В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2023 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 розглянувши у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, кримінальне провадження відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000223 від 01 серпня 2021 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Ужгорода, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, раніше судимий вироком Ужгородського міськрайонного суду 23 січня 2023 на 5 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з визначенням випробувального терміну строком на 3 роки,

у вчиненні ним кримінальних правопорушень (проступків), передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 та ч. 4 ст. 358 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Досудовим розслідуванням становлено, що влітку 2020 року, точний день та час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи злочинні наслідки і бажаючи їх настання, маючи злочинний умисел, що посягає на встановлений порядок оформлення документів, які видаються державною установою, з метою незаконного отримання права керувати транспортними засобами, через соціальну мережу «Телеграм», надав невстановлений особі, персональні дані про себе та власне фотозображення в електронній формі, які були використані для підробки у невстановленому місці та невстановлений час посвідчення водія категорій «В», серії НОМЕР_1 від 06.05.2020 року на ім`я ОСОБА_3 , центр ДАІ 2141 Centre of SAI 2141 (Згідно відомостей у самому документі).

В подальшому, ОСОБА_4 отримав від невстановленої особи, котра надіслала у відділення «Нової Пошти» №1, що за адресою: м. Ужгород, вул. Верещагіна 16, останньому завідомо підроблені документи, а саме: посвідчення водія категорій «В» серії НОМЕР_1 від 06.05.2020 року на ім`я ОСОБА_3 - офіційний документ, що видається та посвідчується установою яка має право видавати такий документ, та який надає право керування транспортними засобами, на своє ім`я, завідомо усвідомлюючи, що вказаний документ є підробленим, оскільки він не вчиняв передбачених законодавством дій щодо отримання посвідчення водія, та став зберігати його при собі з метою подальшого використання.

Згідно висновку судово-технічної експертизи документа всі фонові графічні зображення та друкований текст, яким виконані назви документу та назви граф, включаючи персоналізацію документу, серійний номер та вихідні типографські дані на посвідченні водія з серією НОМЕР_1 від 06.05.2020 року на ім`я ОСОБА_3 , нанесено струменевим способом друку.

Бланк наданого посвідчення водія з серією та номером серії НОМЕР_1 від 06.05.2020 року на ім`я ОСОБА_3 , за способом виготовлення не відповідає встановленому зразку аналогічного бланку посвідчення водія, що перебуває в офіційному обігу на території України.

Крім того 20.09.2023, близько 01:44 год. ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «Шкода СуперБ» Н.З. НОМЕР_2 , під час руху по вулиці Паризької Комуни, в м. Ужгород, був зупинений працівниками управління патрульної поліції Закарпатський області Департаменту Патрульної Поліції капралом поліції ОСОБА_5 , та капралом поліції ОСОБА_6 .

В цей момент у ОСОБА_3 виник злочинний умисел направлений на використання завідомо підробленого посвідчення водія серії серією НОМЕР_1 від 06.05.2020 року на ім`я ОСОБА_3 , шляхом пред`явлення його працівникам поліції.

Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_3 , на вимогу працівників поліції надати документи, що посвідчують право керування транспортним засобом, достовірно знаючи, що посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 06.05.2020 року на його ім`я він не отримував у встановленому законом порядку, розуміючи суспільно небезпечний характер свого діяння, з метою підтвердження права керування транспортним засобом, пред`явив працівникам Управління патрульної поліції в Закарпатській області підроблене вищезазначене посвідчення водія, тобто використав завідомо підроблений документ.

Згідно висновку судово-технічної експертизи документа всі фонові графічні зображення та друкований текст, яким виконані назви документу та назви граф, включаючи персоналізацію документу, серійний номер та вихідні типографські дані на посвідченні водія з серією НОМЕР_1 від 06.05.2020 року на ім`я ОСОБА_3 , нанесено струменевим способом друку.

Бланк наданого посвідчення водія з серією та номером серії НОМЕР_1 від 06.05.2020 року на ім`я ОСОБА_3 , за способом виготовлення не відповідає встановленому зразку аналогічного бланку посвідчення водія, що перебуває в офіційному обігу на території України.

Таким чином, ОСОБА_3 , обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень (проступків), передбачених ч. 5 ст. 27 - ч. 1 ст. 358 КК України, а саме: в пособництві у підробленні документа який видається установою яка має право видавати такі документи, з метою його використання та ч. 4 ст. 358 КК України, а саме: використання завідомо підробленого документа.

Прокурором заявлено клопотання, в якому він просить розглянути обвинувальний акт у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

До обвинувального акту додано заяву ОСОБА_4 згідно якої він: беззаперечно визнає свою винуватість у скоєнні кримінального проступку; згідний та не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини; згідний з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні; вказує, що йому було роз`яснено зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин та положення ч.2 ст. 302 КПК України, щодо оскарження вироку.

На підставі ч. 2 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Заява обвинуваченим складена у присутності його захисника адвоката ОСОБА_7 та скріплена їх підписами.

Враховуючи викладене, а також те, що ОСОБА_3 , обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, його заяву, в якій він зазначає, що не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згідний з розглядом обвинувального акта у спрощеному порядку без його участі, відсутність сумнівів в добровільності такої позиції обвинуваченого, з урахуванням вказаного та клопотання інших учасників судового провадження, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт має бути розглянутий в порядку, визначеному статтями 381-382 КПК України. При цьому, згідно частини 4 статті 107 КПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Суд вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, вважає доведеною винуватість ОСОБА_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень (проступків), передбачених ч. 5 ст. 27 - ч. 1 ст. 358 КК України, а саме: в пособництві у підробленні документа який видається установою яка має право видавати такі документи, з метою його використання та ч. 4 ст. 358 КК України, а саме: використання завідомо підробленого документа.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.

ОСОБА_3 , має постійне місце проживання, тимчасово не працює, раніше притягався до кримінальної відповідальності.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття.

Відповідно до ст. 67 КК України обставини, що обтяжують його покарання, досудовим розслідуванням не встановлені.

Крім цього, при призначенні покарання судом враховано ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які згідно ст. 12 КК України є кримінальним проступком; дані про особу обвинуваченого: є громадянином України, раніше до кримінальної відповідальності притягався.

Згідно з частини 3 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів. Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

Санкція ч.1 ст. 358 КК України, передбачає покарання у виді штрафу до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років.

Санкція ч.4 ст. 358 КК України, передбачає покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років.

Окрім того, при призначенні покарання суд враховує положення ч. 2 ст.29 КК України, яка передбачає, що організатор, підбурювач та пособник підлягають кримінальній відповідальності за відповідною частиною статті 27 і тією статтею (частиною статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає кримінальне правопорушення, вчинене виконавцем.

В даному випадку, у суду відсутні відомості щодо наявності у обвинуваченого доходів, будь-яких коштів або майна достатнього для сплати штрафу.

Таким чином з урахуванням майнового стану обвинуваченого, суд доходить висновку, що покарання у виді штрафу в даному конкретному випадку буде надмірним тягарем для обвинуваченого та не відповідатиме меті покарання.

Покарання у виді обмеження волі є найбільш тяжкими порівняно з іншими видами покарання, передбаченими ч. 1 та ч.4 ст. 354 КК України.

З урахуванням характеру і ступеня суспільної небезпеки скоєного кримінального проступку, даних про особу обвинуваченого, а також інших обставин кримінального провадження в їх сукупності, суд визнає необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень призначення йому основного покарання у вигляді арешту, та у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини Кримінального Кодексу України, за якою він обвинувачується і яка передбачає відповідальність за вчинений кримінальний проступок

ОСОБА_3 , обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України, яке відноситься до кримінального проступку у відповідності до ч. 1 ст. 12 КК України.

В той же час, ч. 5 ст. 74 КК України встановлює, що особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» № 12 від 23.12.2005, особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 49 КК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України, влітку 2020 року, точний день та час досудовим розслідуванням не встановлено, зокрема надавши невстановленій особі, персональні дані про себе та власне фотозображення в електронній формі, які були використані для підробки у невстановленому місці та невстановлений час посвідчення водія категорій «В», серії НОМЕР_1 від 06.05.2020 року, тому суд дійшов висновку, що є всі підстави для застосування вимоги п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України до кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України.

У зв`язку з наведеним, обвинувачений ОСОБА_3 підлягає звільненню від призначеного покарання за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України на підставі ч. 5 ст. 74 КК України.

Разом з тим, суд враховує, що згідно матеріалів справи ОСОБА_3 , вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 грудня 2022 року, визнано винним у вчинені кримінальних правопорушень за ч. 1 ст. 296 КК України та призначено йому покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 (два) роки, що відповідно до п. п. б п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України відповідає 1 (одному) року позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України з урахуванням вироку Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.05.2022 року за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_3 , остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_3 , звільнено від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 4 ст. 358 КК України, а саме: використання завідомо підробленого документа в якому його обвинувачують 20.09.2023, тобто в період відбування іспитового строку.

Виходячи з цих положень закону, а також змісту ч.3 ст.78 КК, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суд має розцінювати це як порушення умов застосування ст.75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначити покарання за сукупністю вироків на підставі ст.71 КК.

Відповідно до ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком

При цьому відповідно до ч.4 ст.71 КК остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Також підлягає врахуванню те, що відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами покарання" у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 14.09.2021 року (справа № 127/25037/17), яким наголошено, що в разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням суперечить точному змісту кримінального закону.

Відповідно до ст. 73 КК України строки покарання обчислюються відповідно в роках, місяцях та годинах. При заміні або складанні покарань, а також у разі зарахування попереднього ув`язнення допускається обчислення строків покарання у днях.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами передбаченими статтями 71, 72 КК ( 2341-14 ).

За змістом п.25 цієї ж постанови, у разі, коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші - після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст. 70, так і ст. 71 КК: спочатку - за правилами ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього - за правилами ч. 4 ст. 70 КК; потім - за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно - за сукупністю вироків відповідно до ч. 1 ст. 71 цього Кодексу.

Водночас, у висновку ОП ККС ВС у постанові № 390/235/19 (провадження № 51-2177кмо20) від 08.02.2021 зазначено, що якщо в діях особи має місце повторність кримінальних правопорушень, передбачена ч. 1 ст. 32 КК, і ця особа засуджується за вчинення кількох тотожних кримінальних правопорушень, які кваліфікуються за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК, і при цьому одне або кілька з них були вчинені до ухвалення попереднього вироку, а ще одне або декілька після його ухвалення, то спеціальні правила ч. 4 ст. 70 КК не застосовуються. У такому випадку суд кваліфікує зазначені кримінальні правопорушення за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК та призначає покарання, передбачене її санкцією, а остаточне покарання визначає за правилами ст. 71 КК за сукупністю вироків.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України, влітку 2020 року, тобто до постановлення вироку Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 грудня 2022 року, а інше кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 358 КК України, 20.09.2023, тобто в період відбування іспитового строку, після постановлення вироку Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 грудня 2022 року, тому при призначенні покарання ОСОБА_3 слід спочатку застосовувати норми ч.4 ст.70 КК України, потім ч.1 ст. 70 КК України, та остаточно призначити покарання із застосуванням ч.1 ст.71 КК України та оскільки, в даному випадку, ОСОБА_3 підлягає звільненню від призначеного покарання за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України на підставі ч. 5 ст. 74 КК України, остаточне покарання визначається лише за правилами ст. 71 КК за сукупністю вироків.

Згідно пп. а п.1 ч.1 ст.72 КК України, одному дню позбавлення волі відповідає один день арешту.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді арешту в межах санкції інкримінованих йому кримінальних правопорушеннь, ближче до мінімального, із застосуванням вимог ст. 71, 72 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового складання не відбутого покарання за вироком Ужгородського місьрайонного суду Закарпатської області від 21 грудня 2022 року у справі №308/5582/19, оскільки саме таке покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання та буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні слід стягнути з обвинуваченого.

Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні слід вирішити відповідно до вимог статті 100 Кримінального процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 373-374, 381-382 КПК України, ст. ст. 12, 15, 50, 65, 68, 70, 358 КК України суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 5 ст. 27- ч.1 ст. 358 КК України, та призначити йому покарання у вигляді арешту строком на 2 (два) місяці.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звільнити від покарання за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України у виді арешту строком на 2 (два) місяці, у зв`язку з закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України, та призначити йому покарання у вигляді арешту на строк 1 (один) місяць.

На підставі ч.1 ст. 71, ст.72 КК України за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 грудня 2022 року у справі №308/5582/19 та остаточно призначити до відбуття ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 покарання у виді у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років і 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Речові докази у справі: посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 06.05.2020 року на ім`я ОСОБА_3 та оптичний диск «DVD-R» із записами з нагрудних відео реєстраторів щодо події яка мала місце 21.09.2023, залишити при матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави судові витрати, пов`язані із проведенням судової експертизи в сумі 1434 грн.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому ст. 381 та 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1