Справа № 932/5368/22
Провадження № 1-кс/932/4605/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2024 року м. Дніпро

Слідчий суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в приміщенні суду в м. Дніпро клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, -

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , в якому останній просить скасувати у повному обсязі арешт з нерухомого майна, накладений на підставі ухвали слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_5 від 21.09.2022 року ( справа № 932/5368/22, провадження № 1-кс/932/2692/22), а саме арешт з квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, що належить ОСОБА_4 .

В обґрунтування клопотання заявник посилається на наступне.

СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000809 від 03.06.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_5 від 21.09.2022 року накладено арешт на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, яка належить ОСОБА_4 , шляхом заборони її відчуження та розпорядження. В зазначеній ухвалі зазначено одну з чотирьох існуючих підстав для накладення арешту на майно, що передбачені ч. 2 ст. 170 КПК України - з метою начебто забезпечення збереження речових доказів, однак при цьому ніяким чином не обґрунтована належність нерухомого майна до речових доказів.

Окрім того, важливим є також і той факт, що вже півтора роки здійснюється досудове розслідування по вищевказаному кримінальному провадженню і за цей період часу сторона обвинувачення так і не пред`явила підозру жодній особі, що начебто вчинила у 2009 році шахрайське заволодіння квартирою АДРЕСА_2 . Тим самим грубо порушуються права законного власника цієї квартири - ОСОБА_4 , яка є останнім за хронологією власником вищевказаної квартири та є добросовісним її набувачем.

Заявник вважає, що на сьогоднішній день беззаперечно відпала будь-яка потреба в арешті нерухомого майна, а саме належної ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_2 , а подальша заборона відчуження та розпорядження власним майном грубо порушує конституційні права останньої.

В судове засідання власник майна ОСОБА_4 та її представник адвокат ОСОБА_3 не з`явились, про дату, час та місце розгляду справ повідомлялись належним чином. На електронну адресу суду адвокат ОСОБА_3 надав заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, клопотання підтримує та просить задовольнити та скасувати арешт на майно.

Слідчий СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, про час, місце та дату судового засідання повідомлений належним чином. Через канцелярію суду надав заяву, в якій просить суд розглянути за його відсутності та проти скасування арешту не заперечує.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, зокрема, рішень у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008, «Олександр Шевченко проти України» від 26.04.2007, «Трух проти України» від 14.10.2003, особа у розумні інтервали часу має вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження.

З огляду на те, що при повідомленні судом про місце та час розгляду справи, вжито всіх заходів щодо забезпечення процесуальних прав особи, яка подала скаргу, будучи обізнаним про наявність в провадженні суду клопотання, не дивлячись на достатність часу для того, щоб з`явитися до суду та дізнатися про рух справ, враховуючи принцип судочинства, зазначений у практиці Європейського суду з прав людини, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, беручи до уваги суспільну увагу до розгляду такої категорії справ, суддя вважає за необхідне провести розгляд справи за відсутності особи, яка подала клопотання.

Керуючись положеннями ч. 3 ст. 306 КПК України, слідчий суддя вважає за можливе розглядати скаргу за відсутності вказаних осіб.

У зв`язку з цим та у відповідності до ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду скарги слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Дослідивши матеріали скарги, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, надавши оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

В межах розгляду даного клопотання встановлено, що СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000809 від 03.06.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_5 від 21.09.2022 року накладено арешт на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, яка належить ОСОБА_4 , шляхом заборони її відчуження та розпорядження

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Розглядаючи клопотання про скасування арешту, слідчий суддя встановлює обґрунтованість (необґрунтованість) накладеного арешту та наявність (відсутність) підстав для його подальшого застосування в залежності від того, на яку підставу вказує заявник.

Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням власника або володільця майна, якщо він доведе, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

У клопотанні представник власника майна адвокат ОСОБА_3 вказує на необґрунтованість накладеного арешту та втрату потреби арешту майна, що обумовлює межі дослідження і оцінки обставин справи слідчим суддею у цьому провадженні.

Обґрунтованість накладення арешту обумовлюється наявністю підстав для накладення арешту; співвідношенням майна, на яке накладено арешт, з заявленою у клопотанні про його арешт, метою; зв`язком майна з обставинами, що розслідуються (крім конфіскації та відшкодування шкоди); обґрунтованістю належності майна певній особі; належним мотивуванням застосованого заходу забезпечення кримінального провадження в ухвалі слідчого судді про його арешт; розумністю і співмірністю арешту.

Водночас, одним з основоположних аспектів верховенства права є вимога юридичної визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Юридична визначеність вимагає поваги до принципу res judicata, тобто «остаточності» рішення суду у спірних правовідносинах. Зважаючи на приписи ст. 309 та ст. 174 КПК України, а також вимоги принципу res judicata, слідчий суддя доходить висновку, що одна і та ж підстава для скасування арешту майна не може бути предметом неодноразового розгляду різними судами (слідчими суддями). Реалізація права на звернення до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна обумовлена не тим, що відповідний суб`єкт не погоджується із застосованим заходом забезпечення кримінального провадження. Інститут скасування арешту пов`язаний з наявністю двох умов, закріплених у ст. 174 КПК України - необґрунтованістю його накладення та відсутності подальшої потреби в ньому.

Статтею 1 Кримінально процесуального кодексу України визначено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Слідча суддя вважає за необхідне зазначити, що положення ст. ст. 7, 16 КПК України закріплює загальні засадою кримінального провадження, зокрема недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

У рішенні Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації» та , від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», суд зазначає, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.09.2022 року при накладенні арешту слідчий суддя виходив з того, що на час розгляду клопотання були достатні підстави вважати, що квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкт нерухомого майна: 101, відповідає критеріям речового доказу, зазначеним у ст.98 КПК України.

Між тим, ст. 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Незважаючи на те, що досудове розслідування в кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000809 від 03.06.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, проводиться більше півтора року, тобто тривалий час, жодній особі про підозру у вчиненні злочину не повідомлено, версія органу досудового розслідування про те, що вищезазначена квартира , є предметом вчинення злочину, належним чином не досліджена та не підтверджена допустимими, в розумінні ст. 86 КПК України доказами.

Крім того, слідчий суддя, виходячи із наданих на час розгляду клопотання доказів, зазначає, що на даний час у органу досудового розслідування відсутні додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків щодо продовження існування підстав для застосованого заходу кримінального провадження, зокрема данні, які б давали підстави вважати, що квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкт нерухомого майна: 101 відповідає ознакам речового доказу.

З огляду на зазначене, враховуючи наслідки арешту майна для власника майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, керуючись також загальними засадами кримінального провадження, визначеними у ст. 7 КПК України, положеннями ч. 4 ст. 173 КПК України, слідчий суддя вважає клопотання таким, що підлягає задоволенню, оскільки в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

В той же час, слідчий суддя не вирішує питання щодо повернення органом досудового розслідування у користування законному володільцю його майна, арешт на яке скасовано судом, оскільки скасування арешту майна і є підставою для повернення такого майна особі після набрання ухвалою суду законної сили.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. 2, 132, 170-174, 309 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна - задовольнити.

Арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_5 від 21.09.2022 року, в межах кримінального провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000809 від 03.06.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, а саме на нерухоме майно - квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, що належить ОСОБА_4 шляхом заборони на її відчуження та розпорядження - скасувати.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1