Справа № 750/654/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/72/24
Категорія - продовження строків тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

12 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі сторін кримінального провадження

підозрюваного ОСОБА_6

його захисників - адвокатів ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

слідчого ОСОБА_9

прокурора ОСОБА_10

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові, одночасно в режимі відео конференцій, апеляційні скарги захисників підозрюваного ОСОБА_6 адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 січня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою підозрюваному у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 332 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Рудний Кустанайської області Республіки Казахстан, громадянину України, з вищою освітою, одруженому, який має на утриманні неповнолітню дочку, ФОП, проживаючому по АДРЕСА_1 , раніше не судимому, продовжені строки тримання під вартою до 24 лютого 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя вказав на обґрунтованість підозр у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, доведеність та наявність ризиків, передбачених у ч. 1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду клопотання не зменшилися, продовжують існувати та виправдовують подальше тримання ОСОБА_6 під вартою.

Захисник адвокат ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою ОСОБА_6 продовжити строк тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, визначивши при цьому заставу в розмірі вісімдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Вважає дискримінаційною позицію слідчого судді, за якою наявність підозри у вчиненні окремих злочинів обумовлює виключну необхідність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без права на обрання іншого запобіжного заходу, оскільки це ставить осіб, щодо яких обирається такий запобіжний захід, у нерівні умови порівняно з тими особами, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні інших злочинів аналогічного ступеня тяжкості.

Через встановлене нормативне регулювання обрання запобіжного заходу особам, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 109-114-1, 258-258-6, 260, 261, 437-442 КК України, слідчий суддя, суд, зваживши відповідні ризики, обставини конкретної справи, не може застосувати до вказаних осіб інший, більш м`який, ніж тримання під вартою, запобіжний захід.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, обґрунтування будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки воно коротке, має бути переконливо продемонстроване органами влади, обов`язок посадової особи, яка відправляє правосуддя, надавати відповідні та достатні підстави затримання на додаток до наявності обґрунтованої підозри. При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Захисник вважає, що слідчий суддя продовжив ОСОБА_6 строк тримання під вартою суто формально, не взяв до уваги обставини справи, наявність хвороби у батьків підозрюваного та його дружини, перебування на його утриманні неповнолітньої дочки.

У конкретній ситуації існування ризику можливості переховування підозрюваного від органів досудового слідства та суду, з огляду на тяжкість можливого покарання в співставленні з його характеризуючими даними, є дуже малоймовірним.

Ризик впливу на свідків нічим не обґрунтований, сторона обвинувачення лише зазначила про його наявність, але навіть не вказала чим це підтверджується, адже ризиком є певна ступінь можливості, що особа буде вдаватись до певних вчинків. Тобто потрібно не лише вказати про вплив, а проаналізувати чому цей вплив може бути реальним. На даний час орган досудового розслідування не надав а ні суду, а ні стороні захисту жодних доказів звернення свідків про вплив на них.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 просить також ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нове судове рішення, яким визначити ОСОБА_6 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі вісімдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб з встановленням обмежень, зобов`язавши ОСОБА_6 уникати контактування зі свідками та експертами, здати закордонний паспорт та паспорт громадянина України, постійно перебувати у м. Прилуки Чернігівської області, за виключенням участі у слідчих діях та суді, прибувати за першим викликом до правоохоронних органів та суду.

Вказує на те, що можливість не визначати розмір застави під час дії воєнного стану слідчим суддею, судом при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є правом, але не обов`язком суду, що чітко виражено у змісті статті 183 КПК України, як то у випадку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідно до статей 629-631 цього Кодексу, де розмір застави безальтернативно не визначається.

На думку захисника, помилковими є висновки слідчого судді про те, що визначення застави в даному випадку буде суперечити ч. 6 ст. 176 КПК України та не з може забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, оскільки застосування слідчим суддею визначеного законодавцем розміру застави є можливим, про що захисник і просить колегію суддів, з урахуванням всіх досліджених матеріалів справи та наявності належних і допустимих доказів, стосовно винуватості ОСОБА_6 , а також його сімейного стану, зайнятості як особи, яка має відповідний вид діяльності, як фізичної особи підприємця, наявності на утриманні тринадцятирічної малолітньої доньки та дружини, яка є інвалідом другої групи і не може в повній мірі здійснювати догляд за дитиною, наявності вікових (когнітивних) змін у його батьків, які потребують безпосереднього стороннього догляду, що дає можливість проявити гуманність, врахувати ситуацію та визначити максимальний передбачений законодавством розмір застави, як альтернативний арешту запобіжний захід, що буде достатнім стримуючим засобом дотримання ОСОБА_6 належної процесуальної поведінки.

Заслухавши доповідача, підозрюваного та його захисників, які підтримали подані апеляційні скарги, просили ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою визначити альтернативний запобіжний захід у виді застави в максимально передбаченому законодавцем розмірі, вказували на необґрунтованість заявлених стороною обвинувачення ризиків, які не були доведені під час судового розгляду, та обставини, які суттєво змінились з плином часу, прокурора та слідчого, які заперечували проти доводів сторони захисту, звернули увагу на тяжкість, характер та обставини вчинення кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 , що з огляду на встановлені відомості, свідчить про обґрунтованість заявлених у клопотанні ризиків, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає апеляційні скарги захисників залишити без задоволення.

Як убачається з клопотання слідчого та матеріалів провадження, ОСОБА_6 підозрюється у тому, що він за попередньою змовою з іншими особами, будучи обізнаними про намір ОСОБА_11 у період дії воєнного стану в Україні незаконно, тобто без наявності підстав, передбачених Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими Постановою КМУ №57 від 27 січня 1995 року, перетнути державний кордон України та виїхати до Республіки Польща, діючи з корисливих мотивів та мотивів порушення суспільних відносин з охорони суверенітету України, цілісності і недоторканості її кордонів, на початку лютого2023 року, перебуваючи в м. Прилуки Чернігівської області, вступили в злочинну змову між собою та розробили план незаконного переправлення ОСОБА_11 через державний кордон України, шляхом створення умов для виїзду останнього.

За даним фактом Слідчим відділом УСБ України в Чернігівській області 01 квітня 2023 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000084, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 332 КК України.

У порядку п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України 24 серпня 2023 року о14 год. 25 хв. за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень був затриманий ОСОБА_6 . Наступного дня йому було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 332 КК України.

26 серпня 2023 року слідчим суддею Деснянського районного суду м. Чернігова підозрюваному ОСОБА_6 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який у подальшому продовжувався у встановленому законом порядку.

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 січня 2024 року строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до 6 місяців, тобто до 24 лютого 2024 року.

Завершити досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні до 24 січня 2024 року, тобто до закінчення дії попередньої ухвали про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не можливо внаслідок особливої складності та необхідності у проведенні слідчих та процесуальних дій.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України, при продовженні строку тримання під вартою слідчий суддя враховує наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Ризик завжди ймовірність того, що підозрюваний може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на свідків.

Особливість запобіжних заходів полягає у тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного, як помилково вважає сторона захисту, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що підозрюваний зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких, за одне з яких передбачене покарання до дев`яти років позбавлення волі. Встановлені обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_6 правопорушень, вказують на можливість їх вчинення групою осіб за попередньою змовою, при цьому, кримінальні правопорушення, пов`язані саме із наданням допомоги у незаконному перетині кордону особам чоловічої статі з метою уникнути призову до лав ЗСУ під час оголошеної загальної мобілізації, що підвищує ризик ухилення підозрюваного від досудового слідства та суду.

При цьому, доводи захисників не спростовують висновків слідчого судді щодо наявності обґрунтованих ризиків неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_6 , як і не спростовують висновків про можливість допущення неналежної процесуальної поведінки підозрюваним при обранні іншого (альтернативного) більш м`якого виду запобіжного заходу.

Наявність на утриманні ОСОБА_6 батьків, дружини та дитини, постійного місця проживання не зможуть гарантувати його належну процесуальну поведінку, це дані, що характеризують особу підозрюваного, які будуть враховуватись судом при постановленні остаточного рішення у провадженні. Відсутність звернень свідків про здійснення на них тиску з боку підозрюваного чи інших близьких йому осіб не свідчать про відсутність ризику впливу на свідків, як помилково вказує захисник, адже в разі наявності таких звернень це не було б ризиком, а відомості про такий вплив були б внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань з відповідною правовою кваліфікацією.

Ризик впливу на свідків є триваючим та зберігає свою актуальність аж до моменту допиту свідків в судовому засіданні. Більш того, з огляду на обставини вчинення кримінальних правопорушень, кількість осіб, задіяних у їх вчиненні, складність досудового розслідування проваджень такої категорії, а також зважаючи на воєнний стан в якому перебуває наша держава, колегія суддів погоджується з твердженням органу досудового розслідування та слідчого судді про реальність заявлених ризиків можливої не процесуальної поведінки підозрюваного, яким неможливо запобігти шляхом визначення більш м`якого запобіжного заходу.

Усім наведеним в апеляційних скаргах обставинам, була надана належна оцінка, як під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою так і під час продовження строку його дії, слідчим суддею досліджені всі необхідні докази, які є достатніми саме на даному етапі досудового розслідування.

Більш того, аналогічні доводи були висловлені стороною захисту під час апеляційного оскарження ухвал районного суду про продовження строку тримання ОСОБА_6 під вартою, колегією суддів була надана їм відповідна оцінка, яка не змінилась, адже захисниками висновки слідчого судді так і не були спростовані, жодних нових обставин ним не наведено та доказів не надано.

У той же час, зважаючи на необхідність у здійсненні ряду слідчих та процесуальних дій, колегія суддів переконана, що при більш м`якому запобіжному заході не буде забезпечена належна процесуальна поведінка підозрюваного, на даний час існують об`єктивні причини через які досудове розслідування не може бути завершене до закінчення дії попередньої ухвали про обрання запобіжного заходу, проведення вказаних слідчих та процесуальних дій необхідно для всебічного, повного та об`єктивного розслідування у кримінальному провадженні органу досудового розслідування.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення дійсно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення в сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У частині 6 статті 176 КПК України, прямо зазначено, що під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті. Альтернативних запобіжних заходів для таких осіб законодавцем не передбачено.

При цьому, в частині четвертій статті 183 КПК України законодавець вказав, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-1, 258-258-2, 260, 261, 437-442 Кримінального Кодексу України.

Отже, питання про визначення розміру застави віднесене до дискреційних повноважень слідчого судді, суду і має бути вирішене з огляду на всі встановлені обставини та підстави, в тому числі і тяжкість та характер кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється (обвинувачується) особа. Вирішення цього питання є правом, а не обов`язком суду, як про це вірно було підкреслено захисником.

Рішення слідчого судді про продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 узгоджується з вимогами ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 січня 2024 року про продовження строків тримання під вартою підозрюваному у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 332 КК України, ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4