Справа № 308/8617/14-к
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2023 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2

за участю:

обвинуваченої ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 представника потерпілого - ОСОБА_6 розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області в м. Ужгород кримінальне провадження №308/8617/14-к відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002437 від 04.07.2013 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 191 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , перебуваючи на посаді директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Магазин Взуття», розташованого в м. Ужгород, вул. Корзо, 17, (ідентифікаційний код юридичної особи 13599139) будучи службовою особою та виконуючи організаційно-розпорядчі обов`язки по здійсненню оперативного керівництва діяльністю товариства та розпорядженням майном товариства, включаючи фінансові кошти за рішенням та погодженням зі Зборами учасників Товариства в період часу з 07.07.2011 по 26.04.2013 привласнила та розтратила грошові кошти ТОВ «Магазин Взуття», на загальну суму 95 000,00 гривень при наступних обставинах.

Так, ОСОБА_3 , відповідно до рішення зборів учасників ТОВ «Магазин Взуття», яке зафіксоване в протоколі №9 від 12 липня 1999 року, була обрана директором вказаного товариства з передачею їй всіх матеріально-технічних цінностей.

07.07.2011 року на підставі протоколу зборів учасників ТОВ «Магазин Взуття», №7 від 06 липня 2011 року, яким зафіксовано рішення учасників товариства про продаж вбудованих приміщень магазину, які належать товариству за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 134,8 кв.м., ОСОБА_3 , як директор підприємства, на підставі статуту ТОВ «Магазин Взуття», затвердженого 19.04.2005 року Загальними Зборами Учасників (зареєстрованого 05.05.2005 року), зокрема п.8.10.2 «Розпоряджатись майном Товариства, включаючи фінансовими коштами за погоженням із Зборами Учасників Товариства», п.8.10.4 «Без довіреності діяти від імені Товариства, представляти його інтереси в усіх установах, фірмах та організаціях як на території України, так і поза її межами», оформила договр купівлі-продажу і як наслідок відчужила громадянину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вбудовані приміщення, загальною площею 134,8 кв.м., належні товариству за адресою: АДРЕСА_1 за ціною 142 000,00 гривень.

Договір був посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_8 за реєстровим №1332 від 07.07.2011 року.

В подальшому, ОСОБА_3 , не отримавши грошові кошти в сумі 142 000,00 гривень, за продаж об`єкта нерухомості, внесла від імені ОСОБА_7 на рахунок відкритим в ТОВ «Магазин Взуття», № НОМЕР_1 (українська гривня), грошові кошти чотирма різними проплатами: 28.09.2011 року 12 000,00 гривень; 19.12.2011 року 10 000,00 гривень; 20.03.2012 року 10 000,00 гривень; 24.09.2012 року 15 000,000 гривень, всього на суму 47 000,00 гривень.

В результаті чого, ОСОБА_3 , в період часу з 07.07.2011 року по 26.04.2013 року, діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправність та караність своїх дій, зловживаючи своїм службовим становищем, порушила п. 8.10.2 статуту товариства, розпорядилась фінансовими коштами Товариства без погодження із Збороми Учасників Товариства, не внесла решту грошових коштів на рахунки відкритими ТОВ «Магазин Взуття» за продаж об`єкту нерухомості, який знаходився у спільній власності та був розподілений рівними частинами між всіма учасниками товариства і таким чином привласнила та в подальшому розтратила грошові кошти в загальній сумі 95 000,00 гривень на власні потреби, які знаходились у її правомірному володінні після укладення договору купівлі-продажу приміщень, загальною площею 134,8 кв.м., які належали ТОВ «Магазин Взуття», що за адресою м. Ужгород, вул. Корзо, 17, чим ТОВ «Магазин Взуття» в особах учасників товариства: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 було завдано матеріальну шкоду на вищевказану суму.

Органом досудового слідства дії ОСОБА_3 кваліфіковано як привласнення, розтрата чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 191 КК України.

Вказана справа надійшла до суду з обвинувальним актом.

17.05.2018 року захисник обвинуваченої ОСОБА_3 ОСОБА_18 подав до суду клопотання про звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження.

В судовому засіданні захисник обвинуваченої ОСОБА_3 ОСОБА_18 клопотання про звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності від 17.05.2018 року підтримав, просив суд його задовольнити з підстав викладених у клопотанні. Оголосив зміст клопотання.

ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання захисника підтримала, просила суд його задовольнити, надала згоду на звільнення її від кримінальної відповідальності саме на підставі ст. 49 КК України.

Прокурор в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання про звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 191 КК України на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності та закриття даного кримінального провадження, посилався на те, що ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.11.2023 у вказаному кримінальному провадженні обвинувальний акт із зміненим обвинуваченням повернуто прокурору. При цьому, Ужгородською окружною прокуратурою на вищевказану ухвалу подано апеляційну скаргу, розгляд якої Закарпатським апеляційним судом наразі не проведено.

Представник потерпілого - ОСОБА_6 підтримав доводи прокурора, просив відмовити у задоволенні клопотання, оскільки ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.11.2023 у вказаному кримінальному провадженні обвинувальний акт із зміненим обвинуваченням повернуто прокурору. При цьому, на вищевказану ухвалу подано апеляційну скаргу, розгляд якої Закарпатським апеляційним судом наразі не проведено. Суд, заслухавши клопотання захисника, доводи обвинуваченої ОСОБА_3 , думку прокурора, представника потерпілого, вважає, що клопотання захисника підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналогічне положення містить ч. 1 ст.285 КПК України, відповідно до якої особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Розглядаючи вказане клопотання, суд виходить із роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться у постанові «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» № 12 від 23 грудня 2005 року, згідно яких, звільнення особи від кримінальної відповідальності із закриттям справи можливе на будь-яких стадіях судового розгляду справи, лише за умови, якщо особою вчинено суспільно-небезпечне діяння, яке містить склад злочину, передбачений Особливою частиною Кримінального кодексу України, за наявності визначених законом матеріально-правових підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Також судом ураховуються правові висновки викладені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду у постанові від 26.03.2020 року у справі № 730/67/16-к , де указано , що передбачений законом (ст. 49 КК України) інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ними своєї винуватості у вчиненні злочину. Таким чином, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.

Також в даній постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду зазначив, що за правилами ч. 8 ст. 284 КПК України закриття кримінального провадження на підставі, передбаченій п. 1 ч. 2 цієї статті, не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі розгляд кримінального провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності є: закінчення встановлених ч.1 ст.49 КК України строків давності; відсутність обставин, що порушують їх перебіг (ч.2-4 ст.49 КК України) .

Правилами ч. 3 ст. 288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Таким чином, за змістом статей 284 - 288 КПК України підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

При цьому, в постанові від 25 лютого 2021 року в справі № 192/3301/16-к Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду вказав, що системне тлумачення норм кримінального та процесуального закону свідчить про те, що до особи можуть бути застосовані положення ст. 49 КК України у випадках, передбачених цією статтею та за наявності клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності. При цьому таке клопотання подається стороною кримінального провадження, а не виключно підозрюваним, обвинуваченим або засудженим. Разом з тим кримінальний процесуальний кодекс вказує на обов`язковість згоди обвинуваченого на звільнення його саме від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

У цій справі окреслені Верховним Судом у справі № 192/3301/16-к орієнтири дотримано. Так, клопотання подане стороною кримінального провадження та обвинувачена надала згоду на звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Також Суд враховує, що в постанові від 24 травня 2021 року у справі № 522/2652/15-к Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у т.ч. зауважив, що суддя районного суду при постановленні ухвали, відповідно до ст. 372 КПК України, не повинен був вирішувати питання про встановлення вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

В даному кримінальному провадженні, наявне клопотання захисника обвинуваченої про звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, а також обвинувачена в судовому засіданні надала згоду про її звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження. Судом роз`яснено обвинуваченій підстави звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження. Суть обвинувачення овинуваченій зрозуміла.

Отже, наявність цих умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено.

За загальним правилом, злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння (ч.2 ст.4 КК України).

Відповідно до ч.2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з п. 2 ч. 3ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право закрити провадження у кримінальній справі за наявності підстав, передбачених ч. 2ст.284 КПК України.

Відповідно до ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 1) два роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення етяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; 3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; 4) десять років-у разі вчинення тяжкого злочину; 5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності є лише закінчення відповідного строку давності, який сплинув до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо особи, яка вчинила злочин певної тяжкості.

Як вбачається із змісту клопотання та матеріалів кримінального провадження, закінчився п`ятирічний строк давності притягнення обвинуваченої до кримінальної відповідальності, у разі вчинення нетяжкого злочину.

При цьому, закон не пов`язує можливість застосування правил ч. 1 ст. 49 КК України із визнанням особою вини, обов`язковою передумовою для закриття провадження у справі є наявність згоди особи на звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав.

Підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України визнається благополучне закінчення певних строків давності з дня вчинення злочину до набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа засуджена за вчинений нею злочин певної тяжкості.

Благополучним визнається таке закінчення зазначених строків давності, протягом яких особа, що вчинила злочин, виконала дві умови:

- не ухилялася від слідства або суду;

- не вчинила новий злочин середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин.

Початком перебігу строку давності є день, коли злочин був вчинений.

Закінченням перебігу строку давності є день набрання вироком законної сили.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.

Таким чином, положення ст. 49 КК України є імперативною нормою, яка передбачає не право суду, а його обов`язок розглянути відповідне питання. Отже, ця норма кримінального закону є імперативною, тобто підлягає обов`язковому застосуванню судом за наявності встановлених законом умов, і розширеному тлумаченню не підлягає.

Відтак суд повинен невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, якщо під час судового розгляду провадження, що надійшло до суду з обвинувальним актом, одна із сторін цього провадження звернеться до суду з таким клопотанням.

При цьому, суд має з`ясувати думку сторін щодо закриття кримінального провадження за такою підставою,у разі згоди обвинуваченого (засудженого) розглянути питання про звільнення останнього від кримінальної відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена Колегією суддів Ксаційного кримінального суду Верховного суду у постанові від 19.11.2019 року у справі № 345/2618/16-к.

Таким чином, суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження (справа) досудове розслідування, підготовче судове засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження в суді апеляційної, касаційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили.

Як встановлено судом, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушенння передбаченого ч.2 ст. 191 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином.

Згідно вимог ч. 4 ст. 12 КК України, нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Санкція ч. 2 ст. 191 КК України передбачає покарання у вигляді обмеження волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Таким чином, кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 191 КК України є нетяжким злочином.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , було вчинено в період з 07.07.2011 року по 26.04.2013 року , з цього часу минуло більше п`яти років, перебіг строків давності не переривався і не зупинявся, тобто є всі підстави для звільнення обвинуваченої ОСОБА_3 , від кримінальної відповідальності на підставі п. 3 ч.1 ст. 49 КК України.

Таким чином на даний момент строк давності за вказане кримінальне правопорушення є таким, що минув, а тому у суду відсутні підстави щодо відмови в задоволенні заявленого клопотання.

Згідно ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

З огляду на приписи ч. 4 ст. 286 КПК України, враховуючи положення ст. 322 КПК України, оскарження сторонами ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.11.2023 про повернення обвинувального акту із зміненим обвинуваченням прокурору, не перешкоджає розгляду клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_3 - ОСОБА_5 про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Обставин, які би виключали звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності та закриття даного кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності судом не встановлено.

За таких обставин, суд, за наявності згоди ОСОБА_3 , приходить до висновку про необхідність звільнення її від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 191 КК України у зв`язку з закінченням строків давності та закриття кримінального провадження.

Що стосується цивільного позову, слід зазначити також наступне.

Ст. 129 КПК України передбачено вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні, а саме: ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.; у разі встановлення відсутності події кримінального правопорушення суд відмовляє в позові.; у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду.

11.07.2017 року ТОВ «Магазин взуття» на підставі норм ст.ст. 61, 128 КПК України подало до матеріалів справи позов про визнання цивільним позивачем у даному кримінальному провадженні та відшкодування шкоди на загальну суму 95 000,00 гривень, завданої ОСОБА_3 внаслідок викрадення з каси товариства частини грошових коштів, отриманих від ОСОБА_7 по договору купівлі-продажу нерухомого майна від 07.07.2011 року.

29.05.2020 року обвинувачена ОСОБА_3 добровільно та в повному об`ємі відшкодувала майнову шкоду, пред`явлену потерпілим ТОВ «Магазин взуття» у цивільному позові, про що подала до матеріалів справи оригінал квитанції №ПН 1046101 від 29.05.2020 року.

29 січня 2021 року представником потерпілого ТОВ «Магазин взуття» у даному кримінальному провадженні до суду подано заяву, згідно якої просить цивільний позов ТОВ «Магазин взуття» до ОСОБА_3 залишити без розгляду.

28 квітня 2021 року захисником обвинуваченої подано до суду клопотання про долучення документів в якості доказів, яким до справи долучено платіжне доручення, згідно якого ОСОБА_3 відшкодовано шкоду ТОВ «Магазин взуття» у повному обсязі в сумі 95 000,00 грн.

У зв`язку з наведеним вище, цивільний позов ТОВ «Магазин взуття» до ОСОБА_3 про відшкодування завданої матеріальної шкоди - слід залишити без розгляду.

Міра запобіжного заходу ОСОБА_3 не обиралась. Питання про судові витрати судом вирішується відповідно до ст. 124 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта лише у разі ухвалення обвинувального вироку.

Водночас ч. 1 ст. 126 КПК України унормовано, що суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою. Тобто суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Вказане твердження узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17.06.2020 у справі № 598/1781/17.

Кримінальний процесуальний кодекс України прямо не передбачає стягнення процесуальних витрат з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку зі звільненням її від кримінальної відповідальності.

За таких обставин процесуальні витрати на залучення експертів для проведення експертизи, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, слід віднести на рахунок держави. Така позиція суду відповідає правовому висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеному в постанові від 12.09.2022 року у справі №203/241/17.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ч. 9 ст.100 КПК України.

Згідно ч. 9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Згідно п. 7 ч. 9 ст. 100 КПК України, документи, що є речовими доказами, залишаються у матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.cт. 12, 49 КК України, п. 2 ч. 2 ст. 284, ст. 285 288, 314, 369-371, КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_3 - ОСОБА_5 про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від кримінальної відповідальності за вчинене нею кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст. 191 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002437 від 04.07.2013 року стосовно ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 191 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності провадженням закрити.

Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 не обирати.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів в ході досудового розслідування, віднести за рахунок держави.

Цивільний позов ТОВ «Магазин взуття» до ОСОБА_3 про відшкодування завданої матеріальної шкоди- залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом 7 днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Дата оголошення повного тексту ухвали у звязку з перебуванням головуючої в нарадчий кімнаті в іншій справі - 11.12.2023 о 13:30 год.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1