Справа № 947/5827/24
Провадження № 1-кс/947/2122/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2024 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Київської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_4 , про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській області перебувають матеріали досудового розслідування внесені 11.02.2024 року до ЄРДР за № 0000221 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, щодо виявлення трупа ОСОБА_5 за місцем його мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 , без видимих ознак насильницької смерті.

Як вбачається з клопотання, 10.02.2024 року в ході досудового розслідування, з метою врятування майна, на якому можуть міститися сліди кримінального правопорушення, від можливого його знищення, спотворення чи переховування, слідчим, на підставі ч.3 ст.233 КПК України, був проведений огляд за адресою: АДРЕСА_1 , дозвіл на який, був наданий слідчим суддею, за результатами проведення огляду було виявлено та вилученозв`язку ключів від квартири, яка складається з трьох ключів та ключа-магніта, які були поміщено до спец пакету РSР1235703. Зазначені речі були визнані речовими доказами у вказаному у кримінальному провадженні.

Слідчий звернулася до суду з клопотанням про накладання арешту на вказане в клопотанні майно, обґрунтовуючи клопотання необхідністю забезпечення збереження речових доказів та просила розглянути клопотання без її участі, надавши відомості щодо відсутності власника майна.

Вивчивши клопотання та матеріали які обґрунтовують доводи клопотання, приходжу до наступного.

Під час досудового розслідування даного кримінального провадження, слідчим проведений огляд, на підставі ч.3 ст.233 КПК України,за адресою: АДРЕСА_1 , дозвіл на який, в подальшому, був наданий слідчим суддею. За результатами проведення обшуку було виявлено та вилучено ключі, які визнано речовими доказами в рамках даного кримінального провадження та які мають значення для всебічного, повного та об`єктивного розслідування кримінального провадження, можуть бути використані як доказ у даному кримінальному провадженні, та втрата яких може негативно вплинути на подальший хід досудового розслідування

Відповідно до ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Згідно ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно до ч.2 п.1 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно до ст.170 ч.3 КПК України, у випадку передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Вилучене майно, зазначене у клопотанні, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, тобто відповідає критеріям зазначеним в ст.98 КПК України.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АGОSІ" проти Сполученого Королівства" (АGОSІ v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Під час розгляду клопотання, встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності зацікавлених осіб пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити збереження речових доказів, а отже, обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності окремих осіб, адже досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.

Приймаючи до уваги, правову підставу для арешту майна тобто виключення можливості втрати слідів злочину, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для третіх осіб, вважаю доведеним у судовому засіданні наявність підстав для арешту зазначеного прокурором у клопотанні майна та на даному етапі досудового розслідування, застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна є обґрунтованим.

Керуючись ст. ст. 98, 172, 173, 309, 395 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт, шляхом заборони розпорядження, на зв`язку ключів від квартири, яка складається з трьох ключів та ключа-магніта.

Виконання ухвали покласти на старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 .

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1