ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3580/23 Справа № 191/3907/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора Синельниківської окружної прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2023 року про задоволення клопотання начальника ДУ Синельниківська виправна колонія № 94 про звільнення умовно-достроково засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Покров Дніпропетровської області, до засудження мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 05.09.2019 року Орджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області за ст. 121 ч.2 КК України до 7 років позбавлення волі

Встановила:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання начальника ДУ Синельниківська виправна колонія № 94 та постановлено звільнити ОСОБА_7 від призначеного вироком Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 05.09.2019 року покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років, умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 8 місяців 20 днів.

Рішення суду обґрунтовано тим, що засуджений критично ставиться до вчинених ним злочинів, додержується вимог режиму відбування покарання, своїм ставленням до праці зарекомендував себе з позитивної сторони, має 6 заохочень, стягнень не має. Враховуючи сукупність позитивно характеризуючи засудженого ОСОБА_7 обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку, що процесу його виправлення та перевиховання є стабільним та послідовним.

Прокурор не погодився з таким рішенням суду. В апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою відмовити у застосуванні до засудженого ОСОБА_7 вимог ст. 81 КК України.

Посилається на те, що засуджений не довів своє виправлення.

Так, ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за умисні злочини, на даний час також відбуває покарання за вчинення умисного тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи. До засудженого раніше вже застосовувались заохочувальні норми закону, передбачені ст. 81 КК України, але останній для себе належних висновків не зробив, на шлях виправлення не став та продовжив протиправну діяльність.

Вказує, що у засудженого відсутні соціально-корисні зв`язки, що свідчить про високу ймовірність вчинення кримінальних правопорушень в подальшому.

Прокурор зазначає, що у відділі виконавчої служби щодо засудженого ОСОБА_7 відкрито виконавче провадження про стягнення коштів на користь держави, заборгованість по якому на момент розгляду клопотання не погашена.

Крім того, ризик небезпеки засудженого для суспільства та ризик вчинення повторного кримінального правопорушення, оцінюється як середній.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги, просив їх задовольнити.

Засуджений заперечував проти задоволення апеляційних вимог сторони обвинувачення, вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою.

В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.

Відповідно до ст. 81 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. У разі заміни невідбутої частини основного покарання більш м`яким засудженого може бути звільнено також і від додаткового покарання у виді позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим, певного строку покарання.

Висновок про можливість застосування умовно - дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 2 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким - того, що засуджений став на шлях виправлення.

Згідно вимог ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Суд першої інстанції розглядаючи клопотання засудженого про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання, належним чином не врахував загальну характеристику особи за весь період відбуття покарання.

Так, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_7 засуджено вироком Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 05.09.2019 року за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Початок строку відбування покарання 23.06.2018 року.

Кінець строку 23.06.2025 року.

З характеристики на ОСОБА_7 від 31.08.2023 року вбачається, що засуджений у місцях позбавлення волі знаходиться з 27.06.2018 року. Під час утримання в СІЗО м. Днапра характеризувався посередньо, стягнень, заохочень не мав. До праці не залучався по незалежних від нього причин.

З 13.11.2019 року відбуває покарання у ДУ Снельниківська виправна колонія (№94), працевлаштований, до роботи ставиться сумлінно. Має 6 заохочень.

За час відбування покарання характеризується позитивно, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання.

Порушень режиму відбування покарання не допускає, заходи стягнення не застосовувались.

Бере активну участь у роботах з благоустрою.

Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи.

Приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу за темою Професія.

Підтримує зв`язки з рідними шляхом листувань, особистих побачень, отримує посилки.

Апеляційний суд зауважує, що у характеристиці на засудженого зазначено, що ризик вчинення ОСОБА_7 повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства, оцінюється як середній.

Крім того, відповідно до довідки про заохочення та стягнення, ОСОБА_7 має 6 заохочень за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці, від: 24.04.2020 року, 06.10.2020 року, 19.10.2022 року, 03.02.2023 року, 21.04.2023 року, 14.07.2023 року. Отже два заохочення отримано засудженим у 2020 році, одне у 2022 році та три у 2023 році, тобто половина з наявних заохочень отримана напередодні звернення до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення.

Враховуючи викладене, дані про особу засудженого, який раніше судимий, був звільнений від відбування покарання умовно-достроково та знову вчинив тяжке кримінальне правопорушення, колегія суддів приходить до висновку, що хоча у поведінці ОСОБА_7 і існують позитивні зміни, однак це в повній мірі не дає підстави вважати, що він на даний час своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Окрім того, в матеріалах справи відсутні переконливі дані про те, що процес виправлення ОСОБА_7 досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі, а сам факт відбуття засудженим 2/3 строку призначеного покарання та наявність заохочень не свідчить про його виправлення та сумлінне ставлення останнього до праці.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання є помилковими та не відповідають обставинам провадження, даним про особу і поведінку засудженого.

З огляду на зазначене, апеляційний суд дійшов до висновку, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення, що виключає можливість його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.

За таких обставин доводи апеляційної скарги прокурора підлягають задоволенню, а оскаржувана ухвала щодо засудженого скасуванню, з постановленням нової ухвали на підставі п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Синельниківської окружної прокуратури ОСОБА_8 - задовольнити.

Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2023 року про задоволення клопотання начальника ДУ Синельниківська виправна колонія № 94 про звільнення умовно-достроково засудженого ОСОБА_7 скасувати.

Постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання начальника ДУ Синельниківська виправна колонія № 94 ОСОБА_9 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4