Номер провадження: 11-кп/813/1720/23
Справа № 514/1301/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Ізмаїльського міського суду Одеської області від 27 квітня 2023 року, у кримінальному провадженні №0000311, внесеному до ЄРДР 29.06.2022 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Красне Тарутинського району Одеської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, працюючого за наймом, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 (далі с. Красне), такого, що не має судимості в силу ст. 89 КК України,

-у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 185 КК України;

ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Красне Тарутинського району Одеської області, громадянина України, з початковою середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

-у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 185 КК України,

установив:

Зміст оскарженого судового рішення.

Оскаржуваним вироком:

ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 185 КК, та призначено йому покарання:

за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК у виді позбавлення волі на строк чотирнадцять років;

за ч. 4 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк шість років.

У відповідності до ст. 70 КК ОСОБА_7 визначено остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк чотирнадцять років.

ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 185 КК, та призначено йому покарання:

за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК у виді позбавлення волі на строк десять років;

за ч. 4 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

У відповідності до ст. 70 КК ОСОБА_10 визначено остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк десять років.

Запобіжні заходи відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_10 у виді тримання під вартою продовжено до набрання вироком законної сили.

Строки покарань ОСОБА_7 та ОСОБА_10 визначено обчислювати з моменту їх фактичного затримання та взяття під варту, тобто з 30.06.2022 кожному, зарахувавши їм таким чином згідно ч. 5 ст. 72 КК в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 30.06.2022 до набрання вироком законної сили, виходячи з розрахунку день за день.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

Відповідно до оскаржуваного вироку, 26.06.2022 року, приблизно о 21:00 годині, точного часу не встановлено, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_10 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем проживання ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_2 , вступили у змову між собою, спрямовану на умисне протиправне позбавлення життя ОСОБА_11 з мотивів існуючих до нього неприязних відносин на ґрунті сварки з побутових причин. Реалізуючи свій спільний протиправний умисел, діючи за попередньою змовою між собою групою осіб, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків у результаті своїх дій, бажаючи їх настання, ОСОБА_7 умисно наніс ножем, який виявив на підвіконні в домоволодінні, один удар в область шиї ОСОБА_11 , спричинивши останньому тілесне ушкодження у виді одного сліпого не проникаючого колото-різаного поранення лівої бічної поверхні шиї з ушкодженням крупних судин загальної сонної артерії зліва, внутрішньої яремної вени зліва, дрібних судин та нервових стовбурів шиї, які призвели до розвитку масивної зовнішньої кровотечі та небезпечного стану гострої крововтрати. Після чого, ОСОБА_10 , забезпечуючи реалізацію своєї частини спільного умислу, направленого на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_11 , взяв правою рукою голку з руків`ям (шило), яку виявив на підвіконні на місці події, та нею наніс останньому численні (не менше 12) ударів, спричинивши десять сліпих не проникаючих колотих ран в ділянці спини зліва та справа на різних рівнях та дві аналогічні сліпі не проникаючі колоті рани в ділянку крижі справа, які супроводжувались крововтратою. Внаслідок спричинення ОСОБА_7 та ОСОБА_10 сукупності зазначених тілесних ушкоджень, які супроводжувались гострою крововтратою, потерпілий ОСОБА_11 помер на місці події.

Своїми діями ОСОБА_10 та ОСОБА_7 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене п.12 ч. 2 ст.115 КК, а саме вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Далі, у той же день, 26.06.2022 року, приблизно о 21:30 годині, точного часу не встановлено, ОСОБА_10 разом з ОСОБА_7 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи у вищезазначеному домоволодінні АДРЕСА_2 , після протиправного заподіяння смерті ОСОБА_11 , вступили у неправомірну змову, спрямовану на таємне викрадення майна з домоволодіння останнього. Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, шляхом вільного доступу пройшли до коридору даного домоволодіння, звідки таємно викрали телевізор марки «TCL» у корпусі сірого кольору вартістю 550 грн та саморобний електричний подовжувач, який не має матеріальної цінності, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинили матеріальну шкоду на зазначену суму.

Своїми діями ОСОБА_10 та ОСОБА_7 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст.185 КК, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із вищенаведеним вироком, захисник ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , звернувся до суду із апеляційною скаргою, у якій зазначає, що оскаржуваний вирок підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, з огляду на наступне:

- у судовому провадженні стороною обвинувачення не доведена вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушеннях, натомість, останній заперечував свою причетність до інкримінованих кримінальних правопорушень, оскільки у день вбивства ОСОБА_7 перебував у с. Лужани, де працював. У свою чергу, обвинувачений ОСОБА_10 обмовив ОСОБА_7 ;

- до показань свідків сторони обвинувачення необхідно ставитися критично, оскільки: 1) показання свідка ОСОБА_12 підтверджують тільки, те що вона бачила двох чоловіків, один з яких був ОСОБА_10 ; 2) показання свідка ОСОБА_13 , що конфлікти між потерпілим та обвинуваченим ОСОБА_7 був у день вбивства, а наступного дня вона дізналась про смерть потерпілого, не узгоджуються з датою смерті та датою виявлення трупу потерпілого; 3) показання обвинуваченого ОСОБА_10 не можуть підтверджувати причетність ОСОБА_7 до інкримінованих кримінальних правопорушень; 4) показання свідка ОСОБА_14 не висвітлюють істині по даній справі, тобто є сумніви щодо їх достовірності.

Виходячи з наведеного, сторона захисту просить скасувати оскаржуваний вирок в частині засудження ОСОБА_7 та ухвалити новий вирок у цій частині, яким ОСОБА_7 виправдати та закрити кримінальне провадження у зв`язку не встановленням достатніх доказів для доведеності вини.

Під час апеляційного розгляду просить повторно допитати обвинувачених та свідків.

05.06.2023 року на адресу Одеського апеляційного суду надійшли доповнення до апеляційної скарги від обвинуваченого ОСОБА_7 , в якій останній заперечує фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції, та вказує, що обвинувачений ОСОБА_10 обмовив його, через застосуванням працівниками поліції недозволених методів досудового розслідування.

Позиція учасників судового розгляду в судовому засіданні.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 , підтримали у повному обсязі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 та просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом статті 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Обвинувальний вирок ухвалюється судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винуватим у вчиненні цього злочину.

Ці обставини встановлюються на підставі оцінки кожного доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності та сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Так, у ході перевірки матеріалів кримінального провадження колегія суддів установила, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 у висунутому йому обвинуваченні суд першої інстанції зробив на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що в судовому рішенні наведено докладні мотиви.

При цьому, перевіряючи доводи сторони захисту щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, аналогічні тим, які були предметом розгляду в суді першої інстанції та викладені в апеляційній скарзі захисника, апеляційний суд ухвалою від 25.10.2023 року відмовив у задоволені клопотання про повторний допит обвинувачених та свідків, оскільки суд першої інстанції дав оцінку показанням вказаних осіб, а сторона захисту не обґрунтувала, чому відповідні докази були досліджені судом першої інстанції неповністю чи з порушеннями, натомість, незгода сторони захисту з висновками, зробленими на підставі досліджених доказів, не може бути безумовною підставою для повторного дослідження тих самих доказів за відсутності обставин, передбачених ч. 3 ст. 404 КПК України.

Так, у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 заперечував власну причетність до інкримінованих кримінальних правопорушень та пояснив суду, що у день вбивства ОСОБА_11 він з 10:00 години ранку до 23:00 години ночі перебував у с. Лужанка, що розташоване у 10 км від с. Красне, працював у свого знайомого ОСОБА_15 та із загиблим не бачився. Він зазначив, що із ОСОБА_11 перебував у приятельських стосунках, сварок між ними не було. З ОСОБА_10 у них також були нормальні стосунки, інколи сварилися, але останнім часом жили без сварок. Коли він приїхав додому, вже всі відпочивали, тому він із рідних нікого не бачив. Зранку, коли він стояв на зупинці, бо планував поїхати до м. Одеса, щоб допомогти із речами брату ОСОБА_16 , до нього підійшли працівники поліції, запитали куди він прямує та записали його дані, зняли відбитки пальців, після чого відпустили. Наступного дня, на Привозі у м. Одеса його затримали, повідомивши, що він начебто вбив людину.

Незважаючи на позицію обвинуваченого, що виразилась у невизнанні винуватості у пред`явленому обвинувачені, наведені вище показання обвинуваченого суперечать іншим доказам по справі, які ретельно досліджені, перевірені та оцінені судом першої інстанції, як окремо так і у сукупності, і яким суд першої інстанції дав відповідну оцінку.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_10 , який є співучасником злочину, повністю визнав себе винним у обсязі пред`явленого йому обвинувачення та пояснив, що влітку 2022 року він, перебуваючи по вул. Центральній у с. Красне, зустрівся біля колишнього відділення пошти з ОСОБА_7 , який є його братом, та ОСОБА_11 , які про щось гучно розмовляли. Як він зрозумів, між ними виникла сварка, але з приводу чого йому невідомо. На вулиці вже темніло, чоловіки сиділи випивали, поруч з ними стояла п`яти літрова пляшка вина. Він зазначив, що між ОСОБА_7 та ОСОБА_11 до цього конфлікту раніше вже були неприязні відносини. Коли він підійшов до чоловіків, вони запропонували йому випити з ними вина, на що він погодився. Під час розмови ОСОБА_11 почав скандалити з ОСОБА_7 , в ході чого ОСОБА_7 погрожував ОСОБА_11 , конфлікт тривав близько 30 хвилин, а загалом вони сиділи втрьох майже годину. Після сварки ОСОБА_11 розвернувся та пішов додому, а він із ОСОБА_7 ще залишилися допити вино. На вулиці було вже темно та він нікого не бачив, до них ніхто не підходив. Десь о 21:00 годині вони вирішили піти додому. При цьому вони перебували у стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_7 йшов попереду, а він слідував за ним. По дорозі ОСОБА_7 запропонував йому зайти до ОСОБА_11 , який мешкав з ними на одній вулиці. Він, не знаючи намірів свого брата ОСОБА_7 , але розумів, що перед цим вони із ОСОБА_11 сварилися, та побоюючись брата, оскільки останній все життя його цькував та знущався, погодився на його пропозицію, хоча у нього була можливість не йти з братом. Перший до будинку ОСОБА_11 зайшов ОСОБА_7 , він перебував там декілька хвилин, після чого вийшов та покликав його пройти всередину. Коли він увійшов у будинок, то побачив як у маленькому коридорі ОСОБА_7 з підвіконня взяв ніж правою рукою та вдарив ним ОСОБА_11 по шиї. ОСОБА_7 , тримаючи ніж у правій руці, сказав йому, що якщо він не доб`є ОСОБА_11 , то з ним ( ОСОБА_10 ) буде те саме, натякаючи, начебто, що відріже йому голову. Не зважаючи на ножове поранення в шию, ОСОБА_11 стояв на ногах. Побоюючись свого рідного брата ОСОБА_7 , він не знав як правильно вчинити, послухався його та взяв з підвіконня шило, підійшов до ОСОБА_11 , який стояв обпертий о стіну до нього спиною, розвернутий правим боком, та декілька разів вдарив останнього у спину шилом, розуміючи до чого це може призвести, хоча він мав можливість цього не робити. Після цього ОСОБА_11 пішов у іншу кімнату, де знаходилось ліжко. Тоді ж ОСОБА_7 віддав йому ніж, яким наносив тілесне ушкодження ОСОБА_11 та телевізор, що стояв у коридорі, і наказав йти додому, забравши із собою знаряддя вбивства. По дорозі додому він викинув ніж та шило, яке також прихопив із собою, у канаву неподалеку від їх будинку, а також залишив телевізор. Куди подівся ОСОБА_7 йому невідомо, проте додому того вечора він не повернувся. Трохи згодом від батька він дізнався, що ОСОБА_7 поїхав до м. Одеса, оскільки посварився з батьками. Він зазначив, що ОСОБА_7 у той вечір був вдягнений як звичайно у кросівки, спортивні штани та мастерку, під якою у нього була футболка чорного кольору.

Слід також зазначити, що суд першої інстанції безпосереднє сприймав показання обвинуваченого ОСОБА_10 , який розповідав про обставини вчинення злочинів, та спостерігав за його поведінкою, відповідями та іншими обставинами, які мають суттєве значення для оцінки достовірності таких показань, тому суд першої інстанції, не піддав сумніву достовірність його показань.

Апеляційний суд не бачить підстав ставити під сумнів таке рішення суду першої інстанції, оскільки під час вивчення матеріалів кримінального провадження не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що ОСОБА_10 , з будь-яких причин обмовив чи міг обмовити ОСОБА_7 у інкримінованих злочинах. При цьому, обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні суду першої інстанції, пояснював, що з ОСОБА_10 у них були нормальні стосунки, інколи сварилися, але останнім часом жили без сварок.

Показання ОСОБА_10 узгоджуються з дослідженими судом першої інстанції письмовими доказами, зокрема, даними протоколу огляду місця події від 29.06.2022 року, під час якого було зафіксовано виявлення трупу ОСОБА_11 та розташування тілесних ушкоджень на трупі померлого (т. 1 а.с. 167 211), а також з висновком судово-медичної експертизи № 45 від 16.08.2022 року, відповідно до якого, смерть ОСОБА_11 знаходиться у прямому причинному зв`язку з наявною у нього колото-різаною раною шиї, з ушкодженням загальної сонної артерії зліва, внутрішньої яремної вени зліва, дрібних судин і нервових стовбурів шиї, які призвели до розвитку масивної зовнішньої кровотечі та небезпечного стану гострої крововтрати (т. 1 а.с. 220 224).

Крім того, свідок ОСОБА_12 під час допиту у суді першої інстанції пояснила, що в червні 2022 року вона сиділа з ОСОБА_17 біля будинку АДРЕСА_3 . На вулиці вже було темніло. Повз них проходили мешканці села брати ОСОБА_18 , яких вона знала, оскільки вони проживають на одній вулиці з нею. ОСОБА_19 ніс у руках телевізор, а ОСОБА_20 йшов мовчи. Коли ОСОБА_10 перечепився через її ногу, вона привіталася з братами ОСОБА_18 , однак ті не відреагували та навіть не вибачилися.

При цьому слід відмітити, що свідок ОСОБА_12 під час допиту у суді першої інстанції ствердно зазначила, що це були саме брати ОСОБА_18 , один з яких ніс телевізор із традиційним скляними кінескопом.

На думку апеляційного суду, підстав не довіряти показанням вказаного свідка у суду не було, оскільки обставин, які б викликали недовіру до її свідчень, у справі не встановлено. При цьому, її показання узгоджуються з письмовими доказами, зокрема, заявою громадянки ОСОБА_21 , яка 30.06.2022 року видала телевізор марки «TCL» у корпусі сірого кольору, а також подовжувач білого та сірого кольору , які вона знайшла 27.06.2023 року біля свого буд. АДРЕСА_2 (т. 1 а.п. 236).

До того, під час проведення обшуку за місцем проживання обвинувачених, а саме домоволодіння АДРЕСА_1 , була виявлена та вилучена у тому числі футболка (сорочка поло) чорного кольору з білими лампасами зі слідами крові, що вбачається з відповідного протоколу від 30.06.2022 (т. 1 а.п. 245 253). При цьому обвинувачений ОСОБА_10 , що приймав участь у слідчій дії, зазначив, що ця футболка належить його братові ОСОБА_7 . Про те, що кров на вказаній футболці (сорочці поло) належить потерпілому ОСОБА_11 свідчать дані висновку судової молекулярно-генетичної експертизи №СЕ-19/115-22/5635-БД від 29.09.2022 (т. 2 а.с. 157 168).

Колегія суддів звертає увагу, що свідок захисту ОСОБА_14 (мати обвиунвачених) під час допиту у суді першої інстанції впізнала футболку, яка була вилучена під час обшуку в їх домоволодінні, як таку, що належить ОСОБА_7 , за чорним кольором з білими лампасами, зазначивши при цьому, що в їх хаті була лише одна така футболка та вона не належить ОСОБА_10 , а належить саме ОСОБА_7 . У свою чергу, слід зауважити, що обвинувачений ОСОБА_7 , як під час судового розгляду так і під час апеляційного розгляду не заперечував, що футболка зі слідами крові, яка вилучена за місцем його проживання належить йому.

Крім того, свідок ОСОБА_13 під час судового розгляду у суді першої інстанції пояснила, що влітку 2022 року вона знаходилась на ринку зі своєю подругою ОСОБА_22 у с. Красне. До них під`їхав ОСОБА_7 на мопеді, який майже одразу і поїхав. Потім до них підійшов ОСОБА_11 , а трохи згодом повернувся ОСОБА_7 . Обидва перебували у стані алкогольного сп`яніння. Між чоловіками виникла сварка, під час якої ОСОБА_7 сказав ОСОБА_11 «вчора ти своє не отримав, сьогодні отримаєш». Аби припинити конфлікт, вона з подругою забрала ОСОБА_11 , а ОСОБА_7 сів на мопед та поїхав. Тоді ОСОБА_11 розповів, що ОСОБА_7 просив у нього гроші, однак він йому відмовив, тому між ними і розпочалася сварка. Після цього випадку ОСОБА_11 вона більше не бачила. Наступного дня зранку вона подзвонила своїй подрузі ОСОБА_22 та попросила про зустріч, на що остання повідомила, що не може зустрітися, бо перебуває у селищній раді через те, що вбили ОСОБА_11 .

Аналізуючи показання вказаного свідка можливо встановити, що свідок особисто була очевидцем гучного словесного конфлікту між обвинуваченим ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_11 , що у свою чергу підтверджує показання обвинуваченого ОСОБА_23 , що між обвинуваченим ОСОБА_7 та потерпілим були напружені стосунки. Окрім того, сам обвинувачений ОСОБА_7 , під час перехресного допиту у суді першої інстанції, не заперечував, що між ним та потерпілим дійсно відбувся конфлікт на ринку, очевидцем, якого була свідок ОСОБА_13 , однак, зазначив про іншу підставу конфлікту.

Щодо доводів апеляційної скарги сторони захисту про неузгодженість показань свідка ОСОБА_13 з датою смерті та датою виявлення трупу потерпілого, апеляційний суд зазначає наступне.

Чинний КПК не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин за сукупністю непрямих (стосовно конкретного факту) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку (див., наприклад, постанову Верховного Суду від 07 грудня 2020 року у справі № 728/578/19, провадження № 51-3411км20).

Місцевий суд уважав доведеним, що смерть потерпілого ОСОБА_11 настала ІНФОРМАЦІЯ_3 , з таким висновком погоджується апеляційний суд, оскільки такого висновку суд першої інстанцій дійшов на підставі аналізу досліджених місцевим судом доказів, які є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, не викликають сумнівів у їх достовірності та у своїй сукупності в достатній мірі підтверджують фактичні обставини кримінального правопорушення, зокрема: протоколу огляду місця події від 29.06.2022 року за адресою: АДРЕСА_2 , - що підтверджує дату виявлення трупу потерпілого; висновок судово-медичного експерта №45 від 16.08.2022 року, згідно якої, враховуючи спекотну пору року, наявність у постраждалого високого вмісту у крові етилового спирту 2,45‰, з часу настання смерті до розтину трупу (29.06.2022 року) пройшло приблизно від двох до п`яти днів що встановлює час настання смерті; показань потерпілої ОСОБА_24 , яка під час допиту у суді першої інстанції повідомила, що 26.06.2022 року у неділю ввечері їй телефонував ОСОБА_11 , однак вона не чула той телефонний дзвінок, та, побачивши пропущений виклик, не стала передзвонювати, а племінник більше не дзвонив. Після чого, 27 чи 28 червня 2022 року їй зателефонував сусід племінника ОСОБА_25 , та повідомив, що не бачив ОСОБА_11 вже кілька днів; показань свідка ОСОБА_12 , яка бачила обвинувачених у червні 2022 року у вечірній час, коли ОСОБА_10 ніс у руках телевізор; заяви ОСОБА_21 , яка 30.06.2022 року видала телевізор марки «TCL» у корпусі сірого кольору, а також подовжувач білого та сірого кольору, які вона знайшла 27.06.2023 року біля свого буд. АДРЕСА_2 (т. 1 а.п. 236).

Аргументи сторони захисту, про те, що працівники поліції примусили обвинуваченого ОСОБА_10 обмовити ОСОБА_7 , колегія суддів відхиляє та визнає формою захисту ОСОБА_7 , з метою уникнення ним відповідальності за вчиненні кримінальні правопорушення, оскільки під час досудового розслідування та під час судового розгляду особисто ОСОБА_10 не повідомляв, що під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000311, внесеному до ЄРДР 29.06.2022 року, відносно нього здійснювався психологічний або моральний тиск, з метою обмовляння ОСОБА_7 .

При цьому, проявів упередженості щодо обвинуваченого ОСОБА_7 з боку органів досудового розслідування, апеляційним судом, при вивченні матеріалів кримінального провадження не виявлено.

У свою чергу, свідок сторони захисту ОСОБА_26 , під час допиту у суді першої інстанції пояснила, що приймала участь під час проведення обшуку за місцем проживання обвинувачених у буд. АДРЕСА_1 , у статусі понятого. При цьому, зазначила, що вона була присутньою із самого початку слідчої дії і до її кінця, приїхала до будинку разом з поліцейськими, які відразу ще перед входом на подвір`я будинку почали відеофіксацію. Перед цим до будинку поліцейські не заходили. Крім того, обшук був проведений за участі ОСОБА_10 , на якого поліцейські вплив не здійснювали, незаконних дій поліцейські не вчиняли і ніяких зауважень не було. Під час обшуку в одній з кімнат були виявлені речі, у тому числі футболка з плямами, схожими на кров, а також шорти.

Таким чином, доводи апеляційної скарги стосовно застосовувався до співучасника злочину недозволених методів під час досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, є явно надуманими, оскільки жодного розумного підтвердження вказаному обвинуваченим ОСОБА_7 або його захисником не надано.

Таким чином, як свідчать матеріали кримінального провадження, суд першої інстанції, дослідивши всі обставини даного провадження, оцінивши кожен доказ з точки зору допустимості, а сукупність зібраних доказів з точки зору їх належності та взаємозв`язку, дійшов правильного висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень. У свою чергу судом апеляційної інстанції порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами кримінального провадження не встановлено та місцевим судом правильно вирішено питання про їх належність та допустимість, з урахуванням положень статей 85, 86, 94 КПК України. Тому доводи апеляційної скарги про недоведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених п.12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 185 КК України, апеляційний суд визнає безпідставними.

Отже, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції, дотримуючись визначеного ст.22 КПК принципу змагальності сторін, створив належні умови для самостійного обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту своєї позиції, у поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Апеляційний суд зазначає, що судом першої інстанції при призначені міри покарання враховані всі вимоги кримінального закону та положень судової практики: ступінь тяжкості вчиненого ним злочинів, особу обвинуваченого, а також конкретні обставини справи.

За вказаних вище підстав, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також попередження нових злочинів та підстав для пом`якшення покарання, не вбачає.

Колегія суддів вважає таке рішення суду першої інстанції справедливим та достатнім для досягнення мети покарання, таким, що відповідає принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які є безумовною підставою для його скасування, колегія суддів не вбачає.

За таких обставин колегія суддів вважає, вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його зміни чи скасування та задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Керуючись ст. ст. 370, 372, 376, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Вирок Ізмаїльського міського суду Одеської області від 27 квітня 2023 року, у кримінальному провадженні №0000311, внесеному до ЄРДР 29.06.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених п.12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 185 КК України, ОСОБА_10 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених п.12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 185 КК України, - залишити без зміг.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3