УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2023 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинученого ОСОБА_4 ,

адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши клопотання прокурора Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0000160 від 27.07.2023 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання прокурора Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 .

Клопотання мотивовано тим, що Вінницькою обласною прокуратурою на адресу Дзержинського міського суду Донецької області 14.08.2023 направлено для розгляду обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000160 від 27.07.2023 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду від 22.08.2023 ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів в межах строку досудового розслідування, тобто до 22.10.2023.

Досудовим розслідуванням установлено, що згідно Конституції України, Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією (далі - рф) 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі - ООН).

До складу ООН входять Україна, рф та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу.

Відповідно до частини 4 статті 2 Статуту ООН, усі Члени вказаної організації утримуються в своїх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним із цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 9 грудня 1981 року про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями - № 2131 (XX) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; № 2734 (XXV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, та № 3314 (XXIX) від 14 грудня 1974 року, що містить Визначення агресії, - установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Крім того, у статтях 1-5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року № 3314 (XXIX) серед іншого визначено, що ознаками агресії є:

- застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності чи політичної незалежності іншої держави;

- застосування збройної сили державою в порушення Статуту ООН.

Будь-яке з наступних діянь, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії:

- вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не мала, яка є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або частини її;

- бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;

- блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави;

- напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські та повітряні флоти іншої держави;

- застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за угодою з приймаючою державою, у порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди;

- дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави;

- засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, які мають настільки серйозний характер, що це є рівносильним наведеним вище актам, або її значна участь у них.

Жодні міркування будь-якого характеру, чи то політичного, економічного, військового чи іншого характеру, не можуть слугувати виправданням агресії.

Крім того, принципи суверенної рівності, поваги прав, притаманних суверенітету, незастосування сили чи погрози силою, непорушності кордонів, територіальної цілісності держав, мирного врегулювання спорів та невтручання у внутрішні справи держав були закріплені також у Заключному акті Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року, який підписаний СРСР, правонаступником якого є рф.

Всупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права президент російської федерації володимир путін, а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади РФ, діючи всупереч вимогам п. п. 1,2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (XXV) від 21.12.1965 № 2131 (XX), від 14.12.1974 № 3314 (XXIX), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів зс рф на територію України.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року (далі - Декларація) вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. Згідно з указаним документом, територія України є неподільною та недоторканною.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і рф.

31 травня 1997 року, відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань згідно із Заключним актом Наради з безпеки і співробітництва в Європі, Україна та рф уклали Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і рф (ратифікований Законом України від 14 січня 1998 року №13/98- ВР та Федеральним Законом рф від 2 березня 1999 року № 42-ФЗ). Відповідно до статей 2 - 3 зазначеного Договору, рф зобов`язалася поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів та зобов`язалася будувати відносини одна з одною на основі принципів взаємної поваги, суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або погрози силою, у тому числі економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, додержання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.

Відповідно до опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та рф про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року (ратифікований рф 22 квітня 2004 року), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької і Луганської областей відноситься до території України.

Статтями 1-2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Згідно зі статтею 5 Конституції України, носієм суверенітету та єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 73 Конституції України визначено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.

Відповідно до статей 132-134 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території. До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано- Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь. Місто Севастополь має спеціальний статус, Автономна Республіка Крим (далі - АР Крим) є невід`ємною складовою частиною України і в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її відання.

З метою зміни меж території та державного кордону України під безпосереднім керівництвом та контролем невстановлених на цей час представників влади та зс рф, 18 березня 2014 року в односторонньому порядку незаконно включено до складу рф території АР Крим та м. Севастополя, 7 квітня 2014 року на території України в межах Донецької області створено терористичну організацію «донецька народна республіка» (далі - «днр»), а 27 квітня 2014 року в межах Луганської області- терористичну організацію «луганська народна республіка» (далі - «лнр»), у складі яких утворені незаконні збройні формування.

Контроль та координація діяльності цих терористичних організацій, як і їх фінансове та матеріальне забезпечення, у тому числі зброєю, боєприпасами, військовою технікою, здійснюється представниками влади та зс рф.

Так звані «донецька народна республіка» і «луганська народна республіка» є стійкими об`єднаннями невизначеної кількості осіб (більше трьох), створені з метою здійснення терористичної діяльності, у межах яких здійснено розподіл функцій, встановлено правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів, а тому у відповідності до ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» є терористичними організаціями.

У подальшому, з метою створення приводів для ескалації конфлікту і спроби виправдання своєї агресії перед громадянами України, що проживають на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей, а також АР Крим, громадянами рф та світовою спільнотою, у лютому 2022 року керівниками терористичних організацій «днр/лнр» оголошено так звану мобілізацію на окупованій території Донецької області, а 21 лютого 2022 року рф визнано «донецьку народну республіку» та «луганську народну республіку» незалежними державами.

22 лютого 2022 року президент рф направив до ради федерації звернення про використання зс рф за межами рф, яке було задоволено.

24 лютого 2022 року приблизно о 5 годині 00 хвилин президент рф оголосив про рішення розпочати повномасштабну військову агресію проти України.

У подальшому зс рф, які діяли за наказом керівництва рф і зс рф, вторглись на територію Україну шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно увійшли на територію Україну через державні кордони України в Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснила збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та здійснили окупацію частин вказаної території, чим змінили межі території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі людей та інших тяжких наслідків. Аналогічні дії були вчинені підрозділами терористичних організацій так званих «днр/лнр», які увійшли у склад зс рф.

24 лютого 2022 року указом Президента Володимира Зеленського №64/2022, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, а Законом України від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» затверджено зазначений Указ. Правовий режим воєнного стану продовжувався неодноразово Указами Президента України, які затверджувались відповідними Законами України та триває на даний час.

Досудовим розслідуванням установлено, що на території Донецької області функціонує інформаторська мережа, яка організована та створена для збору інформації розвідувального характеру з метою подальшого проведення розвідувально-підривної діяльності проти України.

Так, громадянин України ОСОБА_4 , постійно проживаючи в м. Краматорськ Донецької області, діючи умисно, в інтересах іноземної держави, країни-агресора - російської федерації та її представників, на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України, не виконавши своїх обов`язків громадянина України, визначених ст. 17 та ст. 65 Конституції України, у невстановлений слідством час, але не пізніше 06.05.2022 увійшов до складу агентурно-інформаторської мережі на території Донецької та Луганської областей, яка здійснює збір інформації розвідувального характеру, з метою подальшої передачі її представникам країни-агресора для проведення розвідувально-підривної діяльності проти України.

Для безпосереднього виконання свого злочинного задуму ОСОБА_4 та інші учасники агентурно-інформаторської мережі використовували додаток для обміну миттєвими повідомленнями «Telegram», за допомогою якого передавали отриману розвідувальну інформацію.

У ході досудового розслідування установлено, що до вказаної агентурно-інформаторської мережі окрім ОСОБА_4 також входили ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та інші невстановлені на даний час слідством особи.

Так, на виконання свого злочинного умислу та відповідно до попередньої домовленості з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 та невстановленими на даний час особами із числа незаконних збройних формувань, діяльність яких контролюється представниками рф, ОСОБА_4 , проживаючи на території м. Краматорськ Донецької області, яке на даний час перебуває на лінії бойового зіткнення Збройних Сил України із збройними підрозділами країни-агресора, збирав та в подальшому передавав ОСОБА_7 актуальну на час її надання інформацію щодо переміщення та точного розташування підрозділів та техніки Збройних Сил України, розміщених на даному напрямку фронту, з можливістю ідентифікувати їх на місцевості.

Зокрема, у період часу з 21.10.2022 по 24.10.2022 ОСОБА_4 з використанням власного мобільного терміналу, на якому встановлено додаток для обміну миттєвими повідомленнями «Zangi» використовуючи аккаунт « ОСОБА_10 », та додаток для обміну миттєвими повідомленнями «Telegram» використовуючи аккаунт «….», абонентський номер НОМЕР_1 , надсилав ОСОБА_7 (абонентський номер НОМЕР_2 ), повідомлення, у яких надав відомості (зображення з ідентифікацією на місцевості) щодо розташування техніки Збройних Сил України, в районі АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .

Так, 21.10.2022 о 11 год. 19 хв., ОСОБА_4 з використанням власного мобільного терміналу, на якому встановлено додаток для обміну миттєвими повідомленнями «Zangi» використовуючи аккаунт « ОСОБА_10 », абонентський номер НОМЕР_1 передав ОСОБА_7 інформацію у вигляді знімків екрану додатку «карти» та позначив приблизне місце розташування вогневих позицій підрозділів Збройних Сил України, які мають на озброєнні високомобільні артелерійські ракетні системи «HIMARS», в районі с. Дружківка Донецької області з можливістю ідентифікувати на місцевості.

23.10.2022, ОСОБА_4 з використанням власного мобільного терміналу, на якому встановлено додаток для обміну миттєвими повідомленнями «Zangi», використовуючи аккаунт « ОСОБА_10 », абонентський номер НОМЕР_1 передав ОСОБА_7 інформацію у вигляді знімків екрану додатку «карти» та деталізовано позначив місце розташування вогневих позицій підрозділів Збройних Сил України, які мають на озброєнні високомобільні артелерійські ракетні системи «HIMARS», в районі с. Дружківка Донецької області з можливістю ідентифікувати на місцевості.

Цього ж дня, ОСОБА_4 з використанням власного мобільного терміналу, на якому встановлено додаток для обміну миттєвими повідомленнями «Zangi», використовуючи аккаунт « ОСОБА_10 », абонентський номер НОМЕР_1 передав ОСОБА_7 інформацію у вигляді знімків екрану додатку «карти», на одному з яких здійснив позначення «АЭРО», на іншому позначення «ХИМР» та повідомив про місце розташування вогневих позицій підрозділів Збройних Сил України, які мають на озброєнні високомобільні артелерійські ракетні системи «HIMARS», в районі м. Краматорськ Донецької області з можливістю ідентифікувати на місцевості.

18.03.2023, ОСОБА_7 (Telegram id НОМЕР_3 , абонентський номер НОМЕР_2 ), переслав ОСОБА_6 у мобільному додатку «Telegram», який використовує аккаунт « ОСОБА_11 » (Telegram id НОМЕР_4 ) публікацію з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та переслав отримане від ОСОБА_4 («Telegram» аккаунт «….», абонентський номер НОМЕР_1 ) повідомлення з уточненням місця, звідки здійснювались пуски високомобільно артелерійською ракетною системою «HIMARS» з наступним текстом «Не далеко от новой конторы». Крім того, ОСОБА_4 надіслав ОСОБА_7 деталізовану інформацію щодо вказаної позиції поблизу ПАТ «Енергомашспецсталь», яку останній переслав ОСОБА_6 .

Крім того, 28.03.2023, ОСОБА_6 у мобільному додатку «Telegram», використовуючи аккаунт « ОСОБА_11 » (Telegram id НОМЕР_4 ) під час спілкування з ОСОБА_7 (Telegram id НОМЕР_3 , абонентський номер НОМЕР_2 ), надавав останньому завдання щодо підтвердження у ОСОБА_4 інформації стосовно наслідків вогневого ураження по позиціях підрозділів Збройних Сил України, що свідчить про наявність співпраці з представниками іноземної держави.

Таким чином, ОСОБА_4 обгрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України - державна зрада, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчинене в умовах воєнного стану.

28.04.2023 року ОСОБА_4 затриманий в порядку ст. 208 КПК України та 29 березня 2023 року йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі нас строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна та відповідно до ч. 6 ст. 12 КК України віднесений до особливо тяжких злочинів.

29.04.2023 ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області до підозрюваного ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою. В подальшому ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду від 22.06.2023 ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів в межах строку досудового розслідування, тобто до 22.10.2023.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні вказаного злочину підтверджується наступними зібраними у ході досудового слідства доказами:

протоколами за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій;

протоколом обшуку від 28.04.2023;

протоколом затримання від 28.04.2023;

протоколом допиту підозрюваного від 01.06.2023;

матеріалами негласних слідчих (розшукових) дій.

На даний час обставини та ризики зазначені у ст. 177 КПК України, які стали підставою застосування та продовження стосовно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не зменшились та продовжують існувати, а саме: що обвинувачений ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, який становить значну суспільну небезпеку, за яке законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовується дане клопотання, крім того, підозрюваний фактично проживає на території безпосереднього проведення бойових дій, офіційно не працює, що свідчить про наявний обґрунтований ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_4 здійснював свою протиправну діяльність спільно із іншими підозрюваними в даному провадженні та особами, які на даний час перебувають на тимчасово окупованих територіях, які продовжують сприяти представникам країни-агресора, що свідчить про наявний обґрунтований ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.

Враховуючи вищевказані обставини сторона обвинувачення приходить до висновку, що відносно ОСОБА_4 необхідно продовжити строк тримання під вартою, що забезпечить належне виконання покладених на обвинуваченого обов`язків, просив задовольнити клопотання.

Прокурор клопотання підтримав та просив продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_4 , оскільки заявлені ризики не зменшилися, а виконати слідчі дії у встановлений строк не є можливим, тому необхідно продовжити строк тримання під вартою.

Слідчий в судовому засіданні підтримав вимоги клопотання.

Захисник в судовому засіданні при вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою просив застосувати цілодобовий домашній арешт.

Підозрюваний ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав думку адвоката.

Вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя прийшов до наступного висновку.

Слідчими СВ УСБУ у Вінницькій області, за процесуального керівництва Вінницької обласної прокуратури, здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні№0000160 від 27.07.2023, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

28 квітня 2023 року ОСОБА_4 затриманий в порядку ст. 208 КПК України та 29 квітня 2023 року йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого: ч. 2 ст. 111 КК України - тобто державна зрада, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчинене в умовах воєнного стану.

29.04.2023 ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області до підозрюваного ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою. В подальшому ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду від 22.06.2023 ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів в межах строку досудового розслідування, тобто до 22.10.2023.

14.08.2023 обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, направлено для розгляду до Дзержинського міського суду Донецької області.

Враховуючи, що підготовче засіданні у кримінальному провадженні ще не призначено, а строк дії запобіжного заходу стосовно ОСОБА_4 закінчується 22.10.2023, прокурор звернувся з вказаним клопотанням та просив продовжити запобіжний захід обраний ОСОБА_4 строком на 60 днів.

Законом України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини" від 18 жовтня 2022 року №2690-IX, який набув чинності 06.11.2022, внесено ряд змін до Кримінального процесуального кодексу України, щодо порядку розгляду клопотань про застосування та продовження дії запобіжних заходів.

Так, відповідно до частини четвертої статті 176 КПК України (в редакції Закону №2690-IX) запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування та до початку підготовчого судового засідання - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Згідно ч. 6 ст. 199 КПК України, у разі закінчення строку дії запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами цієї статті.

Згідно зі статтею 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

На даний час обставини та ризики зазначені у ст. 177 КПК України, які стали підставою застосування та продовження стосовно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не зменшились та продовжують існувати, а саме: що обвинувачений ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, який становить значну суспільну небезпеку, за яке законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовується дане клопотання, крім того, підозрюваний фактично проживає на території безпосереднього проведення бойових дій, офіційно не працює, що свідчить про наявний обґрунтований ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_4 здійснював свою протиправну діяльність спільно із іншими підозрюваними в даному провадженні та особами, які на даний час перебувають на тимчасово окупованих територіях, які продовжують сприяти представникам країни-агресора, що свідчить про наявний обґрунтований ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.

На момент розгляду клопотання підстави для зміни йому запобіжного заходу з тримання під вартою на інший, не пов`язаний з позбавленням волі, відсутні. Відомостей, які б вказували про неможливість перебування ОСОБА_4 в місцях затримання, зокрема, за станом здоров`я під час розгляду клопотання надано не було, а тому слідчий суддя вважає, що заявлені ризики виправдовують тримання особи під вартою, що також доведено прокурором та слідчим при розгляді даного клопотання.

Ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу на сьогоднішній день не зменшились та продовжують існувати.

Оскільки, обставини на які посилався суд при обранні підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не змінилися, слідчий суддя вважає, що інший запобіжний захід не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

З огляду на вищевикладене, слідчий суддя вважає за доцільне клопотання задовольнити та продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою строком на 60 днів.

На підставі наведеного, керуючись ст. 176, 177, 197, 199, 309, 370, 372 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_3 - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 (шістдесят) діб, тобто до 17.12.2023 року.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя