ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 531/2413/23 Номер провадження 11-сс/814/1067/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого - суддіОСОБА_2 ,
суддів з секретарем з участю прокурора адвоката ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава апеляційну скаргу начальника Карлівського відділу Решетилівської окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Карлівського районного суду Полтавської області від 22 вересня 2023 року у кримінальному провадженні №000021,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням слідчий суддя відмовив у задоволенні клопотання слідчого ВП №3 Полтавського РУП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №000021 за ч.1 ст.289 КК України про накладення арешту на певне майно, вилучене під час обшуку у помешканні ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 та області.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя зазначив, що вилучені речі не мають жодного доказового значення у даному кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нове рішення, яким задовольнити клопотання слідчого та накласти арешт на згадане майно.

Вказує, що слідчим суддею не враховано, що технічна книжка на автомобіль «Renault Trafic», а також ключ від автомобіля можуть підтверджувати факт заволодіння ОСОБА_9 цим транспортним засобом.

Також наголошує, що вилучені мобільні телефони ОСОБА_9 міг використовувати під час заволодіння належним ОСОБА_10 транспортним засобом.

Зазначає, що у разі встановлення під час досудового розслідування незаконності заволодіння ОСОБА_9 автомобілем ОСОБА_11 відмова у накладенні арешту може дати змогу знищити речові докази.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення представника власника майна про відсутність підстав для скасування судового рішення, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Приписами ч.1 ст. 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Частиною 2 статті 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як вбачається із наданих суду матеріалів, слідчими ВП №3 Полтавського РУП ГУ НП в Полтавській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження №000021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України, за фактом того, що на початку березня 2022 року невстановлена особа, діючи шляхом зловживання довірою, заволоділа належним ОСОБА_11 автомобілем «Renault Trafic».

При цьому про підозру на час розгляду провадження апеляційним судом нікому не повідомлялося.

Приписами ч.1 ст.289 КК України встановлена кримінальна відповідальність за незаконне заволодіння транспортним засобом.

Відповідно до Примітки 1, під незаконним заволодінням транспортним засобом у цій статті слід розуміти вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі.

Вилучення транспортного засобу полягає в сукупності двох дій - встановленні контролю над транспортним засобом і переміщенні його в просторі з місця первинного знаходження будь-яким способом.

При цьому заволодіння транспортним засобом має бути незаконним. Це означає, що винна особа всупереч або поза волею власника, протиправно вилучає транспортний засіб, не маючи на нього ані дійсного, ані передбачуваного права.

Підставами для застосування заходів забезпечення кримінального провадження частина 3 ст.132 КПК визначає:

існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

При цьому обов`язок доведення існування зазначених обставин КПК України покладає на слідчого, прокурора, який звертається із відповідним клопотанням.

Як вбачається з матеріалів провадження та ніким не оспорюється, що власник ОСОБА_11 добровільно передав автомобіль «Renault Trafic» чоловіку свої сестри ОСОБА_9 , яким той користувався декілька років.

В подальшому цей автомобіль був переоформлений на іншого власника і лише після цього були внесені відповідні відомості до ЄРДР внаслідок самостійного виявлення прокурором кримінального правопорушення.

Жодних об`єктивних даних, які б підтверджували існування факту незаконного заволодіння транспортним засобом в розумінні ч.1 ст.289 КК України матеріали кримінального провадження не містять.

Тобто, слідчий не довів існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження у відповідності до ч.3 ст.132 КПК України.

За таких обставин слідчий суддя обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про арешт майна.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування оскаржуваного рішення, колегією суддів не встановлено.

Отже, апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення.

Керуючись статтями 404, 405, 407 та 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Карлівського районного суду Полтавської області від 22 вересня 2023 року у кримінальному провадженні №000021 залишити без змін, а апеляційну скаргу начальника Карлівського відділу Решетилівської окружної прокуратури ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4