Справа № 186/1802/23
Провадження № 1-кп/0186/268/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 року м.Першотравенськ

Першотравенський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

секретар ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000324 від 06.09.2023 року по обвинуваченню :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Першотравенська, Дніпропетровської області, громадянина України, з середньо-технічною освітою, неодруженого, який має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого гірничим робітником шахти «Західно-Донбаська» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 29 вересня 2011 року Першотравенським міським судом Дніпропетровської області за ч.3 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки;

- 21 серпня 2015 року Першотравенським міським судом Дніпропетровської області за ч.ч.2,3 ст.185, ч.1 ст.309, ч.1 ст.296, ч.1 ст.70 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці;

- 22 вересня 2015 року Петропавлівським районним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 10 місяців;

- 14 грудня 2015 року Першотравенським міським судом Дніпропетровської області по ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 10 місяців;

- 04.05.2017 року Першотравенським міським судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.289, ч.1 ст.70 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі;

- 29.06.2021 року Комунарським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 3 роки

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5

захисника адвоката ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

В с т а н о в и в:

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження відносно ОСОБА_3 міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, так як ризики передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України не зменшилися та існують на сьогодні.

Своє клопотання прокурор обґрунтовує тим, що завершити розгляд справи до закінчення терміну дії ухвали про продовження відносно ОСОБА_3 запобіжного заходу неможливо, а ризики заявлені на момент обрання запобіжного заходу, які полягали в тому, що ОСОБА_3 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, впливати на свідка ОСОБА_9 у цьому кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення, на даний час не зменшилися, тому виникла необхідність у продовженні строку тримання під вартою.

Ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України прокурор обґрунтовує тим, що у ОСОБА_3 відсутні міцні соціальні зв`язки, раніше судимий, вчинив злочин в період іспитового строку, а тому перебуваючи на свободі може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, обґрунтовується тим, що ОСОБА_3 знайомий зі свідком ОСОБА_9 , допитаною в ході розслідування кримінального провадження, та у випадку вільного пересування може на неї незаконно впливати будь-яким чином, з метою зміни свідчень у цьому кримінальному провадженні.

Ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, прокурор обґрунтовує тим, що ОСОБА_3 раніше судимий за вчинення корисливих злочинів проти власності, вчинив злочин в період іспитового терміну, у зв`язку з чим може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Потерпілий ОСОБА_7 підтримав клопотання прокурора та прохав його задовольнити.

Потерпіла ОСОБА_8 при розгляді клопотання прокурора про продовження міри запобіжного заходу поклалася на розсуд суду.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_6 прохали суд відмовити прокурору в задоволенні клопотання, вважаючи його доводи надуманими та такими які не підтверджені фактичними доказами. Прохали суд змінити обвинуваченому міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, надавши обвинуваченому можливість працювати та заробляти грошові кошти на утримання його малолітньої дитини.

Вислухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши клопотання та додані матеріали, оцінивши в сукупності обставини, передбачені ст.ст.177,178 КПК України, суд приходить таких висновків.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Ухвалою слідчого судді Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2023 року відносно обвинуваченого ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів по 16 годину 15 хвилин 21 грудня 2023 року включно.

На теперішній час судове провадження відносно ОСОБА_3 не завершено, перебуває на стадії судового розгляду, строк тримання під вартою обвинуваченого закінчується 21 грудня 2023 року.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно до ч.1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є, зокрема, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Необхідність продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою в клопотанні обґрунтовується наявністю ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки він може, на думку прокурора, переховуватись від суду, впливати на свідка ОСОБА_9 , та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Враховуючи, що розгляд кримінального провадження неможливо завершити до закінчення строку дії запобіжного заходу, тобто до 21 грудня 2023 року, суд, не роблячи передчасних висновків щодо вини обвинуваченого ОСОБА_3 , дійшов висновку про доцільність застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не даючи при цьому оцінки зібраним доказам, та беручи до уваги наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме того, що ОСОБА_3 може переховуватись від суду, з огляду на суворість покарання за вчинення тяжкого кримінального правопорушення у виді позбавлення волі від 5 до 8 років, та наслідки і ризик втечі для обвинуваченого можуть бути визнані ним менш небезпечними ніж кримінальне переслідування. Також, обґрунтовуючи існування вищевказаного ризику, суд звертає увагу, що у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачені можуть ухилитись від слідства.

Ризик переховування від суду об`єктивно збільшується з урахуванням введення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

При продовженні запобіжного заходу судом враховано також особу обвинуваченого. Так, ОСОБА_3 не одружений; має на утриманні малолітню дитину; офіційно працевлаштований; на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває; раніше неодноразово судимий за корисливі злочини; скоїв кримінальні правопорушення в період іспитового строку.

Суд вважає, що запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідає особі обвинуваченого ОСОБА_3 , характеру та тяжкості кримінальних правопорушень, що йому інкримінуються, не дає можливості перешкоджати інтересам правосуддя, ухиленню від суду.

Враховуючи, що на даний час не відпали, а є дійсними та триваючими ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання відносно ОСОБА_3 міри запобіжного заходу, тому обрання більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, таких як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт, не зможе запобігти вищевказаним ризикам з наведених причин і не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_3 .

Тримання під вартою є співмірним з існуючим вищезазначеним ризиком та забезпечує належне виконання процесуальних обов`язків обвинуваченим.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Європейський суд з прав людини визнає виправданим тривале тримання під вартою за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у виді тримання під вартою, з урахуванням наявності встановлених ризиків, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_3 , судом на теперішній час не встановлено.

Отже, з урахуванням вищенаведеного та вимог ст.183 КПК України, суд вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги ч. 3 ст.183 КПК України, відповідно до яких при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом,.

Такою сумою застави суд визначає тридцять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 80520 (вісімдесят тисяч п`ятсот двадцять) гривень 00 копійок, що буде достатньо для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що клопотання прокурора щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого підлягає задоволенню, а у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу слід відмовити.

Керуючись ст.ст.331, 177-178, 183, 199, 317, 350, 369-372 КПК України, - суд

П о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 задовольнити.

Продовжити тримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України, під вартою на строк 60 днів по 10 лютого 2024 року включно.

Визначити заставу у розмірі тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 80520 (вісімдесят тисяч п`ятсот двадцять) гривень 00 копійок, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії ухвали.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 у разі внесення застави наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він фактично проживає: АДРЕСА_2 без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та роботи.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити два місяці з моменту внесення застави.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений ОСОБА_3 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У задоволенні клопотання щодо зміни запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 відмовити.

Копію ухвали направити начальнику Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» для відома та виконання, а також вручити прокурору, захиснику та обвинуваченому негайно після її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, обвинуваченим в той же строк з моменту отримання її копії.

Суддя: ОСОБА_1