Дата документу 05.09.2023 Справа № 335/1071/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №335/1071/23 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1116/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2023 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжявід 25 липня 2023 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжя, громадянина України, який має середньо-технічну освіту, неодружений, дітей на утриманні не має, офіційно не зареєстрований, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.4 ст.186, ч.2 ст.190 КК України,

за участю захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 в режимі відеоконференції EASYCON,

обвинуваченого ОСОБА_6 - в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник-адвокат ОСОБА_7 звернулись до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 25 липня 2023 року, якою задоволене клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 та продовжений строк дії запобіжного заходу щодо останнього у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 22 вересня 2023 року включно, з можливістю внесення застави у розмірі, визначеному ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 16 лютого 2023 року.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та тим, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не забезпечить належної поведінки обвинуваченого.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та обрати щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід, який не пов`язаний із триманням під вартою.

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що належного обґрунтування клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою в ухвалі суду не міститься, а ризики в даному провадженні об`єктивно відсутні.

Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_6 до затримання неофіційно працював, звертався до прокурора з клопотанням надати йому можливості вступити до ЗСУ.

Вважає, що до обвинуваченого ОСОБА_6 можливо було б застосувати домашній арешт у нічний час доби за адресою мешкання його двоюрідного брата ОСОБА_8 або особисте зобов`язання.

Вказує, що сторона обвинувачення не довела належним чином неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що будь-які ризики в даному провадженні відсутні.

Крім цього, вказує, що ним до суду першої інстанції було долучено довідку його брата, згідно з якою, останній надав письмову згоду на проживання обвинуваченого ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 .

Апелянт зазначає, що він має певну невиліковну хворобу, належного лікування в умовах слідчого ізолятору він не отримує, у зв`язку із чим стан його здоров`я постійно погіршується.

Згідно з ухвалою суду, у провадженні Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя перебуває об`єднане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.185, ч.4 ст.186, ч.2 ст.190 КК України.

25 липня 2023 року прокурор Вознесенівської окружної прокуратури м.Запоріжжя ОСОБА_9 подала до суду клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

В обґрунтування клопотання вказано, що обвинувачений ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.185, ч.4 ст.186, ч.2 ст.190 КК України.

Встановлено наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що обвинувачений може переховуватись від суду, впливати на свідків та потерпілих, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Зокрема, ОСОБА_6 обвинувачується у тому числі у вчиненні тяжких злочинів, за які КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років, офіційно не працевлаштований, не має джерела доходу, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за корисливі злочини та знову обвинувачується у вчиненні злочинів проти власності, не має стійких соціальних зв`язків, у зв`язку із чим до ОСОБА_6 неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не забезпечить належне виконання ОСОБА_6 покладених на нього обов`язків.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_9 підтримала клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 з підстав, викладених у ньому.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 з підстав його необґрунтованості. Просила змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або особистого зобов`язання. Зазначила, що у разі звільнення з-під варти ОСОБА_6 буде проживати у будинку, який належить його двоюрідному брату, який є особою з інвалідністю 2 групи за адресою: АДРЕСА_2 .

Обвинувачений ОСОБА_6 також заперечував проти клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо нього та просив застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Прокурор у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилась, про день, час та місце розгляду провадження повідомлялась належним чином, клопотань про розгляд апеляційних скарг за її участі не заявляла.

Оскільки, виходячи з положень кримінального процесуального законодавства, участь прокурора при розгляді апеляційних скарг на ухвалу про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого не є обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути вищевказані апеляційні скарги без участі прокурора.

Заслухавши доповідь судді; доводи обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника-адвоката ОСОБА_7 на підтримання апеляційних скарг; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що останні задоволенню не підлягають, з таких підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).

Клопотання прокурора вказаним вимогам відповідає та має всі необхідні відомості, передбачені кримінальним процесуальним законодавством.

Наведені у клопотанні прокурора підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 перевірялись судом першої інстанції при розгляді клопотання. При цьому у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника, думка прокурора та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.

Так, із наданих матеріалів оскарження ухвали убачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.4 ст.186, ч.2 ст.190 КК України, які є нетяжким та тяжкими злочинами.

Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, вказані прокурором, не зменшились та існують на даний час.

Такими ризиками є: ризик переховування від суду; незаконного впливу на потерпілого та свідка у цьому кримінальному провадженні; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому обвинувачується - з огляду на характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, відомості про особу обвинуваченого, який не працює, постійного джерела доходів не має, не має зареєстрованого місця проживання, в наявних матеріалах провадження відсутні відомості, які б свідчили про наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, раніше обвинувачений неодноразово судимий у т.ч. за злочини проти власності, судимість у встановленому законом порядку не знята та не погашена, наразі обвинувачується у вчиненні нетяжкого та тяжких злочинів, передбачених ч.4 ст.185, ч.4 ст.186, ч.2 ст.190 КК України, вчинених в період воєнного стану.

Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов правильного висновку про те, що задля забезпечення цього провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що задля забезпечення цього провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, оскільки ризики, які існували на момент застосування до останнього вказаного запобіжного заходу не зменшились, з огляду на особу обвинуваченого, характер та ступінь тяжкості інкримінованих йому правопорушень та суворість можливого покарання, і інші запобіжні заходи будуть недостатніми для запобігання цих ризиків.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Доводи, викладені в апеляційних скаргах, та ті, що заявлені при апеляційному розгляді, на думку колегії суддів, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Доводи апелянтів щодо відсутності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, перевірялися судом першої інстанції та спростовані в оскаржуваній ухвалі, яка є належним чином вмотивованою.

В ухвалі зазначені обставини, з урахуванням яких суд дійшов висновку про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу.

На думку колегії суддів, ризики, які встановлені судом першої інстанції є обґрунтованими та підтвердженими наявними в справі доказами.

Перевіряючи доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що ним до суду першої інстанції надано відомості про надання його братом згоди на проживання обвинуваченого за адресою: АДРЕСА_2 , суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.

В мотивувальній частині суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що обвинуваченим та його захисником не долучено жодного доказу на підтвердження тієї обставини, що будинок, про який зазначає сторона захисту, належить його брату, та що за вказаною адресою обвинувачений може проживати у разі звільнення з-під варти та проти цього не будуть заперечувати власники або користувачі цього нерухомого майна.

В свою чергу, наявними матеріалами провадження доведено обставини, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення зазначених вище ризиків.

На думку колегії суддів, обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінуються.

Те, що обвинувачений ОСОБА_6 до затримання неофіційно працював та звертався до прокурора з клопотанням щодо надання йому можливості вступити до ЗСУ (на що звертає увагу сторона захисту), жодним чином не спростовує висновків суду та не свідчить про відсутність встановлених ризиків.

Твердження сторони захисту про те, що стороною обвинувачення не доведено належним чином неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, є необґрунтованим та суперечить фактичним обставинам справи.

Колегія суддів вважає, що прокурором доведено, що вказані обставини у цьому провадженні існують, тому суд дійшов правильного висновку про необхідність задоволення поданого клопотання.

Свої висновки про необхідність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою суд належним чином вмотивував.

Наявність у обвинуваченого ОСОБА_6 певної хвороби, на думку колегії суддів, правильність висновків суду першої інстанції не спростовує, оскільки суттєво не зменшує встановлених ризиків та в даному випадку не свідчить про достатність застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для забезпечення його належної процесуальної поведінки і запобігання встановлених ризиків.

Дані про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження відсутні, та при апеляційному розгляді суду апеляційної інстанції таких відомостей не надано.

Разом з цим, оскільки в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 послався на те, що він має незадовільний стан здоров`я, належного обстеження та лікування в умовах слідчого ізолятора він не отримує, колегія суддів, в порядку ст.206 КПК України, з метою недопущення конституційних прав обвинуваченого, постановила ухвалу, якою доручила начальнику Філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально виконавчої служби України» в Запорізькій області організувати здійснення обстеження обвинуваченого ОСОБА_6 та за потреби забезпечити належне лікування останнього.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, а доводи, викладені в апеляційних скаргах, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б були підставою для скасування вказаної ухвали суду, при апеляційному її перегляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.407, 422-1 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 25 липня 2023 року, якою задоволене клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 та продовжений строк дії запобіжного заходу щодо останнього у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів тобто до 22 вересня 2023 року включно, з можливістю внесення застави у розмірі, визначеному ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 16 лютого 2023 року, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3