В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 338/1832/23

12 грудня 2023 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі : головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю : секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани кримінальне провадження №0000197 про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого у АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , із професійно-технічною освітою, не працюючого, розлученого, раніше не судимого, громадянина України,

за ч.4 ст.185 КК України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5 вчинив крадіжку, тобто таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану.

Злочин скоєно за таких обставин.

ОСОБА_5 близько 11 год 08 липня 2023 року проходив повз територію домоволодіння АДРЕСА_3 , де проживає ОСОБА_6 . В приміщенні вказаного будинку функціонує магазин, де ОСОБА_6 , як фізична особа-підприємець, здійснює продаж продуктових та промислових товарів. Побачивши на території вказаного господарства знайомого ОСОБА_7 , ОСОБА_5 запропонував останньому разом випити спиртного, на що той погодився.

Під час розпивання спиртних напоїв у приміщенні альтанки, поруч із входом на територію вказаного домоволодіння, ОСОБА_7 заснув на підлозі, тримаючи при цьому у своїй руці мобільний телефон.

Побачивши телефон, скориставшись тим, що потерпілий перебуває у стані алкогольного сп`яніння та за його діями ніхто спостерігає, ОСОБА_5 таємно викрав належний потерпілому мобільний телефон марки «Samsung» серії «Galaxy A50» моделі «SM-A505FN/DS», синього кольору, об`ємом пам`яті 4/128 Gb, вартістю 3600 грн.

Після того ОСОБА_5 із викраденим мобільним телефоном місце вчинення кримінального правопорушення покинув та розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_7 майнової шкоди на суму 3600 грн.

В судовому засіданні ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, підтвердив викладені в обвинуваченні обставини та дав показання про те, що близько 11 години 08 липня 2023 року він зайшов на територію домоволодіння АДРЕСА_3 , де знаходиться магазин, який належить підприємцю ОСОБА_6 . Зустрівши біля магазину ОСОБА_7 , вони сіли в альтанку біля магазину й вживали спиртні напої. Під час розпивання спиртних напоїв у приміщенні альтанки, поруч із входом на територію вказаного домоволодіння, ОСОБА_7 заснув на підлозі, тримаючи при цьому у своїй руці мобільний телефон «Samsung A50». Він взяв телефон ОСОБА_7 й пішов додому. Через деякий час викрадений телефон він подарував своєму неповнолітньому племіннику ОСОБА_8 . Після того, як його викрили, він все розповів працівникам поліції про обставини події, викрадений телефон повернув. Зазначив, що злочин вчинив через свою неадекватну поведінку, викликану вживанням алкоголю.

Щиро розкаюється у тому, що сталося, просить суворо його не карати. Не оспорює кваліфікацію інкримінованого йому діяння, погоджується з тим, щоб не досліджувати докази стосовно фактичних обставин справи, які він не заперечує.

Відповідно до вимог ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому встановлено добровільність та істинність позиції обвинуваченого, а також роз`яснено, що в такому випадку він буде позбавлений можливості оспорювати фактичні обставини справи, які не досліджуються судом, в апеляційному порядку.

За таких обставин суд вважає вину обвинуваченого доведеною, а його дії кваліфікує за ч.4 ст.185 КК України як крадіжку, тобто таємне викрадення чужого майна, вчинену в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання обвинуваченому суд відповідно до вимог ст.65 КК України враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст.12 КК України інкриміноване обвинуваченому діяння відноситься до тяжкого злочину.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставиною, що обтяжує покарання, є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Суд враховує, що вчинене ОСОБА_5 діяння відноситься до тяжких злочинів, бере до уваги позитивну характеристику обвинуваченого, а також те, що він не працює, оскільки здійснює догляд за своєю перестарілою матір`ю, на амбулаторному лікуванні у лікаря нарколога не перебуває, судиться вперше.

Суд приймає до уваги висновок судово-психіатричної експертизи від 20 листопада 2023 року № 417/2023, відповідно до якого ОСОБА_5 виявляє ознаки розладів психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності (МКХ-10.2). На період часу, що відноситься до інкримінованого йому злочину, і на даний час, перебував та перебуває у стані, при якому здатний в повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Суд бере до уваги також думку потерпілого, який не має до обвинуваченого претензій матеріального чи морального характеру й просить його суворо не карати.

За наведених обставин, суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання у межах санкції ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі.

Разом з тим, відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

Водночас загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, з огляду на положення ст. 75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.

Відповідно до п. 1, 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при призначені покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Вирішуючи питання про вид і розмір покарання в кожному конкретному випадку, суд повинен визначати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, виходячи із сукупності всіх обставин вчинення злочину (форми вини, мотивів, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, ступеня участі кожного із співучасників у вчиненні злочину та ін.).

Беручи до уваги дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання, а також на другорядну роль кари як мети покарання, суд вважає, що застосувавши ст.75 КК України, ОСОБА_5 слід звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням з покладанням на нього обов`язків відповідно до ст.76 КК України. При цьому суд звертає увагу, що застосування ст.75 КК України входить до дискреційних повноважень суду, на чому наголошено Верховним Судом в ухвалі від 01.02.2018 року.

Призначення саме такого покарання, на думку суду, буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.

Запобіжний захід під час досудового розслідування ОСОБА_5 не обирався, з урахуванням вимог ст.176, 177 КПК України у суду відсутні підстави для обрання запобіжного заходу щодо обвинуваченого.

Питання про речові докази суд вирішує в порядку, визначеному ст.100 КПК України.

Згідно з вимогами ч.2 ст.124 КПК України з обвинуваченого на користь держави слід стягнути витрати на залучення експертів.

Керуючись ст.ст.370, 374 КПК України, суд

з а с у д и в :

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України від відбування покарання ОСОБА_5 звільнити з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки.

Відповідно до ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази : мобільний телефон «Samsung» серії «Galaxy A50» моделі «SM-A505FN/DS», синього кольору повернути потерпілому ОСОБА_7 .

Стягнути з ОСОБА_5 в дохід держави 956 грн витрат за проведення Івано-Франківським НДЕКЦ експертизи від 27.09.2023 року № СЕ-19/109-23/11428-ТВ.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Головуючий ОСОБА_1