УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 446/966/18

провадження № 51-814ск24

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянула касаційні скарги захисника ОСОБА_4 , подані в інтересах засуджених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від

12 липня 2023 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 01 лютого

2024 року і

встановила:

вироком Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 12 липня

2023 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не працюючого, розлученого, у якого на утриманні є двоє неповнолітніх дітей, інваліда 2 групи, раніше судимого, востаннє 23.03.1998 року Кам`янка-Бузьким районним судом Львівської області за вчинення злочину, передбаченого ст. 94, ч.1 ст.101, ст.42 КК України,

- визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, та призначено покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі;

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , з середньою освітою, не працюючого, неодруженого, в порядку ст. 89 КК України раніше не судимого,

- визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України та призначено покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 від відбування призначеного основного покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі звільнено з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки з покладенням на нього відповідно до ч.1 ст. 76 КК України обов`язків періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти вказаний орган про зміну місця проживання, роботи;

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_3 , з професійно-технічною освітою, не працюючого, неодруженого, який має на утриманні одну неповнолітню дитину, раніше судимого, останній раз 18.11.2016 року Кам`янка-Бузьким районним судом Львівської області за скоєння злочинів, передбачених ч.3 ст.296 та ч.2 ст.345 КК України,

- визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.296 КК України та призначено покарання: за ч.3 ст. 296 КК України у виді

2 (двох) років позбавлення волі.

ОСОБА_6 визнано невинуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та виправдано його за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 01 лютого 2024 року вказаний вирок місцевого суду залишено без змін.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 08 квітня 2019 року в період часу з 15:24 год по 15:50 год ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння в групі з ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, знаходячись у громадському місці, а саме у приміщенні піцерії «Антоніні», що по вул. Івана Франка, 30 у м. Кам`янка-Бузька Львівської області, а у подальшому перемістившись на задній двір згаданої піцерії, діючи спільно, з прямим умислом, направленим на грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, нехтуючи загальноприйнятими нормами моралі, прагнучі показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві під час перебування в громадському місці, порушивши нормальну діяльність закладу та спричинивши тілесні ушкодження, вчинили хуліганські дії відносно працівників та відвідувачів вказаного закладу.

Так, ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння групі з ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, знаходячись в приміщенні піцерії «Антоніні» почали безпричинно, грубо виражатися нецензурною лайкою в бік неповнолітньої ОСОБА_8 , що стажувалася на посаді бармена вказаного закладу громадського харчування, а також в бік ОСОБА_9 , який працював на посаді кухара в піцерії «Антоніні».

З метою припинення вищевказаних дій ОСОБА_7 ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, відвідувачі закладу ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , зробили їм зауваження, однак, останні на зауваження не відреагували, що у подальшому стало підставою виникнення словесної перепалки та бійки між згаданими особами.

У ході конфлікту ОСОБА_7 , перебуваючи у кухні піцерії, взяв зі столу кухонний ніж, з яким підійшов до ОСОБА_11 , та останній, побачивши ніж у руках ОСОБА_7 , з метою самозахисту взяв дерев`яний стілець у руки, яким відштовхнув ОСОБА_7 .

У подальшому, ОСОБА_7 , перебуваючи поряд із барною стійкою у приміщенні піцерії із ОСОБА_11 , схопив своєю лівою рукою останнього за підборіддя, проте ОСОБА_11 руками відштовхнув його та ОСОБА_5 , який знаходився поряд із ними, від себе, після чого ОСОБА_7 знову наблизився впритул до ОСОБА_11 та здійснив спробу завдання останньому удару ліктем правої руки, проте не попав, після чого ОСОБА_10 обороняючись завдав два удари ногою по тулубу ОСОБА_7 . У цей же ж момент, в ході реалізації спільних дій, ОСОБА_5 здійснив спробу щодо нанесення двох ударів кулаками рук по обличчю ОСОБА_11 , проте останній зміг ухилитись від ударів.

Потім ОСОБА_11 та ОСОБА_10 через вищезгаданий прохід попри барну стійку з метою самозахисту та припинення конфлікту зайшли на кухню, а ОСОБА_12 підійшла до «барної стійки» з метою недопущення ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та особи, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, на кухню, які у цей момент продовжували вживати нецензурну лайку у бік ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та персоналу закладу. Після цього, ОСОБА_7 ввійшов у прохід поряд із барною стійкою, де знаходилась ОСОБА_12 та почав виштовхувати її, маючи на меті пройти на кухню до ОСОБА_11 та ОСОБА_10 . Виштовхавши ОСОБА_12 на відстань близько двох метрів у сторону кухні, ОСОБА_7 увійшов на кухню та у цей момент ОСОБА_6 , взявши у руки пластиковий телевізійний пульт, що лежав на барній стійці, кинув ним у напрямку ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , проте попав у потилицю ОСОБА_7 та, взявши у руки сільницю, ОСОБА_6 кинув нею у напрямку ОСОБА_10 , проте останній відхилився, внаслідок чого сільниця розбилась до стіни. У ході зазначених дій ОСОБА_11 та ОСОБА_10 вийшли з приміщення піцерії на вулицю через задній вихід.

Після цього, ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, через головний вхід вийшли на вулицю, а ОСОБА_7 , залишившись у приміщенні піцерії, продовжуючи спільний злочинний умисел щодо вчинення хуліганських дій, зайшов на кухню та підійшовши до ОСОБА_12 , почав погрожувати їй, вживаючи лайливі слова та у подальшому повернувся в зал.

Окрім цього, приблизно через 5 хв, ОСОБА_7 знову повернувся на кухню, де підійшов до неповнолітньої ОСОБА_8 , поряд із якою у цей час знаходилась ОСОБА_13 , почав у агресивній формі, вживаючи при цьому нецензурну лайку, висловлюватись в її адресу. У цей момент, ОСОБА_13 спробувала заспокоїти ОСОБА_7 , проте той своєї лівою рукою схопив останню за шию та притиснувши до столу почав душити, додатково здійснюючи погрози в її адресу із застосування ненормативної лексики, проігнорувавши прохання неповнолітньої ОСОБА_8 щодо припинення агресивних дій.

У подальшому, вийшовши з приміщення кухні, ОСОБА_7 вийшов на вулицю, де приєднався до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та особи, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, разом із якими на задньому дворі піцерії «Антоніні» продовжив вчинення хуліганських дій, які виразились у киданні камінням в сторону ОСОБА_11 та ОСОБА_10 і спричиненні тілесних ушкоджень руками та ногами по тілу останніх.

Внаслідок указаних хуліганських дій ОСОБА_11 та ОСОБА_10 отримали легкі тілесні ушкодження.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційних скаргах захисник засуджених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_4 посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалені судові рішення та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції. Зазначає, що судами надано невірну оцінку всім доказам в їх взаємозв`язку, чим порушено вимоги Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України). На обґрунтування своїх вимог стверджує, що докази, які містять матеріали кримінального провадження свідчать, що в його підзахисних не було намірів чи умислу вчиняти хуліганські дії в закладі громадського харчування, з дослідженихдоказів чітко видно, що конфлікт і бійку спровокували і розпочали брати ОСОБА_14 , вважає нічим не підтвердженим висновок суду, що засуджені своїми діями посягали на громадський порядок, який проявився в особливій зухвалості під час цих дій, а саме «нахабне поводження у закладі громадського харчування, нецензурне висловлювання, буйство поєднане з насильством, пошкодження майна закладу, тимчасове порушення нормальної діяльності закладу». Вказує, що судами порушений обов`язок повного, всебічного і неупередженого дослідження всіх обставин справи, у результаті чого оскаржувані судові рішення не відповідають вимогам ст. 370, 419 КПК України.

Мотиви Суду

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги, додані до неї судові рішення та дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Згідно з вимогами ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, а також вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Частиною 2 цієї статті визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що захисник ОСОБА_4 не погоджується з наданою судами доказам оцінкою та заперечує правильність установлених фактичних обставин кримінального провадження, що на підставі статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Виходячи зі змісту вимог статті 370 КПК України, відповідно до якої судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим: законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Крім того, законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Місцевий суд дотримався вищевикладених вимог та належним чином обґрунтував висновки про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України.

Доводи, викладені в касаційних скаргах адвоката ОСОБА_4 , якими він обґрунтовує заявлені вимоги, по суті аналогічні доводам його апеляційної скарги, яким апеляційний суд дав належну оцінку під час апеляційного розгляду.

Оцінюючи доводи касаційних скарг в частині неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність колегія суддів виходить з наступного.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень убачається, що в судовому засіданні у встановленому законом порядку суд першої інстанції допитав обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , дослідив заяву ОСОБА_11 від 08.04.2019 року та протокол прийняття заяви ОСОБА_10 від 08.04.2019; витяг з ЄРДР від 08.04.2019 року ; довідки Кам`янко-Бузької ЦРЛ №1042, №1043 від 08.04.2019 року; рапорт працівника поліції з фото таблицями до нього від 08.04.2019 року; протокол огляду предмета від 14.04.2019 року, відповідно до якого оглянуто оптичний диск для збереження інформації, на якому наявні три відеозаписи події, які відбувалися в залі піцерії «Антоніні» за участі обвинувачених та самі відеозаписи.

Крім того, суди встановили, що винуватість засудженого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується іншими дослідженими в ході судового розгляду доказами, зокрема, висновком експерта №18/2019 від 16.04.2019 року; висновком експерта №19/2019 від 16.04.2019 року; протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08.04.2019 року; протоколом затримання ОСОБА_7 від 08.04.2019 року; висновком КНП «Кам`янка-Бузька ЦРЛ» від 08.04.2019 року, відповідно до якого ОСОБА_7 перебуває у стані алкогольного сп`яніння; протоколом огляду предмета від 19.04.2019 року, відповідно до якого оглянуто кухонний ніж.

Як убачається із вироку, суд першої інстанції звернув увагу на усі моменти з оглянутого відеозапису, які підтверджують наявність в діях ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 інкримінованих їм кримінальних правопорушень.

В постановленій за наслідками апеляційного розгляду ухвалі, суд апеляційної інстанції, зазначив, що викладені у вироку суду першої інстанції висновки є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, підтверджена дослідженими в судовому засіданні та оціненими відповідно до положень ст. 94 КПК України доказами, які визнані судом належними, допустимими і достовірними, а їх сукупність достатніми для ухвалення обвинувального вироку.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду дійшла до думки про недоцільність повторного дослідження вказаних обставин та вказала на необґрунтованість зазначених клопотань захисників.

Безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за статтею 296 КК України є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також морально-етичних засад, звичаїв, традицій та інших позаюридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття.

Разом із тим надавати правильну кримінально-правову оцінку хуліганству та відмежовувати його від інших кримінально караних діянь належить, зокрема, за об`єктом злочину і такою ознакою суб`єктивної сторони злочину, як його мотив.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та інші об`єкти захисту. Особливість мотиву хуліганства (явна неповага до суспільства) полягає у причинній зумовленості. Спонукання вчинити такі дії можуть бути різні. Поєднує їх те, що вони здебільшого позбавлені будь-якої необхідності, нерідко постають із бажання особи показати свою ніби вищість (винятковість), протиставити себе іншим чи з розгнузданого самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і установлених у суспільстві правил поведінки.

У контексті зазначеного слід послатися й на роз`яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 10 «Про судову практику у справах про хуліганство», в яких зазначено, що суди мають відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та обставин учинення ним кримінально караних дій. Дії, що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями КК України, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише у тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Суди обґрунтували причини кваліфікації дій засудженого як хуліганство, оскільки дії винного були поєднані з очевидним для нього грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю, про що вказує вчинення хуліганських дій із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, який обвинувачений використав для вчинення злочину під час хуліганських дій і яким заподіяв тілесні ушкодження.

Перевіривши вирок в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується й колегія суддів, що судом першої інстанції вірно встановлена сукупність усіх передбачених законом ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, і дійшов обґрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_7 саме хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, а саме нахабне поводження у закладі громадського харчування, нецензурне висловлювання, буйство поєднане з насильством, пошкодження майна закладу, тимчасове порушення нормальної діяльності закладу.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи захисту про те, що ухвалюючи обвинувальний вирок суд упереджено, безпідставно і необґрунтовано послався на докази, які є суперечливими, незаконними та недопустимими, які суд дослідив та жодним чином не мотивував цього у вироку, обмежившись лише переліком цих доказів без посилання на обставини, які ними доведено, оскільки, як зазначалось вище, суд належно та в повній мірі надав оцінку обставинам справи та дійшов до мотивованих висновків щодо дій кожного обвинуваченого у вироку. Суд встановив, що хуліганські дії ОСОБА_7 проявилися у тому, що він, будучи у стані алкогольного сп`яніння, не реагував на зауваження персоналу, завдавав тілесні ушкодження як відвідувачам, так і працівникам закладу, брав до рук ножа і рухався з ним по закладі під час конфлікту, заходив на кухню закладу попри заборону та стримування тощо.

Щодо твердження захисника стосовно відсутності потерпілого у вказаному кримінальному провадженні, то слід зазначити, що останнє знайшло своє відображення в ухвалі суду апеляційної інстанції, який зазначив, що відсутність потерпілої особи жодним чином не виключає наявності в діях засудженого складу інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Щодо посилань адвоката ОСОБА_4 у його касаційних скаргах на висновки, викладені у постановах Верховного Суду та практику ЄСПЛ, слід зазначити, що вони не є релевантним саме в цьому кримінальному провадженні.

Таким чином, суд, встановивши фактичні обставини справи, врахувавши спосіб, вчинення злочину, дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність обрання засудженим: ОСОБА_5 - покарання у виді 2 років позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 296 КК України. На підставі ст. 75 КК України звільнено останнього від відбування призначеного основного покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки з покладенням на нього обов`язків відповідно до ч.1 ст. 76 КК України; ОСОБА_6 - покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі за ч. 3 ст. 296 КК України, оскільки саме такий вид покарання є необхідним та достатнім для виправлення останніх та попередження скоєння ними нових кримінальних правопорушень, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень іншими особами.

Колегія суддів прийшла до висновку, що судові рішення є належно вмотивованими та обґрунтованими і за змістом відповідають вимогам статей 370, 374, 419 КПК України.

На думку колегії суддів касаційного суду судами попередніх інстанцій дотримано вимоги кримінального процесуального закону під час розгляду вказаного кримінального провадження.

З огляду на викладене, обґрунтування касаційних скарг не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційних скарг та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2

ст. 428 КПК України.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст.428 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

постановила:

відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами захисника ОСОБА_4 , поданими в інтересах засуджених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 12 липня 2023 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 01 лютого 2024 року.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3