивована тим, що ухвалою Романівського районного суду Житомирської області під головуванням судді ОСОБА_8 у даному кримінальному провадженні від 27.09.2023 визнано акт судово-медичного дослідження (обстеження) № 120 від 10.07.2023 очевидно недопустимим доказом та відмовлено досліджувати його і документи, що пов`язані з його підготовкою, в судовому засіданні. Крім того, головуючий - суддя ОСОБА_8 за наслідками розгляду клопотань сторони захисту у даному кримінальному провадженні ухвалив ряд процесуальних рішень, які також викликають сумнів у його неупередженості, зокрема, суддя двічі відмовляв у клопотаннях сторони захисту про тимчасовий доступ до документів, також головуючим без будь-яких підстав відмовлено у дослідженні власноручно складеної свідком ОСОБА_9 схеми місця розташування автомобіля ОСОБА_4 відносно місця конфлікту. Крім того, 25.04.2023 суддя ОСОБА_8 без наведення передбачених законом підстав відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про виклик в суд для допиту судово-медичного експерта ОСОБА_10 , а також під час дослідження наданих потерпілим ОСОБА_6 фотографій, на яких на його тілі зафіксовано «умовні синці» офіційно висловився про те, що такі синці він бачить не лише на грудній клітці зліва, а й у ділянці тіла грудини ОСОБА_6 . Суддя ОСОБА_8 під час судового розгляду не виявляє особисту ініціативу щодо ініціювання зауважень учасникам судового провадження при переході останніми на особистості, а лише за клопотанням сторони захисту. Враховуючи викладене, у обвинуваченого та сторони захисту існують обгрунтовані сумніви в неупередженості судді ОСОБА_8 при розгляді даного кримінального провадження.

Дослідивши підстави для відводу судді ОСОБА_8 , заслухавши думку обвинуваченого, його захисника, які заяву про відвід судді підтримали, а також інших учасників судового провадження, які проти її задоволення заперечили, суддя прийшов до висновку, що заява про відвід не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 21 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України), кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Стаття 75 КПК України визначає обставини, що виключають участь слідчого судді, судді або присяжного в кримінальному провадженні, так, слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи. У складі суду, що здійснює судове провадження, не можуть бути особи, які є родичами між собою.

Згідно статті 80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Згідно частин 1-2 статті 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Частина 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантує кожному право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом.

Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що наявність безсторонності має визначатися, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria), рішення від 24 лютого 1993 року, серія A, N 255, с. 12, п. 27, 28 і 30, та "Веттштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), заява N 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" (Pullar v. the United Kingdom), рішення від 10 червня 1996 року, Reports 1996-III, с. 794, п. 38).

Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (п. 43 рішення у справі Веттштайна (Wettstein)).

У відповідності до вимог частини 5 статті 80 КПК України відвід має бути вмотивованим.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості заявленого відводу, суд звертає увагу на те, що ключовим аспектом відводу, як цілісного інституту кримінального провадження, є упередженість судді при розгляді справи, яка перебуває у провадженні такого судді. Така упередженість, як вбачається із формулювань статей 75, 76 КПК України, може виникнути у зв`язку з наявністю у судді родинних, професійних зв`язків, іншого процесуального статусу тощо. Головна мета відводу гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими. Саме тому не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами. Частиною 1 статті 129 Конституції України встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Як зазначено у Постанові Верховного суду від 22 жовтня 2019 року (справа №311/3428/18), для забезпечення вимог процесуальної форми щодо недопущення сторонніх впливів на прийняття процесуальних рішень у кримінальному процесі України законодавцем закріплено інститут самовідводу, відводу, який передбачає інструменти для усунення упередженої службової особи від здійснення розслідування та судового розгляду кримінального провадження, сприяє підвищенню рівня довіри громадськості до суду та винесених ним рішень. При цьому наявність безсторонності повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію слід визначити, чи існували переконливі факти, які б могли свідчити про його безсторонність. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Відповідно до цінності 2 принципу «Об`єктивність» Бангалорських принципів поведінки суддів, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної ради ООН №2006/23 від 27.07.2006 року (далі Бангалорські принципи), об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект. Так у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»).

Пунктами 49, 50 рішення ЄСПЛ у справі «Білуха проти України» передбачено, що відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями.

Об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. Об`єктивний критерій визначає, чи дотримався суддя достатніх гарантій, що дозволяють виключити будь-який сумнів щодо його неупередженості. Щодо цього критерію, то необхідно встановити, чи існують, крім поведінки самого судді, факти, що потребують доведення, які можуть викликати сумніву неупередженості судді. Мається на увазі, що при ухваленні рішення про те, чи є в конкретній справі законна підстава побоюватися, що конкретний суддя або склад суду проявили недостатню неупередженість, думка відповідної особи є важливою, але невирішальною. Вирішальним є те, чи може це побоювання бути об`єктивно виправданим. Про це йдеться у рішенні ЄСПЛ у справі «Паунович проти Сербії» (№54574/07).

Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі.

Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., серед іншого (inter alia), рішення у справі «Фей проти Австрії» (Fey v.Austria) від 24 лютого 1993 року, п.п.27, 28 and 30; рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), №33958/96, п.42, ЄСПЛ 2000-ХІІ). У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (див. рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38).

Абстрактне зазначення мотивів відводу, без наведення конкретних обставин, які викликають саме обґрунтовані сумніви в неупередженості суду є підставою для відмови у задоволенні відводу.

Як вбачається зі змісту заяви про відвід, підставами для відводу судді ОСОБА_8 є процесуальні рішення судді як головуючого у даному кримінальному провадженні, прийняті останнім безпосередньо під час судового розгляду даного кримінального провадження. Такі дії судді ОСОБА_8 , на переконання захисника та обвинуваченого, є упередженими, протирічать основним засадам судочинства, загальним засадам кримінального провадження, порушують принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Одночасно суд зауважує, що правильність чи правомірність прийнятих або не прийнятих судом рішень не може бути предметом перевірки та аналізу в даному судовому процесі, оскільки суддя, який розглядає заяву про відвід, такими повноваженнями не наділений.

Незгода сторони з прийнятим (неприйнятим) судом рішенням, вчиненими чи не вчиненими ним процесуальними діями не свідчить про незаконність чи упередженість дій судді, тому не може розцінюватись як підстава для його відводу.

Всі судові рішення, які приймаються під час судового розгляду, дії суду, які вчиняються чи не вчиняються ним, можуть стати предметом перевірки під час як апеляційного, так і касаційного перегляду прийнятого судом за результатами судового розгляду рішення.

Так само, суддя не наділений і правом піддавати оцінці стратегію та тактику, обрану стороною кримінального провадження, хоча така може свідчити про намагання сторони досягнути бажаних для неї результатів шляхом зловживання певними процесуальними правами, в тому числі і шляхом заявлення неодноразових, безпідставних та немотивованих відводів.

Подібний висновок на кшталт того, що незгода з процесуальними рішеннями судді не може свідчити про упередженість й необ`єктивність судді та бути підставою для відводу, було відображено і в рішенні Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, зокрема , ухвалі від 18.02.2020 по справі № 202/4467/14-к.

Таким чином, заявлений відвід зводиться тільки до суб`єктивного ставлення заявників до головуючого судді ОСОБА_8 в процесі прийняття останнім процесуальних рішень за наслідками розгляду кримінального провадження, інших підстав для відводу судді не вказано, доказів того, що існують об`єктивно обґрунтовані обставини, які викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді ОСОБА_8 суду не надано, а відтак, заявлений відвід не містить належних, конкретних та підтверджених даних, які б свідчили про наявність передбачених чинним законодавством підстав для його задоволення.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що захисником та обвинуваченим не наведено вмотивованих підстав, що виключали б участь судді ОСОБА_8 у розгляді даного кримінального провадження, суддя прийшов до висновку, що у задоволенні заяви про відвід слід відмовити.

Керуючись статтями 75, 81, 369-372 КПК України, суддя, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника - адвоката ОСОБА_5 про відвід головуючому судді Романівського районного суду Житомирської області ОСОБА_8 , у кримінальному провадженні № 0000085 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1